Провадження № 1-кс/161/6633/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 10 листопада 2025 року

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про арешт майна, виявленого та вилученого в ході проведення огляду місця події від 04.11.2025, -

В С Т А Н О В И В :

Слідчий СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні прокурором Луцької окружної прокуратури ОСОБА_4 , звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, виявленого та вилученого 04.11.2025 під час проведення огляду місця події у палаті №2, що у приміщенні лікарні КП «Волинський медичний центр терапії залежностей» за адресою: м. Луцьк, вул. Карбишева, 2, у ОСОБА_5 , а саме: - грошові кошти у сумі 4364 гривні, купюрами по 500 гривень 8 штук, 200 гривень 1 штука, 50 гривень 3 штуки, 1 гривня 2 штуки та 2 гривні 1 штука.

З матеріалів клопотання вбачається, що СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002721 від 04 листопада 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 04.11.2025 близько 00 год. 30 хв. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в палаті №4 КП «ВМЦТЗ», що за адресою: м. Луцьк, вул. Карбишева, 2, умисно, з корисливих мотивів, таємно, заволодів грошовими коштами у сумі 4364 гривень, чим завдав шкоди ОСОБА_6 на вказану суму.

З метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення вказаного кримінального правопорушення, відшукання знаряддя вчинення кримінального правопорушення та виявлення і фіксації слідів кримінального правопорушення, 04 листопада 2025 року дізнавачем СД Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 проведено огляд місця події у палаті №2, що у приміщенні лікарні КП «Волинський медичний центр терапії залежностей» за адресою: м. Луцьк, вул. Карбишева, 2, в ході якого виявлено та вилучено у ОСОБА_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти у сумі 4364 гривні, купюрами по 500 гривень 8 штук, 200 гривень 1 штука, 50 гривень 2 штуки, 20 гривень 3 штуки, 1 гривня 2 штуки та 2 гривні 1 штука.

Постановою слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 від 04.11.2025 вилучені в ході проведення огляду місця події грошові кошти у сумі 4364 гривні визнано речовим доказом.

Оскільки вказані грошові кошти, на думку слідчого та прокурора, мають важливе значення у даному кримінальному провадженні, тому, з метою забезпечення збереження речових доказів, звернулися до суду з клопотанням про арешт майна.

В судове засідання прокурор та слідчий не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання, водночас, подали до суду заяву про проведення судового засідання за їх відсутності, клопотання підтримують в повному обсязі та просять задовольнити.

Власник майна ОСОБА_6 подав клопотання про проведення розгляду клопотання про накладення арешту на грошові кошти у сумі 4364 гривні без його участі, щодо накладення арешту покладається на розсуд суду.

ОСОБА_5 подав клопотання про проведення розгляду клопотання про арешт майна без його участі, щодо накладення арешту покладається на розсуд суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, судове засідання проводиться за їх відсутності, а також не здійснюється фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши додані докази, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом 7 ч. 2 ст. 131 КПК України визначено, що арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частина 1 ст. 170 КПК України передбачає, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2-6 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів (у цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу); 2) спеціальної конфіскації (у цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України); 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи (у цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна); 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (у цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження).

З аналізу вищевказаних процесуальних норм вбачається, що сторона кримінального провадження повинна довести конкретну мету накладення арешту на майно.

Як вказано вище, арешт майна, відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, до матеріалів клопотання слідчим долучено постанову від 04.11.2025 про визнання вилучених в ході проведення огляду місця події грошових коштів у сумі 4364 гривні речовими доказами.

Водночас, на думку слідчого судді, сам факт визнання вилучених грошових коштів речовими доказами, за відсутності належного обґрунтування досягнення конкретних завдань арешту майна, визначених ст. 170 КПК України, та необхідності й мети накладення арешту, не є безумовною підставою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Разом з цим, слідчим у клопотанні жодним чином не доведена така мета арешту, як забезпечення збереження речових доказів, на яку останній посилається, а лише формально вказано, що не накладання арешту на грошові кошти, які належать потерпілому ОСОБА_6 , може призвести до їх втрати.

Крім того, клопотання слідчого не містить конкретних завдань, які будуть досягнуті шляхом накладення арешту на вилучені грошові кошти, тобто обґрунтування необхідності арешту майна відсутнє.

При цьому, будь-яких доказів про проведення з вилученими грошовими коштами слідчих дій, та яких саме, до матеріалів клопотання не долучено.

Також слід зазначити, що посилання слідчого в клопотанні на необхідність накладення арешту на вилучені грошові кошти з метою доведення належності коштів власнику суперечить матеріалам клопотання, оскільки з доданих доказів вбачається, що вилучені грошові кошти у сумі 4364 гривні належать ОСОБА_6 , який є потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Крім того, ОСОБА_5 , особа в якої вилучено грошові кошти, у своїх поясненнях не заперечує, що вилучені у нього грошові кошти він взяв у кишені спортивних штанів, які висіли на бильці у палаті №4, і замотав їх у своє простирадло.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 171 КПК України передбачено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений своєї власності.

Таким чином, з огляду на викладене, враховуючи, що стороною кримінального провадження не доведено необхідності та конкретної мети накладення арешту на вилучені у ОСОБА_5 грошові кошти, які належать потерпілому ОСОБА_6 , не обґрунтовано, що потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, який є потерпілим, зважаючи, що клопотання не містить обґрунтування досягнення завдань арешту майна, визначених ст. 170 КПК України, тому в задоволенні клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про арешт майна слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 131, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про арешт майна, виявленого та вилученого в ході проведення огляду місця події від 04.11.2025 відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1