Провадження по скарзі № 1-кс/522/5955/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року м.Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , дослідивши скаргу адвоката ОСОБА_2 , подану в інтересах ОСОБА_3 , в порядку, передбаченому ст. 206 КПК України,

ВСТАНОВИВ:

22.01.2025 до суду надійшла скарга адвоката ОСОБА_2 , подану в інтересах ОСОБА_3 , на незаконне позбавлення волі, яка була розподілена на слідчого суддю ОСОБА_1 .

Скарга обґрунтована наступним.

ОСОБА_3 , 16.10.2025 р., о 20:37 затримали в готелі "Калібрі" у м.Одесі. (1-й водопровідний провулок, 14), працівники ІНФОРМАЦІЯ_1 . В той же вечір він пройшов ВЛК та був визнаний годним до військової служби. ОСОБА_3 надавав довідку про належність його до релігійної організації «Релігійний центр Свідків Єгови в Україні», та казав про свої релігійні переконання. Довідку про його належність до релігійної організації порвали. ОСОБА_3 ніякі документи не підписував та просив замінити йому виконання військового обв`язку на альтернативну (невійськову) службу з мотив релігійних переконань.

17.10. 2025 проти волі ОСОБА_3 його повезли до Чорноморського козацтва (військову частину), там він пройшов знову ВЛК. За рішенням ВЛК у нього виявлено гіпертонію та 3 ступінь ожиріння.

18.10.2025 ОСОБА_3 повезли знову проти його волі в Кропивницьку військову частину, Кіровоградська область. Потім, в той самий день, пізніше повезли в Одеську національну гвардію Грушевського.

20.10.2025 ОСОБА_3 повідомив родичам, що його повернули у ІНФОРМАЦІЯ_2 його продовжують незаконно, проти його волі утримувати.

Перебуваючи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 повідомив службовим особам зазначеного державного органу про те, що належить до Релігійної організації Свідків Єгови в Україні і його релігійні переконання не дозволяють йому призовом по мобілізації та бажає скористатися правом на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою, гарантованим йому ч. 4 ст. 35 Конституції України. З метою виконання своїх громадських обов`язків перед державою, ОСОБА_3 намагався подати письмову заяву про те, щоб йому замінили спосіб виконання його обов`язків з військового на невійськовий і він міг би виконувати альтернативну (невійськову) службу, приносячи користь державі, однак службові особи ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовили йому у прийнятті та розгляді відповідного письмового звернення. Також, на підтвердження правдивості своїх релігійних переконань ОСОБА_3 надав службовим особам ІНФОРМАЦІЯ_1 довідку про належність до релігійної організації Свідків Єгови.

ОСОБА_3 чітко пояснив, що не може поїхати до військової частини, оскільки його релігійні переконання не дозволяють йому одягати військову форму, приймати присягу, виконувати військові накази та інше.

Незважаючи на це, працівники ІНФОРМАЦІЯ_1 протиправно утримують ОСОБА_3 , незаконно позбавляючи його волі та силоміць, проти його волі, з порушенням його конституційного права на свободу релігії, погрожують відправити його знов до військової частини Збройних сил України для проходження військової служби.

20.10.2025 року подруга ОСОБА_3 звернулась із заявою до підрозділу Національної поліції про вчинення щодо ОСОБА_3 зазначених вище злочинних дій з боку службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер звернення (талон-повідомлення єдиного обліку - № 34897). Однак працівники правоохоронних органів належно не зреагували на вказане повідомлення та не припинили відповідні злочини.

Враховуючи наведене, адвокат ОСОБА_2 просила слідчого суддю доставити ОСОБА_3 до суду та звільнити його.

Дослідивши скаргу та додані до неї документи, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових відстав для відмови у відкритті провадження за цією скаргою з огляду на наступне.

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 на території України введено воєнний стан задля протидії військовослужбовцям російської федерації.

Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст.102, п.1, п.17, п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, оголошено про проведення загальної мобілізації в тому числі на території Одеської області, який продовжено і на теперішній час.

При цьому, зобов`язано місцеві органи виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини, а також здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України.

Відповідно до ст.64, 65 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до вимог ч.1, ч.2, ч.5 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Громадяни, які перебувають у запасі і не призвані на військову службу або не залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, під час мобілізації можуть бути відповідно до закону залучені до виконання робіт, які мають оборонний характер.

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Так, відповідно до вимог п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та осіб у кримінальному провадженні.

Кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п.10 ч.1 ст.3 КПК України).

Положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України передбачено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Згідно із ч.1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення», підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Як вбачається з матеріалів скарги, адвокат ОСОБА_2 звернулась до слідчого судді зі скаргою, в якій просить звільнити ОСОБА_3 , який утримується в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 , який, на її думку, незаконно позбавлений волі працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

З аналізу ст. 206 КПК України можна зробити висновок, що слідчий суддя забезпечує дотримання прав особи, яка тримається під вартою органом державної влади чи службовою особою, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Глава 18 КПК України, ст.206 КПК України регламентує відносини під час досудового розслідування, а саме запобіжні заходи, затримання особи.

Відповідно до ч.ч.2-5 ст.206 КПК якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

Всупереч зазначених положень адвокат ОСОБА_2 повідомляє, що було затримано її клієнта ОСОБА_3 , проте з її повідомлення не встановлено чи був взагалі складений протокол про затримання. До матеріалів скарги лише долучені копії документів, фотокопія талону-повідомлення ЄО про прийняття заяви про кримінальне правопорушення, фотокопію заяви від 20.10.2025, рішення національних судів та ЄСПЛ, проте доказового значення в контексті викладених в скарзі вимог зазначені документи не мають.

Відтак, копія ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.06.2015, ухвала Третьої судової палати ВС ККС від 18.06.2025, рішення ЄСПЛ Феті Демірташ проти Туреччини та Баятян проти Вірменії є судовими рішеннями за фактом розгляду кримінальних справ про притягнення осіб які належні до релігійної організації «Релігійний центр Свідків Єгови в Україні» та інших релігійних організацій до кримінальної відповідальності за умисне ухилення від проходження військової служби, проте ці рішення не є нерелевантними вимогам, викладеним у скарзі адвоката щодо незаконного затримання особи ОСОБА_3 співробітниками ТЦК, оскільки з тексту самої скарги та додатків до неї не зазначено що гр. ОСОБА_3 є підозрюваним чи обвинуваченим за цією категорією кримінальних правопорушень.

Якщо в адвоката ОСОБА_2 є перевірена та підтверджена інформація щодо утримання ОСОБА_3 під вартою, або в умовах ізоляції, вона наділена правом звернутись до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення за вказаним фактом.

Як вказано у скарзі адвоката та долучених копіях документів, друзі гр. ОСОБА_3 звернулись із заявою до поліції, проте результатів розгляду цього звернення, або витягу з ЄРДР за фактом розгляду заяви до скарги не додано, а тому слідчий суддя позбавлений можливості надати змістовну оцінку долученим документам.

Із скарги адвоката ОСОБА_2 не вбачається, що правовідносини виходять із норм КПК України, водночас до заяви не долучено жодних доказів того, що громадянина ОСОБА_3 незаконно затримано представниками органу державної влади чи службовими особами, та тих обставин, що останній незаконно утримується під вартою. Зі змісту заяви та доданих до неї документів не вбачається, що ОСОБА_3 тримається під вартою в установі, перелік яких передбачено ст.4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», крім того, в клопотанні не оскаржуються рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст.206 КПК України скарги, поданої не в рамках кримінального провадження.

Законним затриманням в розумінні КПК України є саме затримання уповноваженою службовою особою без ухвали слідчого судді, суду особу, підозрювану у вчиненні кримінального правопорушення, у визначених випадках.

Зі скарги заявника не вбачається, що на теперішній час будь-яким органом здійснюється досудове розслідування. Окрім того, заявником також не зазначено, що подано заяву про вчинення кримінального правопорушення, утім відомості до ЄРДР не внесені та досудове розслідування не розпочато.

Викладені в поданій скарзі адвоката ОСОБА_2 обставини вказують на те, що можливо з ОСОБА_3 проводяться мобілізаційні заходи, які здійснюють уповноважені особи територіального центру комплектування згідно Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024, проте жодним документом не підтверджено, що взагалі особа незаконно утримується під вартою.

Вказаний Порядок визначає процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів; процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних та резервістів та внесення відповідних змін у військово-облікові документи; процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення; організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби; процедуру оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період; механізм відправлення військовозобов`язаних та резервістів до місць проходження військової служби.

Якщо з гр. ОСОБА_3 проводяться мобілізаційні заходи, як зазначає адвокат ОСОБА_2 у своїй скарзі, то це не можна вважати незаконним затриманням в контексті ст. 206 КПК України.

Положеннями Кримінального процесуального Кодексу України не врегульовано питання щодо відмови у відкритті провадження за скаргою, яка подана в порядку ст. 206 КПК України.

Згідно з ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Так, ч.4 ст.304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження за поданою адвокатом ОСОБА_2 скаргою.

Керуючись статтями 7, 8, 9, 206, 304, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_2 , поданої в інтересах ОСОБА_3 , в порядку, передбаченому ст. 206 КПК України.

Ухвала про відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її постановлення.

Слідчий суддя ОСОБА_4