ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 234/17293/20

провадження № 51-1019км25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги прокурора і захисника ОСОБА_6 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 08 січня 2025 року в кримінальному провадженні № 00000714 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

1. За вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2024 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

2. Вирішено взяти ОСОБА_7 під варту з залі суду негайно. Зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк перебування його в ізоляторі тимчасового тримання у період з 15 листопада 2020 року по 18 листопада 2020 року.

3. Постановлено стягнути з ОСОБА_7 :

- на користь потерпілого ОСОБА_8 - 800 000,00 грн (з урахуванням раніше сплачених коштів у сумі 200 000,00 грн) на відшкодування моральної шкоди та 10 000,00 грн у рахунок відшкодування витрат із надання правової допомоги;

- на користь потерпілої ОСОБА_9 - 1 000 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, 2 823,00 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 10 000,00 грн у рахунок відшкодування витрат із надання правової допомоги.

4. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 січня 2025 року зазначений вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 змінено в частині мотивів суду та розміру стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_8 . Виключено з мотивувальної частини вироку посилання на письмові докази та обставину, що обтяжує покарання, - спричинення злочином тяжких наслідків. Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 750 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. У решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.

5. Згідно з вироком ОСОБА_7 засуджено за те, що він 15 листопада 2020 року близько 16:30 у темний час доби керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Краматорської правди в

м. Краматорську Донецької області з боку вул. Лівобережної у бік вул. Волховської, усупереч вимогам п. п. 2.1, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, не маючи посвідчення на право керування транспортними засобами відповідної категорії, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортній події, маючи об`єктивну можливість в умовах міського електроосвітлення спостерігати за дорожньою обстановкою та своєчасно реагувати на її зміни, діючи необережно, невірно оцінив дорожню обстановку, не маючи перешкод технічного характеру, не недотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу при здійсненні об`їзду малолітнього пішохода та в районі магазину «Магніт», розташованого у буд. № 56 по вул. Краматорської правди, скоїв наїзд на малолітнього потерпілого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в цей час рухався у попутному напрямку по краю проїжджої частини, внаслідок чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_3 помер у травматологічному відділенні міської лікарні.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

6. У касаційній скарзі з урахуванням поданих доповнень захисник просить змінити вирок та ухвалу щодо ОСОБА_7 . Посилаючись на дані, які позитивно характеризують особу засудженого, повне визнання ним своєї винуватості та щире каяття у вчиненому, часткове відшкодування завданої потерпілим шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та його посткримінальну поведінку, захисник вважає призначене ОСОБА_7 покарання ближче до найвищої межі санкції ч. 2 ст. 286 КК України, за якою його засуджено, несправедливим унаслідок надмірної суворості. При цьому наголошує, що суди попередніх інстанцій безпідставно не визнали обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , добровільне часткове відшкодування ним завданої внаслідок злочину шкоди та з урахуванням його щирого каяття не застосували при призначенні покарання положення ст. 69-1 КК України, які підлягали застосуванню в цьому випадку. Зазначає, що висновок апеляційного суду про те, що матеріальна шкода в розмірі 2 823, 00 грн залишилась невідшкодованою, у розрізі загального відшкодування ОСОБА_7 250 000,00 грн матеріальної та моральної шкоди на користь потерпілих є таким, що не відповідає встановленим обставинам. Вважає, що заявлений потерпілими загальний розмір моральної шкоди у сумі 1 750 000,00 грн є суттєво завищеним і підлягає зменшенню, а з урахуванням даних про особу засудженого та його посткримінальної поведінки виправлення останнього можливе в умовах іспитового строку без реального відбування покарання у виді позбавлення волі.

7. У касаційній скарзі прокурор просить судові рішення щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного йому покарання. Посилаючись на дані про особу засудженого, визнання ним своєї винуватості, наявність обставин, що пом`якшують покарання, і відсутність обставин, що його обтяжують, просить визначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України з урахуванням положень ст. 69-1 цього Кодексу та загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. При цьому звертає увагу на те, що за рахунок добровільного відшкодування засудженим на користь потерпілих 250 000,00 грн було повністю покрито розмір завданої родині останніх матеріальної шкоди у сумі 2 823,00 грн та судові витрати, підтверджені документально, а розмір моральної шкоди було визначено судом пізніше. Тому вважає, що суди попередніх інстанцій безпідставно не визнали обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , добровільне відшкодування ним завданої внаслідок вчиненого злочину шкоди і допустили неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, призначивши йому покарання без урахування вимог ст. 69-1 КК України.

Позиції інших учасників судового провадження

8. У засіданні суду касаційної інстанції прокурор і захисник підтримали подані касаційні скарги.

Мотиви Суду

9. Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

10. Відповідно до ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

11. Згідно із ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

12. Обґрунтованість засудження та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України у касаційних скаргах не заперечуються.

13. Вирішуючи питання про відповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його особі та конкретним обставинам цього кримінального провадження, колегія суддів виходить з наступного.

14. Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

15. Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

16. У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_7 засуджено за необережне, однак тяжке кримінальне правопорушення, яке спричинило непоправні наслідки у вигляді загибелі малолітньої дитини. При цьому, керуючи транспортним засобом без відповідного посвідчення, ОСОБА_7 свідомо нехтував Правилами дорожнього руху України. Суди попередніх інстанцій обрали засудженому основне покарання ближче до найвищої межі санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

17. Водночас, як убачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 вчинив злочин, за який його засуджено, у молодому віці (20 років), ще під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість і щиро розкаявся, що обґрунтовано було визнано судами попередніх інстанцій обставинами, які пом`якшують йому покарання. Під час судового розгляду ОСОБА_7 розповів про обставини вчиненого так, як їх наведено у вироку, що дозволило суду першої інстанції розглянути справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджуючи докази щодо тих фактичних обставин, які ніким із учасників судового процесу не оспорювались. Обставин, які б обтяжували ОСОБА_7 покарання, не встановлено.

18. ОСОБА_7 раніше не судимий, до будь-яких видів відповідальності не притягувався, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, на час вчинення кримінального правопорушення був офіційно працевлаштований на залізниці, навчався заочно у профільному ВИШі, є багаторазовим призером обласних та всеукраїнських змагань із дзюдо, за місцем проживання, роботи і зайняття спортом характеризується виключно позитивно. За даними досудової доповіді центру пробації виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі можливе і не становить високої небезпеки для суспільства та окремих осіб. Таку саму думку висловив трудовий колектив, у якому працював ОСОБА_7 , звернувшись до місцевого суду з відповідним клопотанням.

19. Потерпілі наполягали на суворій мірі покарання для засудженого. Однак колегія суддів касаційного суду звертає увагу на посткримінальну поведінку ОСОБА_7 , який місце злочину не залишив, викликав на місце події карету швидкої медичної допомоги та поліцію, намагався надавати першу медичну допомогу постраждалій дитині, виконував усі вказівки правоохоронців. Будучи молодою особою, вимушено змінивши місце проживання через військову агресію російської федерації, ОСОБА_7 , усвідомлюючи свою відповідальність, тим не менш ужив заходів до добровільного, ще до передачі кримінального провадження на розгляд суду, відшкодування завданої внаслідок вчиненого ним кримінального правопорушення шкоди, від початку підтримував зв`язок із сім`єю потерпілих, у ході судового розгляду висловив щирий жаль з приводу наслідків своїх дій, приніс вибачення потерпілим, засвідчив свій стійкий намір і надалі відшкодовувати спричинену шкоду, частка добровільного відшкодування становить 250 тис. грн, що є доволі вагомим розміром.

20. Ретельно проаналізувавши у сукупності всі обставини, які повинні бути враховані судом при призначенні покарання, колегія суддів вважає за необхідне пом`якшити основне покарання ОСОБА_7 у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, визначивши йому до відбування 4 роки позбавлення волі.

21. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ст. 23 Цивільного кодексу України).

22. Беззастережно стверджуючи, що життя людини є найвищою цінністю, а душевний біль від втрати дитини не піддається жодному грошовому виміру, колегія суддів зауважує, що стягнення моральної шкоди не повинно служити засобом збагачення, а розмір відшкодування моральної шкоди, визначений судами попередніх інстанцій, на рівні 1 млн. грн на користь потерпілої ОСОБА_9 та 750 тис. грн (з урахуванням раніше сплачених обвинуваченим 250 тис. грн) на користь потерпілого ОСОБА_8 є надміру високим. Зважаючи на конкретні обставини цього кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що загальна сума відшкодування на рівні 500 тис. грн на користь кожного потерпілого відповідатиме вимогам розумності, справедливості та виваженості.

23. Урахувавши наведене, Суд дійшов висновку, що касаційні скарги прокурора і захисника необхідно задовольнити частково, а судові рішення щодо ОСОБА_7 змінити.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 08 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Пом`якшити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому за цим законом до відбування 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Зменшити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_7 на користь потерпілихОСОБА_8 та ОСОБА_9 , визначивши його у сумі по 500 000,00 грн на користь кожного з них.

У решті вирок та ухвалу залишити без зміни.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3