Справа № 489/7052/25
Кримінальне провадження №1-кс/489/484/26
УХВАЛА

12 січня 2026 р. м.Миколаїв

Вступна частина

Слідчий суддя Інгульського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1

Секретар судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Кримінальне провадження 0001577 від 27.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 356, ч. 1 ст. 364, ч. 4 ст. 382 КК України в провадженні 1-го Слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві (далі по тексту 1 СВ ТУ ДБР)

Скарга товариства з обмеженою відповідальністю « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (далі - ТОВ) на постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

Мотивувальна частина

Історія кримінального провадження:

1.27.09.2023 було зареєстроване кримінальне провадження 0001577 (далі к/п 577) за ст. 356 КК України на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.09.2023 за скаргою директора ТОВ на бездіяльність щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР). Досудове розслідування доручене проводити слідчим Головного слідчого управління (ГСУ) Державного бюро розслідувань (ДБР) (а.с.3-5).

2.Підставою для внесені відомостей слугувала заява директора ТОВ до Офісу Генерального прокурора від 31.07.2023 (вих.), де він повідомляв про вчинення слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси та слідчим 2-го СВ (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР розташованого у м. Миколаєві кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 382, ч. 1 ст. 356, ч. 1 ст. 364 КК України. Ці правопорушення вбачав в тому, що у кримінальному провадженні 0001531 (далі к/п- 531) від 31.10.2022 він звернувся 21.04.2023 до слідчого 2 СВ ТУ ДБР з клопотанням про виконання процесуальних дій: надіслання йому пам`ятки про права та обов`язки як потерпілого та скласти повідомлення про підозру певним особам, проте слідчий не виніс мотивовану постанову щодо розгляду цього клопотання. В ході розгляду скарги на дану бездіяльність слідчого 18.05.2023 ухвалою слідчий суддя ІНФОРМАЦІЯ_2 закрив судове провадження через те, що кримінальне провадження 531 постановою слідчого від 12.04.2023 було закрите. Через не надсилання йому копії цієї постанови і порушуючи його невід`ємних передбачених законом прав через зловживання службовим становищем, заявник стверджував, що слідчий скоїв кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 356, ч. 1 ст. 364, ч. 4 ст. 382 КК України. 15.06.2023 директор ТОВ звернувся до слідчого 2-го СВ ТУ ДБР з клопотанням про надсилання йому копії постанови про закриття кримінального провадження 531. Через невиконання його вимоги директор ТОВ звернувся з відповідною скаргою на бездіяльність слідчого стосовно якої ухвалою від 05.07.2023 того ж самого слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_2 було відмовлено у відкритті провадження з тих підстав, що після закриття кримінального провадження в ньому може бути оскаржене лише рішення про його закриття чим узагальнено утиснув його права, самоправно порушив обов`язки слідчого судді зловживаючи ними щодо судового контролю в інтересах приватної особи і тим самим слідчий суддя вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 356, ч. 1 ст. 364, ч. 4 ст. 382 КК України. Із доданих матеріалів до заяви вбачається відповідність фактів процесуального спілкування між ТОВ і органом досудового розслідування, судом, цьому викладу.

3.04.10.2023 у кримінальному провадженні 577 була визначена слідча група зі слідчих ГУС ДБР (а.с. 42-44).

4.27.09.2023 було зареєстроване кримінальне провадження 0001578 (далі к/п 578) за ч. 4 ст. 382 КК України на підставі тієї ж ухвали ІНФОРМАЦІЯ_3 від 11.09.2023 (а.с. 52). Постановою прокурора від 27.09.2023 досудове розслідування в ньому було доручено здійснювати слідчим ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 53-54). Постановою від 04.10.2023 визначений склад слідчої групи у даному кримінальному провадженні (а.с. 91-93).

5.27.09.2023 було зареєстроване кримінальне провадження 0001579 (далі к/п 579) за ч. 1 ст. 364 КК України на підставі тієї ж ухвали ІНФОРМАЦІЯ_3 від 11.09.2023 (а.с.102). Постановою прокурора від 27.09.2023 досудове розслідування в ньому було доручено здійснювати слідчим ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.103-104). Постановою від 04.10.2023 визначений склад слідчої групи у даному кримінальному провадженні (а.с. 141-143).

6.05.10.2023 слідчий ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомила прокурора про початок досудового розслідування (а.с. 148).

7.10.10.2023 ІНФОРМАЦІЯ_4 отримало від директора ТОВ клопотання (вих. 04.10.2023) про надсилання йому пам`ятки про права та обов`язки його як потерпілого та про його допит в усіх трьох кримінальних провадженнях (а.с.173-174)

8.13.10.2023 постановами заступника керівника органу прокуратури у к/п 577, 578, 579 була визначена група прокурорів (а.с. 152, 157, 162).

9.16.10.2023 слідчий ІНФОРМАЦІЯ_4 винесла постанову в якій відмовила у задоволенні клопотання вказаного у п. 7 з посиланням на незрозумілість в якому із кримінальних проваджень з різними кримінально - правовим кваліфікаціями заявник вважає себе потерпілим, наразі не отримано жодного доказу на спричинення майнової або істотної для заявника шкоди, (а.с.179-182).

10.18.10.2023 к/п 577, 578, 579 постановою прокурора процесуального керівника об`єднані в єдине провадженні 577 (а.с. 166-167).

11.02.11.2023 підслідність в к/п 577 постановою прокурора процесуального керівника на підставі ч 2 ст. 218 КПК України визначена за слідчими 2-го СВ ТУ ДБР (а.с.192-193).

12.15.12.2023 постановою заступника Генерального прокурора визначена підслідність у к/п 577 за слідчими 1-го ІНФОРМАЦІЯ_5 через можливий конфлікт інтересів для слідчих 2-го СВ ТУ ДБР (а.с. 195-196).

13.28.12.2023 постановою заступника керівника ІНФОРМАЦІЯ_6 визначений склад групи прокурорів у к/п 577 (а.с. 198-199).

14.31.07.2024 слідча 1-го СВ ТУ ДБР закрила кримінальне провадження 577 через відсутність складу кримінальних правопорушень у діях слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_2 та слідчого 2-го СВ ТУ ДБР. Підставою цьому став висновок слідчої про те, що слідчий суддя при ухваленні рішення користувався судовим імунітетом (ч. 4 ст. 126 Конституції України), а крім того директор ТОВ стосовно злочинів з матеріальним складом (ст. 356, 364 КК України) не вказав про наявність матеріальної шкоди, а не дотримання, на думку заявника рішення ЄСПЛ, тягне кримінальну відповідальність лише в межах відповідної процедури його виконання (а.с. 200-207)

15.09.12.2024 ухвалою слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_7 за скаргою директора ТОВ була скасована постанова вказана у п. 14. Мотивами цього рішення слугувало те, що на думку слідчої судді, не було допитано директора ТОВ, не надано оцінку його показам, а відтак не в повному обсязі виконані процесуальні та слідчі дії необхідні для повного дослідження обставин кримінального провадження (а.с.214-215).

16.За вих. 31.03.2025 директор ТОВ звернувся до слідчого 1-го СВ ТУ ДБР з клопотанням про надсилання йому пам`ятки про права та обов`язки його як потерпілого, про його допит та про можливість долучити докази до провадження (а.с. 216).

17.17.04.2025 слідчий 1-го СВ ТУ ДБР постановою відмовив у задоволенні клопотання вказаного у п. 16 через відсутність доказів заподіяння заявнику шкоди, необґрунтовану кримінально - правову кваліфікацію подій та суб`єктів тощо (а.с. 223-228). Вона була направлена поштою заявнику згідно супровідного листа від 21.04.2025 вих. 16-04-17461-25 (а.с.221).

18.16.06.2025 керівником 1-го СВ ТУ ДБР створена слідча група у к/п 577 (а.с. 231-233).

19.13.06.2025 постановою слідчого 1-го СВ ТУ ДБР к/п 577 було закрите з підстав та мотивів аналогічно постанові вказаної у п. 14 (а.с. 234-242).

20.Листом від 13.06.2025 постанова від 13.06.2025 була направлена директору ТОВ (а.с.243), але докази про її вручення відсутні.

21.За вих. 08.08.2025 директор ТОВ звернувся з клопотанням про складання підозри слідчому судді ІНФОРМАЦІЯ_2 і слідчому 2-го СВ ТУ ДБР, за ч. 1 ст. 364, ст. 356, ч. 4 ст. 382 КК України де вказав, що майнова шкода в розмірі 1 млн. 200 тис. грн. отримана через відмову у задоволенні його позову в інтересах ТОВ у господарському процесу про відшкодування шкоди за рахунок державного бюджету 1 млн. 200 тис. грн. внаслідок незаконних дій ІНФОРМАЦІЯ_8 , оскільки склад господарського суду апеляційної інстанції вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 356, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 382 КК України, які є предметом досудового розслідування у к/п 531 (а.с.245-246).

22.Листом від 21.08.2025 слідчий 1-го СВ ТУ ДБР повідомив директора ТОВ про закриття кримінального провадження і через це неможливість розгляду його клопотання вказаного у п. 21 (а.с 249). Доказів про отримання її адресатом в справі немає.

23.За вих. 15.08.2025 директор ТОВ повторно звернувся з клопотанням до слідчого 1-го СВ ТУ ДБР аналогічним до клопотання вказаного у п. 21 та вимогою повідомити його розгляд клопотання в порядку ст. 220 КПК України (а.с.250-251).

24.Листом від 07.10.2025 слідчий 1-го СВ ТУ ДБР повторно направив директору ТОВ копію постанови про закриття к/п 577 від 13.06.2025 (а.с.265). Доказів про її отримання адресатом в справі немає.

На підставі цього директором ТОВ подана вих. 28.10.2025 поштою скарга (отримана судом 13.11.2025), в якій він стверджує, що постанова від 13.06.2025 була отримана 21.10.2024 простою поштою із супровідним листом від 07.10.2025, тому має право на поновлення пропущеного строку. А підставою для скасування постанови від 13.06.2025 є невиконання слідчим 1-го СВ ТУ ДБР висновку про неповноту розслідування, викладеного в ухвалі слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_7 від 09.12.2024, не надання йому статусу потерпілого за обставин викладених у п. 21 історії справи кримінального провадження, ухиленням слідчого від доведення йому до відома змісту постанови від 13.06.2025 умисно протягом декількох місяців.

В судове засідання скаржник і слідчий не з`явились. Скаржник направив заяву про розгляд провадження за його відсутністю, слідчий надав матеріали кримінального провадження 577.

Слідчий суддя при вирішенні скарги виходить з наступного.

На час ухвалення рішення про закриття кримінального провадження в цьому ж провадженні існувала постанова від 17.04.2025 про відмову у залучення заявника до участі в справі в якості потерпілого і про відмову у проведенні його допиту.

Згідно чч. 2 5 ст. 52 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим не може бути особа, якій моральна шкода завдана як представнику юридичної особи чи певної частини суспільства. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Стосовно довготривалої, за твердженням скаржника, бездіяльності слідчого 1-го СВ ТУ ДБР щодо не направлення йому копії постанови від 13.06.2025 про закриття к/п 577, то згідно матеріалів цього к/п провадження направлена на поштову адресу копія цього рішення супровідними листами 13.06.2025 та 07.10.2025.

Відсутність доказів вручення заявнику копії постанови від 13.06.2025 само по собі не підтверджує існування триваючого і тим більш умисного неповідомлення слідчим рішення від 13.06.2025, оскільки за змістом ч. 3 ст. 111 КПК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 135 КПК України, способом доведення до відома повідомлення є надсилання поштою.

Стосовно не взяття до уваги слідчим висновку слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва викладеного у п. 15 історії провадження слід зауважити таке

Постанова слідчого від 17.04.2025 про відмову залучення заявника до участі в справі в якості потерпілого і про відмову у проведенні його допиту, була винесена після вказаного рішення слідчого судді від 09.12.2024 і дотепер не скасована. Отже скаржник натепер має статус заявника.

Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Верховний Суд у постанові від 05.08.2020 року у справі № 700/361/17 (провадження № 51-1840км20) зазначив, що в кримінальному процесуальному праві преюдиції, як загальні положення (правила, факти), в силу яких суд, що здійснює оцінку доказів, вправі вважати встановленими обставини, які мають значення для вирішення кримінальної справи, як такі, що не потребують повторного чи додаткового дослідження, оскільки факт розцінюється суддею як безспірний (установлений компетентним органом і такий, що спрощує оцінку даних), є допустимими для застосування виключно у випадках, прямо передбачених КПК. Відповідно до ст. 90 цього Кодексу таким, що має преюдиціальне значення для суду, котрий вирішує питання про допустимість доказів, є рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним установлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, на обов`язковість яких Верховна Рада України надала згоду. Отже, ст. 90 КПК указує лише на преюдиціальне значення рішення національного чи міжнародного суду, яким установлено порушення прав і свобод людини, для вирішення питання щодо допустимості тих чи інших доказів.

Також за у положеннях КПК України міститься відмежування поняття «слідчого судді» від поняття «суду».

Таке ж розмежування міститься в положеннях ст.ст. 56 та 64-1, ч. 4 ст. 44, ч. 3 ст. 81, ст. 107, ч. 1 ст. 132, ч. 1 ст. 117, 144 КПК України і інших.

Системний доктринальний аналіз норм Кримінального процесуального кодексу України дає підстави стверджувати, що законодавцем свідомо здійснений змістовний розподіл процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду та слідчих суддів як суб`єктів, які забезпечують відмінні між собою аспекти кримінального процесу на різних стадіяхi.

Частина 2 ст. 21 КПК України містить положення про те, що лише вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України. Так і у ч. 1 ст. 533 КПК України передбачено, що вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України. Таким чином обов`язковий характер та безумовне виконання не є ознаками, притаманними для судового рішення, яке приймається у формі ухвали слідчого судді. Підтвердженням цьому є й характер юридичних наслідків, настання яких передбачено чинним законодавством за таке невиконання, зокрема у: ст. 144 («Загальні положення накладення грошового стягнення»), ст. 166 («Наслідки невиконання ухвали слідчого судді, суду про тимчасовий доступ до речей і документів») КПК України, ч. 2 ст. 179 («Особисте зобов`язання») КПК України, ч. 8 ст. 182 («Застава») КПК України, п. 3 ч. 4 ст. 183 («Тримання під вартою») КПК України.

На це вказує й практика касаційного кримінального суду. Так, суд, який розглядає провадження по суті, повинен розглянути усі заперечення сторін, в тому числі й на ухвали слідчих суддів, які не підлягають окремому апеляційному оскарженню під час досудового розслідування. Саме таку процедуру з висловлення незгоди із відповідними ухвалами слідчих суддів передбачено ч. 3 ст. 309 КПК. Суд, який розглядає незгоду сторони із ухвалою слідчого судді, постановленою під час досудового розслідування, яка не підлягає самостійному апеляційному оскарженню, має повну судову дискрецію і може не погодитися із рішенням, постановленим слідчим суддею (постанова ККС ВС від 15.04.2025 року у справі № 127/15521/24).

Отже кримінально - процесуальним законом не оговорено випадків преюдиційності висновків слідчих суддів. Навпаки, в окремих випадках підкреслене протилежне (ст. 198 КПК).

Тому обов`язковість рішень слідчих суддів передбачених ч. 2 ст. 307 КПК України вичерпується констатацією або спростуванням певного юридичного стану у кримінальному провадженні, спонуканням до дій або утримання від їх вчинення, та реалізацією цього рішення уповноваженим суб`єктом.

Відтак посилання скаржника на преюдиціальний характер для подальшого кримінального провадження висновків слідчого судді в ухвалі від 09.12.2024 необґрунтовані, це рішення припинило свою дію внаслідок його реалізації.

Щодо самої оскаржуваної постанови від 13.06.2025, то слідчий суддя вважає що вона не є достатньо мотивована. Підставами слідчому для висновку про відсутність в діях слідчого судді Київського районного суду м. Одеси складу кримінальних правопорушень при постановленні ухвали в даному кримінальному провадженні було те, що скаржник фактично висловлює з ним незгоду, хоча положення національного і міжнародного законодавства передбачають суддівський імунітет (незалежність, гарантуванням він незаконного впливу) при ухваленні судового рішення, за виключенням злочину або дисциплінарного проступку. Разом з тим, в заяві про скоєння злочину заявник стверджував, що злочин вчинений фактом постановлення ухвали слідчого судді саме від 05.07.2023, а в оскаржуваній постанові слідчий вказує, що заявник це стверджував про ухвалу того ж слідчого судді від 18.05.2023 в іншому судовому провадженні, стосовно якої заявник в заяві про вчинення злочину не висловлював заперечень. В постанові від 13.06.2025 слідчий встановив, що слідчий 2-го СВ ТУ ДБР 06.11.20023 направив постанову від 12.04.2023 про закриття кримінального провадження 0001531 заявнику. Проте в справі відсутні документальне підтвердження цьому. Виклад мотивувальної частини оскаржуваної постанови щодо кваліфікації злочинів за ст.. 356, 364 КК України уривчастий, не дозволяє зрозуміти мотиви якими спростовується наявність складу даних правопорушень в розрізі встановлених обставин.

Згідно ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається зокрема з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Недотримання вимог при складанні оскаржуваної постанови не дають можливості точно і однозначно зрозуміти мотиви прийнятого рішення, за такого вона не може залишатись в силі і її слід скасувати.

Враховуючи те, що дата отримання скаржником оскаржуваної постанови не спростована, то на підставі другого речення ч. 1 ст. 304 КПК України строк на звернення з даною скаргою не пропущений.

Резолютивна частина

Скаргу товариства з обмеженою відповідальністю « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на постанову слідчого про закриття кримінального провадження задовольнити.

Скасувати постанову слідчого 1-го Слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві від 13.06.2025 про закриття кримінального провадження 0001577 від 27.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 356, ч. 1 ст. 364, ч. 4 ст. 382 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1

i Актуальні проблеми вітчизняної юриспруденції № 5. 2024, ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , НЕВИКОНАННЯ УХВАЛИ СЛІДЧОГО СУДДІ: АКТУАЛЬНІ ПИТАННЯ ЮРИДИЧНОЇ ВІДПОВІДАЛЬНОСТІ