Справа № 461/2074/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1117/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 16 грудня 2025 року,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановила:

на розгляді Галицького районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження, відомості про яке 23 лютого 2024 року внесене до ЄРДР за №0000772, про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 255, ч.3 ст. 27, ч.4 ст. 28, ч.5 ст. 190, ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 361 КК України, ОСОБА_10 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст. 28, ч.5 ст. 190 КК України, ОСОБА_11 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст. 28, ч.5 ст. 190, ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 361 КК України.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 16 грудня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 13 лютого 2026 року включно, без визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 покликається на те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, невмотивованою, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Наголошує, що під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою прокурор не довів наявності заявлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим у суду першої інстанції були підстави для відмови в задоволенні такого клопотання та застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Звертає увагу, що стороною захисту подавались письмові заперечення, у яких зазначалось про невідповідність клопотання прокурора вимогам ч.3 ст. 184 КПК України, зокрема щодо відсутності належних матеріалів, якими обґрунтовуються доводи клопотання, та переліку свідків. Однак, у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали ці доводи залишені без оцінки, а підстави їх відхилення судом не наведені.

Акцентує, що, покликаючись на наявність ризиків, суд першої інстанції обмежився загальними формулюваннями, не конкретизував, на підставі яких саме доказів дійшов відповідних висновків, що свідчить про неповноту судового розгляду і порушення вимог ст. 94 КПК України.

Також зазначає, що місцевий суд, всупереч вимогам ст.ст. 92, 183 КПК України, фактично переклав обов`язок доказування на сторону захисту, що призвело до порушення принципу презумпції невинуватості, закріпленого у ст. 62 Конституції України.

Окрім цього, покликається на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам сторони захисту щодо необґрунтованості обвинувачення, зокрема в частині відсутності доказів причетності обвинуваченого ОСОБА_6 до шахрайських дій та втручання в роботу телекомунікаційних систем.

Наголошує, що з викладених в обвинувальному акті обставин вбачається, що безпосередні дії з заволодіння коштами здійснювали невстановлені особи, а не обвинувачені у цьому кримінальному провадженні.

Звертає увагу на відсутність відомостей про спілкування обвинуваченого ОСОБА_6 з потерпілими, доступ до їх банківських рахунків чи розпорядження коштами, що, на думку апелянта, спростовує як обґрунтованість інкримінованих злочинів, так і існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Акцентує, що судом першої інстанції не наведено мотивів, з яких відхилено доводи сторони захисту, а також не встановлено обставин, які б свідчили про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Крім цього зазначає, що суд першої інстанції обмежився формальним посиланням на попередні рішення про продовження строку тримання під вартою, не перевіривши наявність нових або додаткових обставин, які б обґрунтовували подальше застосування такого виняткового запобіжного заходу, чим проігнорував вимоги практики ЄСПЛ.

На переконання сторони захисту, викладене свідчить про однобічність та формальний характер судового розгляду, надання переваги стороні обвинувачення та порушення права обвинуваченого ОСОБА_6 на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 16 грудня 2025 року в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 і постановити нову ухвалу, якою останньому обрати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі або домашній арешт по місцю проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника адвоката ОСОБА_7 та пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора про її заперечення та залишення ухвали суду без зміни, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визначено ст. 422-1 КПК України.

Згідно ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

На переконання колегії суддів, під час розгляду клопотання прокурора, з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Колегія суддів вважає доведеним прокурором, що ризики заявлені у клопотанні не зменшились, а отже, на думку колегії суддів, всупереч доводам апеляційної скарги, з врахуванням тяжкості інкримінованих за ч.2 ст. 255, ч.4 ст. 28 ч.5 ст. 190, ч.5 ст. 27 ч.2 ст. 361 КК України кримінальних правопорушень, а саме, особливо тяжкого злочину проти громадської безпеки, особливо тяжкого злочину проти власності, вчиненого організованою групою, у пособництві у вчиненні нетяжкого злочину у сфері використання електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів), систем та комп`ютерних мереж і мереж електрозв`язку, та особи обвинуваченого, виправданим є подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки перебуваючи на волі останній може переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілих і свідків у цьому кримінальному провадженні.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеною актуальність наведених прокурором ризиків та приходить до висновку, про безпідставність доводів апелянта з цього приводу і вважає, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення обвинуваченому розміру застави, з огляду на положення п.4 ч.4 ст. 183 КПК України, а саме вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ст. 255 КК України, забезпечить виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 16 грудня 2025 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4