ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника підозрюваногоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтава від 25 вересня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 червня 2025 року за №0000208, задоволено клопотання старшого слідчого СВ УСБ України в Полтавській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_10 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, а саме до 22 листопада 2025 року, підозрюваному

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Полтава, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимому.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя врахував: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України, яка підтверджується вагомими доказами, ризиків, визначених у п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може: переховуватись від органу досудового розслідування та суду, знищити, сховати, спотворити речі, документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим, особу підозрюваного, неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам і приписи ч.6 ст.176 КПК України.

Водночас слідчий суддя на підставі абз.8 ч.4 ст.183 КПК України дійшов висновку про необхідність застосування ОСОБА_8 зазначеного вище запобіжного заходу без визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтава від 25 вересня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в разі залишення вказаного запобіжного заходу визначити йому заставу в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Свої вимоги мотивує тим, що слідчий суддя не врахував те, що: стороною обвинувачення не було доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України, елементи якого відсутні в діях підозрюваного, наявність ризиків, визначених у ч.1 ст.177 КПК України; ОСОБА_8 не судимий, позитивно характеризується, має: постійне місце проживання, сталі соціальні зв`язки, на утриманні батька похилого віку, відзнаки, є особою з інвалідністю ІІ групи. Водночас апелянт посилається на те, що слідчий суддя не обгрунтував своє рішення щодо невизначення розміру застави підозрюваному.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку захисника та підозрюваного на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, вивчила матеріали провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що УСБ України в Полтавській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 червня 2025 року за №0000208 (а.п.14).

Досудовим розслідуванням установлено, що не пізніше червня 2025 року в громадянина України ОСОБА_8 , обізнаного щодо факту збройної агресії РФ проти України, у зв`язку з чим в Україні у встановленому законом порядку введено воєнний стан і оголошено загальну мобілізацію, виник злочинний умисел, направлений на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, шляхом поширення в особливий період серед військовозобов`язаних мешканців Полтавської обл. підроблених офіційних документів про наявність у військовозобов`язаних підстав, які звільняють від призову та мобілізації.

Так, 20 червня 2025 року о 19 годині ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , під час особистого спілкування з ОСОБА_11 запропонував останньому підшукати осіб, які мають намір уникнути призову на військову службу під час дії воєнного стану.

З цією метою 28 липня 2025 року приблизно о 19 годині 37 хвилин ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, перебуваючи за місцем свого проживання за згаданою вище адресою, запропонував ОСОБА_11 за грошову винагороду в розмірі 4000 доларів США забезпечити виготовлення довідок про встановлення I чи II групи інвалідності на одного з близьких родичів або члена сім`ї ОСОБА_12 , які в подальшому слугуватимуть підставою для отримання відстрочки від призову у відповідних ТЦК та СП.

25 серпня 2025 року приблизно о 16 годині 47 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого проживання, за названою вище адресою, одержав від ОСОБА_11 копії наступних документів, необхідних для виготовлення довідок про встановлення I чи II групи інвалідності, а саме: копію паспорта громадянина України НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_13 , копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_13 , копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , копію картки фізичної особи-платника податків № НОМЕР_4 , копію паспорта громадянина України НОМЕР_5 , виданого на ім`я ОСОБА_12 , копію картки фізичної особи-платника податків № НОМЕР_6 , копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 , виданого на ім`я ОСОБА_12 , копію військово-облікового документу №4, а також грошові кошти у сумі 1 000 доларів США.

При цьому ОСОБА_8 попросив надати ще 500 доларів США.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, у цей же день приблизно о 19 годині 01 хвилині ОСОБА_8 одержав від ОСОБА_11 грошові кошти у сумі 500 доларів США.

Затим 24 вересня 2025 року приблизно о 17 годині 44 хвилини ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, надав ОСОБА_11 довідку про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 13 вересня 2025, видану на ім`я ОСОБА_12 , як особі, яка має дружину з числа осіб з інвалідністю І або ІІ групи на строк до 04 листопада 2025 року, та одержав від останнього грошові кошти у сумі 2 500 доларів США.

25 вересня 2025 року слідчий ОСОБА_9 за погодженням із прокурором ОСОБА_10 , повідомив ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період (а.п.80-89).

Затим 25 вересня 2025 року сторона обвинувачення звернулась до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтава з клопотанням про застосування підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, мотивуючи подане клопотання наявністю: обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України, ризиків, визначених у п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, та неможливістю інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам, посилаючись на приписи ч.6 ст.176 та ч.4 ст.183 КПК України (а.п.1-124).

Слідчий суддя, задовольнивши клопотання слідчого, застосував ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів (а.п.127-130).

Слідчий суддя вказав, що зазначені в клопотанні обставини необхідності затосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою мають місце, підтверджуються достатніми на цьому етапі розслідування доказами, й у висновках, які зробила сторона обвинувачення, чогось необґрунтованого чи довільного не встановлено. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

За практикою Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства»).

Розглядаючи ж клопотання про застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя врахував: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України, яка підтверджується вагомими доказами, ризиків, визначених у п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може: переховуватись від органу досудового розслідування та суду, знищити, сховати, спотворити речі, документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим від 5 до 8 років позбавлення волі, особу підозрюваного, який у силу ст.89 КК України є не судимим, разом з цим, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, має: постійне місце проживання, сталі соціальні зв`язки, на утриманні батька похлого віку, характеризуєтьс позитивно, є особою з інвалідністю ІІ групи, брав участь у бовових діях, допомагав військовослужбовцям, має відзнаки, стан його здоров`я, неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам і приписи ч.6 ст.176 КПК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 зазначеного вище злочину, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України, підтверджується зібраними в кримінальному провадженні вагомими доказами, зокрема: показаннями свідка ОСОБА_14 , які містяться в протоколах його допитів від 30 червня, 08 серпня, 03 вересня 2025 року, даними протоколів за результатами здійснення НСРД у вигляді аудіо-, відеоконтролю особи від 03 серпня, 02 та 03 вересня 2025 року, в яких зафіксовано обставини здійснення ОСОБА_8 в умовах правового режиму особливого періоду воєнного стану, організації та умисних дій, що створювали перешкоди у виконанні військовими формуваннями завдань із питань загального військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, що посягає на обороноздатність України (а.п.18-28, 70-79), та іншими доказами в кримінальному провадженні.

При цьому, колегія суддів зауважує, що на цьому етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів правильно визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, підозра в якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Ураховуючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження в кримінальному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про її наявність. За практикою Європейського суду з прав людини, недостатньо аби правоохоронні органи «добросовісно підозрювали особу». Повинні бути надані принаймні деякі факти чи інформація на підтвердження того, що особа підозрюється у вчиненні злочину обґрунтовано (рішення «Ільгар Маммадов проти Азербайджану» і рішення «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства»), що має місце в досліджуваній ситуації, а тому доводи захисника про необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри позбавлені підстав.

У свою чергу, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та даних про особу підозрюваного в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді в частині доведеності встановлених ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, наявні у справі факти та обставини, на які посилається орган досудового розслідування в клопотанні та доведені прокурором у судовому засіданні, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 може: переховуватись від органу досудового розслідування та суду, знищити, сховати, спотворити речі, документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, що, в свою чергу, дає підстави для застосування до нього запобіжного заходу з метою забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст.178 КПК України колегія суддів, ураховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину проти основ національної безпеки України в умовах воєнного стану, що має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особу підозрюваного та його поведінку в їх сукупності, вважає, що лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 .

З викладеного вище вбачається, що слідчий суддя, в ході прийняття рішення про застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перевірив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, і зазначені обставини підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею.

Наведені в апеляційній скарзі доводи щодо особи ОСОБА_8 були належним чином враховані слідчим суддею в сукупності з іншими обставинами, що мають правове значення при вирішенні про запобіжний захід.

На цьому етапі розслідування виключно такий запобіжний захід зможе дієво запобігти ризикам, доведеним стороною обвинувачення під час розгляду клопотання, що, при цьому, вбачається і з положень ч.6 ст.176 КПК України, в силу яких під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються, зокрема, у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України, за наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, застосовується саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Тому викладені вище обставини в їх сукупності виключають можливість обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Абз. 8 ч.4 ст.183 КПК України унормовано, що слідчий суддя під час дії воєнного стану при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України.

ОСОБА_8 обгрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України.

З огляду на викладене вище та враховуючи ряд установлених ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, обставини інкримінованої ОСОБА_8 злочинної діяльності, дані про особу й поведінку підозрюваного, викладені вище обставини, передбачені ст.178 КПК України, то невизначення слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали під час дії воєнного стану розміру застави ОСОБА_8 , як наслідок, є правильним.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне й обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтава від 25 вересня 2025 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4