Справа № 130/3946/25
Провадження №11-сс/801/58/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

при секретаря ОСОБА_5

прокурора в режимі відеоконференції ОСОБА_6

захисника підозрюваного адвоката

в режимі відеоконференції ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 05 січня 2026 року про застосування заходу забезпечення кримінального провадження запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вінниці, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, раніше судимого:

-29.07.2025 Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області за ст. 382 ч. 1 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 382 ч. 3 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 05 січня 2026 року задоволено клопотання слідчого СВ Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 про застосування заходу забезпечення кримінального провадження № 0000537, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.12.2025 року за ознаками ст. 382 ч. 3 КК України запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_8 .

Застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому 25.12.2025 оголошено підозру за ст. 382 ч. 3 КК України, запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою АДРЕСА_1 , на строк 60 (шістдесят) днів до 05 березня 2026 року із забороною залишати житло цілодобово.

Покладено на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 5 ст. 194 КПК України:

-прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора чи суду;

-не відлучатись з населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора чи суду.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя вказав, що прокурором під час розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, внаслідок чого дійшов висновку про необхідність застосування запропонованого запобіжного заходу, який буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі підозрюваного ОСОБА_8 ставиться питання про скасування ухвали слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 05.01.2026 через істотні порушення кримінального процесуального закону та невідповідність висновків фактичним обставинам провадження. Просить винести своє рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду клопотання слідчим суддею не враховано, що прокурором у судовому засіданні не було доведено обґрунтованість підозри та наявність будь-яких ризиків, які могли бути підставою для застосування запобіжного заходу. Також слідчий суддя не врахував вимоги ст. 187 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, зокрема позитивну характеристику, відсутність істотної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, наявність утриманців. Окрім цього на переконання підозрюваного слідчий суддя не обґрунтував висновків про неможливість досягнення мети кримінального провадження шляхом застосування менш суворих запобіжних заходів.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав викладених в ній та просив задовольнити її в повному об`ємі.

Прокурор ОСОБА_6 заперечила проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, вважаючи ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підозрюваного не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з ухвали, слідчим суддею зазначені вимоги закону дотримано та висновки щодо застосування цілодобового домашнього арешту належним чином умотивовані.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

Висновки щодо обґрунтованості підозри.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині необґрунтованості оголошеної підозри суд зазначає, що за змістом п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 КПК України у разі наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому в кримінальному процесуальному розумінні існує відмінність між обґрунтованістю та доведеністю висунутої підозри, в тому числі на підставі достатніх, допустимих та достовірних доказів.

Так, у справі «Кавала проти Туреччини» (рішення від 10.12.2019) Європейський Суд з прав людини констатував, що не потрібно, щоб особі, яку затримали, в кінцевому рахунку було пред`явлено обвинувачення або представлено перед судом. Метою затримання є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування.

Разом із тим, "обґрунтованість" підозри, на якій засновується арешт, є важливою частиною гарантії, встановленої у п. 1(с) ст. 5. Слова "обґрунтована підозра" означають наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано "розумним", залежить від усіх обставин. Відповідно, оцінюючи обґрунтованість підозри, необхідно встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої п. 1(с) ст. 5. Отже, повинні існувати факти чи відомості про те, що заарештовану особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину.

Термін "обґрунтованість" також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень".

У цьому провадженні з наданих до клопотання документів (протоколів допиту свідків, процесуальних документів (постанов про накладення адміністративного стягнення, вироку суду, інших документів), а також зі змісту ж оголошеної підозри в достатній мірі можна дійти висновку, що ОСОБА_8 може бути причетним до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до тяжких злочинів.

Висновки щодо доведеності ризиків та застосування виключного запобіжного заходу.

Стосовно наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважав доведеними ризики переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Під ризиками, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною першою статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

Стосовно наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважав доведеними ризики переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні.

Проте суд апеляційної інстанції наголошує, що можливе призначення в майбутньому кримінального покарання, навіть у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально в місцях несвободи, не може бути об`єктивною підставою вважати доведеним, що підозрюваним буть вчинятись спроби ухилятись від органів досудового розслідування чи суду. Таким чином суд вважає недоведеним ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Окрім того суд вважає недоведеним ризик незаконного впливу на свідків, оскільки прокурором не доведено імовірність вчинення таких дій

Однак у цьому провадженні установлено, що ОСОБА_8 протягом 2021-2025 років будучи позбавленим права керувати транспортними засобами, у тому числі будучи засудженим за невиконання судового рішення за такі дії, понад тридцять разів притягувався до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері транспорту, продовжуючи таким чином ігнорувати обмеження (заборони), установлені судовим рішеннями щодо позбавлення спеціального права (керування транспортними засобами).

Такі обставини свідчать про повне ігнорування особою обмежувальних приписів та із надзвичайно високою імовірністю доводять ризик продовження вчинення кримінального правопорушення, за яким оголошено підозру та вчинення нових, пов`язаних із керуванням транспортних засобів.

Висновки щодо застосованого запобіжного заходу.

Перелік запобіжних заходів визначено п. 1-5 ч. 1 ст. 176 КПК України, до яких віднесено, з-поміж інших, домашній арешт.

Так, застосування домашнього арешту передбачає відчутне втручання у приватне життя особи шляхом покладання на неї за рішенням суду заборон та обмежень. Із цих підстав за оцінками Європейського суду із прав людини домашній арешт розглядається в тій самій площині, що й тримання особи під вартою, оскільки він пов`язаний із позбавленням свободи, виходячи з розуміння положень Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Виходячи з переліку запобіжних заходів, закріплених у ст. 176 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі. Такий запобіжний захід має застосовуватися у тих випадках, коли застава є занадто м`яким запобіжним заходом, а тримання під вартою - занадто суворим. Отже, за ступенем суворості такий захід межує з позбавленням волі у значенні ст. 5 КЗПЛ. Зокрема, у справі "Вітторіо і Луіджи Манчині проти Італії" ЄСПЛ зазначив, що і тримання під вартою у в`язниці, і домашній арешт були для заявників позбавленням свободи, виходячи із розуміння пп. "с" п. 1 ст. 5 КЗПЛ.

Домашній арешт за своєю сутністю є комплексом призначених за рішенням суду заборон і обмежень, які накладаються на підозрюваного (обвинуваченого) у зв`язку з його повною чи частковою ізоляцією у певному приміщенні, спрямовані на досягнення мети цього запобіжного заходу, реалізуються й контролюються правоохоронними органами у взаємодії з органом досудового розслідування, у чиєму провадженні знаходиться справа.

Повертаючись до обставин цього провадження та враховуючи доведеність ризику вчинення нових кримінальних правопорушень та продовження злочинної діяльності, на переконання суду лише цілодобовий домашній арешт може забезпечити виконання ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 05 січня 2026 року про застосування заходу забезпечення кримінального провадження № 0000537, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.12.2025 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 382 ч. 3 КК України залишити без змін.

Ухвала є остаточною та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: