ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 11 грудня 2025 року у кримінальному провадженні № 0001987 від 08 жовтня 2025 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Подільки, Липоводолинського району, Сумської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 14 частини 2 статті 258, частиною 2 статті 263-1, частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України (далі КК),

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 11 грудня 2025 року обрано обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 08 лютого 2026 року включно без визначення застави.

В обґрунтування прийнятого рішення, суд зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, найтяжче з яких, відповідно до вимог ст. 12 КК відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, а також доведеність прокурором продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), а саме останній може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, запобігти яким неможливо у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 гривень.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник вказує, що підозра ґрунтується на стадії готування ОСОБА_7 до вчинення злочину, отже будь-яких наслідків від готування не настало, що може свідчити про його відмову від продовження вчинення злочину на цій стадії. В матеріалах наявний додаток до протоколу обшуку від 21.08.2025, зокрема чат переписка з представниками спеціальних служб рф, де обвинувачений неодноразово вказував на свої побоювання за наслідки своїх дій і можливе притягнення до кримінальної відповідальності. Суд залишив поза увагою доводи сторони захисту, що прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. На думку захисту заявлені ризики не підтверджені, сама лише тяжкість ймовірного покарання не є безумовною підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу. Суд не врахував, що ОСОБА_7 визнав вину, не відмовлявся надавати покази та активно сприяв розкриттю злочину. До затримання обвинувачений проживав у гуртожитку за місцем навчання, навчався, офіційно був працевлаштований, має позитивні характеристики. Посилаючись на практику ЄСПЛ, на думку захисту, обвинуваченому можливо визначити заставу як альтернативний запобіжний захід у помірному для нього розмірі, враховуючи його майновий стан, молодий вік, характеристику, відсутність судимостей, необґрунтованість ризиків.

Позиції учасників судового провадження.

Учасники судового розгляду про час та дату апеляційного провадження повідомлені належним чином, на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК апеляційний суд здійснює розгляд без їх участі.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За положеннями ч. 3 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За вимогами частин 3, 4 ст. 199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Прокурором в підготовчому судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 з підстав наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку статей 194, 199, 315 КПК, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких застосування та продовження тримання під вартою є можливим.

З огляду на стадію кримінального провадження, яке наразі перебуває на стадії судового провадження і ОСОБА_7 вже пред`явлено обвинувачення, яке підлягає доведенню прокурором в суді за стандартом «поза розумним сумнівом», апеляційний суд не входить в перевірку питання «обґрунтованості підозри».

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними ризики, передбачені п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, для запобігання яким застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою є доцільним з огляду на наступне.

За змістом ст. 178 КПК при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальних правопорушень, у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, у тому числі наявність у нього родини й утриманців, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, тощо.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що, вирішуючи клопотання прокурора, судом враховано, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, найтяжче з яких відповідно до ст. 12 КК відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до дванадцяти років з конфіскацією майна та яке йому загрожує у разі визнання його винним в інкримінованих злочинах, що може свідчити про можливість ухилення обвинуваченого від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 та суворість можливого покарання, яке може бути йому призначено у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, які, як за національним законодавством, так і за судовою практикою Європейського суду з прав людини, визнаються вагомими факторами при оцінці ризику, що підозрювана особа може переховуватись від органу досудового розслідування.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК, об`єктивно існує, враховуючи обставини, при яких обвинувачується ОСОБА_7 , тому останній, перебуваючи на свободі, може здійснити відповідні дії, що в подальшому унеможливить або ускладнить дослідження певних доказів.

Крім того, враховуючи характер інкримінованих обвинуваченому діянь, які мають ознаки спланованості та свідомої протиправної поведінки, спрямованої на вчинення готування до терористичного акту, що об`єктивно свідчить про високий ризик того, що, перебуваючи на волі, останній може знову здійснювати дії, спрямовані на продовження вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.

З урахування викладеного, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про існування заявлених ризиків і такі висновки суду є належним чином мотивованими.

Суд першої інстанції правильно врахував, що тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочинів, безумовно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Апеляційний суд також зважає на характер інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, які свідчать про високу суспільну небезпеку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора та обрав обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою при наявності заявлених ризиків, передбачених п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а тому законних підстав для скасування ухвали і прийняття нової, відповідно до викладених в апеляційній скарзі доводів захисника, апеляційний суд не вбачає.

Судом першої інстанції та апеляційним судом розглянуто питання про застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу та колегія суддів вважає, що на даний час достатнім та необхідним є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім того, на час військового стану законодавець встановив заборону застосувати інший запобіжний захід, окрім як тримання під вартою до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 КК та надав дискреційні повноваження не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо цих злочинів (ч. 6 ст. 176, ч. 4 ст. 183 КПК). У зв`язку з чим доводи захисника в цій частині є неспроможними.

При цьому апеляційний суд враховує доводи захисника щодо особи обвинуваченого, який раніше не судимий, має позитивні характеристики, його молодий вік, проте вони самі по собі не спростовують і не зменшують ризики, які стали підставою для застосування та продовження стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи клопотання прокурора, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, дані про його особу, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження в межах, необхідних для вирішення питання в порядку ст. 315 КПК, та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За результатами апеляційного провадження, в межах доводів апеляційної скарги захисника та в межах повноважень суду апеляційної інстанції на даній стадії кримінального провадження, апеляційний суд не встановив підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду без змін.

Керуючись статтями 199, 315, 405, 407, 419, 422-1 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 11 грудня 2025 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 14 частини 2 статті 258, частиною 2 статті 263-1, частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4