УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 р. м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Солом`янського районного суду м. Києва клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна, яке належить ОСОБА_5 в порядку ст. 174 КПК України,

ВСТАНОВИВ:

«31» жовтня 2025 року до Солом`янського районного суду м. Києва від адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 ,надійшло клопотання про скасування арешту майна, яке належить ОСОБА_5 в порядку ст. 174 КПК України.

«04» листопада 2025 року клопотання та додані до нього документи були передані слідчому судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 (на підставі протоколу автоматизованого визначення слідчого судді від 31 жовтня 2025 року).

Клопотання обґрунтовано наступним. У межах кримінального провадження №000028 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України, ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19 червня 2025 року у справі №760/11315/25 (1-кс/760/6196/25) було накладено арешт на майно, яке, за версією сторони обвинувачення, може належати підозрюваному ОСОБА_6 . Обставини, що свідчать про необґрунтованість арешту. Шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 припинено. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 09 січня 2024 року у справі №367/10671/23, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розірвано. Відтак, з січня 2024 року сторони не перебувають у шлюбі, не ведуть спільного господарства й не мають спільної сумісної власності. Майно, на яке накладено арешт, є особистою власністю ОСОБА_5 . На підставі Договору про поділ спільного майна подружжя від 05 червня 2025 року, посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу ОСОБА_7 (реєстр №6683), у особисту власність ОСОБА_5 перейшли: Житловий будинок - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 108. Земельна ділянка - кадастровий номер :01:029:0053, площею 0,1000 га, за тією ж адресою: АДРЕСА_1 . Витяги з Державного реєстру речових прав від 05.06.2025 року №43015632 (будинок) та №43015828 (земельна ділянка) підтверджують право власності ОСОБА_5 ОСОБА_5 не має жодного відношення до обставин вказаного кримінального провадження. Вона не має жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні №000028. У межах усього розслідування з нею не було проведено жодних процесуальних або слідчих дій, що свідчить про відсутність будь-яких підстав вважати її учасником кримінального процесу. Таким чином, ОСОБА_5 не є стороною провадження, а її майно належить їй виключно на праві приватної власності, що гарантується ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Отже, накладення арешту на це майно фактично позбавило ОСОБА_5 її законного конституційного права власності, у зв`язку з чим такий арешт є безпідставним і підлягає скасуванню. Арешт накладено без належного обґрунтування. В ухвалі суду відсутні фактичні дані, які підтверджують зв`язок зазначеного майна із предметом кримінального провадження або ризик його відчуження. Відповідно до практики Верховного Суду (постанова від 12.04.2023 у справі №243/2015/19), арешт майна можливий лише за умови наявності доказів, що це майно може бути речовим доказом або предметом спеціальної конфіскації. З врахуванням наведеного просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19 червня 2025 року у справі №760/11315/25 (1- кс/760/6196/25), на майно, що належить ОСОБА_5 , а саме: Житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 108, Земельну ділянку, кадастровий номер :01:029:0053, площею 0,1000 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В судове засідання ОСОБА_5 та її представник не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином.

Прокурор в судове засідання з`явився, вказав, що 16 квітня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України, також, у квітні проведено обшук за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , він проживав за вказаною адресою. Також, зазначив, що 19.06.2025 року було накладено арешт на майно ОСОБА_6 , однак клопотання було подано слідчому судді значно раніше. Вказав, що перереєстрація майна здійснена з метою уникнення конфіскації, як виду покарання, оскільки підозрюваному відомо, що санкція статті містить у собі конфіскацію як вид покарання.

Вислухавши прокурора, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали у їх сукупності, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19 червня 2025 (справа №760/11315/25), клопотання старшої слідчої в ОВС слідчого управління Головного управління СБ України у місті Києві та Київській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000028 від 05 лютого 2025 року, за підозрою ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною першою статті 111-2 КК України, - задоволено; накладено арешт на майно, що належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною розпоряджатися ним, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку з кадастровим номером :01:029:0053, за адресою: АДРЕСА_1 ; напівпричіп (VIN-код НОМЕР_1 ), державний номерний знак НОМЕР_2 ; сідловий тягач спеціалізований (VIN-код НОМЕР_3 ), державний номерний знак НОМЕР_4 ; напівпричіп (VIN-код НОМЕР_5 ), державний номерний знак НОМЕР_6 .

Також, у вказаній ухвалі зазначено, що 16 квітня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною першою статті 111-2 КК України, що підтверджується його особистим підписом. Отже, у відповідності до вимог статті 42 КПК України ОСОБА_6 має статус підозрюваного у цьому кримінальному провадженні. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 423316136 від 18 квітня 2025 року ОСОБА_6 на праві власності належить: квартира за адресою: АДРЕСА_2 ; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка з кадастровим номером :01:029:0053, за адресою: АДРЕСА_1 .

Слідчим суддею досліджено додані до клопотання Договір про поділ спільного майна подружжя від 05 червня 2025 року, Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09 січня 2024 року (справа №367/10671/23), Витяги з Державного реєстра речових прав.

Інших доказів надано слідчому судді не було.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно до п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності з клопотанням про скасування арешту до суду, який його наклав.

Аналогічна позиція щодо застосування положень статті 174 КПК України наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі №569/4374/16-ц та постанові Верховного Суду від 07.03.2018 року у справі №362/392/16-ц.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь - яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

При цьому, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 16 квітня 2025 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною першою статті 111-2 КК України.

При цьому, санкція ч. 1 ст. 111-2 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Станом на 18 квітня 2025 року ОСОБА_6 на праві власності належали: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка з кадастровим номером :01:029:0053, за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 20 січня 2022 року у справі №145/972/16-к, обізнаність засудженого та його близьких родичів, на чию користь вчинялися угоди про перехід права власності на земельні ділянки, про підозру останнього у вчиненні кримінального правопорушення за яке передбачено обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна, а також про розгляд слідчим суддею клопотання слідчого про накладення арешту на це майно свідчить про те, що вказані земельні ділянки були відчужені саме з метою уникнення їх конфіскації. Тобто згідно практики ЄСПЛ перехід права власності на земельні ділянки від останнього до його батька, а потім до його брата не був законним. Відповідно до положень ст. 124 Конституції України та ч. 2 ст. 21 КПК судові рішення ухвалюються судами іменем України та є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України. Цей принцип обов`язковості судових рішень поширюється також і на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні. Метою накладення арешту на майно підозрюваного чи третіх осіб у кримінальному провадженні є забезпечення його спеціальної конфіскації чи конфіскації майна як виду покарання з метою запобігти його реалізації цими особами та забезпечення виконання судового рішення у разі застосування судом таких заходів. Апеляційний суд, встановивши факт обізнаності самого засудженого, та членів його родини про накладення арешту на земельні ділянки на час укладання договору дарування і, відповідно, заборону суду на їх відчуження з метою забезпечення їх можливої конфіскації у майбутньому, та намір останнього подарувати ці земельні ділянки третій особі (батьку) з метою унеможливити їх конфіскацію у зв`язку із ухваленням слідчим суддею рішення про накладення арешту, дійшов вірного висновку про те, що унаслідок таких незаконних дій було порушено публічний порядок.

Як вбачається зі змісту Ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19 червня 2025 (справа №760/11315/25), арешт майна було накладено з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

ОСОБА_13 був обізнаний про те, що він є підозрюваним у кримінальному провадженні, ч. 1 ст. 111-2 КК України передбачає конфіскацію як вид покарання.

Дослідивши матеріали справи слідчий суддя дійшов висновку, що з врахуванням обставин кримінального провадження втручання у право власності передбачено законом, переслідує легітимну мету та є пропорційним.

За таких обставин клопотання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170 - 175, 309, 532 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна, яке належить ОСОБА_5 в порядку ст. 174 КПК України, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1