ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/684/26 Суддя доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.185, ч.2 ст. 186, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України
УХВАЛА

Іменем України

21 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

за участю захисника - ОСОБА_6 ,

за участю обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ухвалу Салтівського районного суду м.Харкова від 24.12.2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, -

встановила:

Ухвалою Салтівського районного суду м.Харкова від 24.12.2025 року у задоволенні клопотання ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.4 ст.185, ч.2 ст. 186, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України, про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовлено.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання ОСОБА_7 задоволено та продовжено строк тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 21.02.2026 року, із визначенням розміру застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

На вищевказану ухвалу обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, яка містить прохання: відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід на інший, а саме на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений зазначає, що останньому було обрано надто суворий запобіжний захід, а визначений раніше розмір застави є непосильним. Дані сторони обвинувачення ґрунтуються виключно на припущеннях, жодних доказів на існування ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором не надано та не доведено.

Звертає увагу суду, що обвинувачений надто тривалий час перебуває в умовах камерної ізоляції, а саме більше 4 років та 9 місяців, тому всі наявні ризики вже зменшились.

Додатково ОСОБА_7 вказує, що має погіршення стану здоров`я та не отримує належного лікування в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Вважає, що запобіжний захід у виді особистого зобов`язання повною мірою забезпечить належну поведінку та виконання ОСОБА_7 покладених обов`язків.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 підтримував вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, зазначив, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, взагалі відсутні. Звертає увагу, що майже п`ять років перебуває під вартою, що є порушенням прав ОСОБА_7 та порушенням розумних строків розгляду справи.

Захисник ОСОБА_6 підтримував вимоги апеляційної скарги свого підзахисного. Звертав увагу колегії суддів на той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 вже надто тривалий час перебуває в умовах слідчого ізолятору та вже фактично відбув покарання за вчинене правопорушення.

Прокурор по справі був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги, жодних заяв чи клопотань від останнього до початку судового засідання не надходило, на участі не наполягав, тому враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали суду за відсутності прокурора.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, заслухавши учасників по даній справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованих ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до положень ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Колегія суддів, надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що ОСОБА_7 неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів та як вбачається зі змісту клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та з матеріалів провадження, ОСОБА_7 був засуджений вироком Керченського міського суду РА Крим 20.06.2008 за частиною 3 статті 185, частиною 2 статті 184 КК України та на підставі частини1, 4 статті 70 КК України йому було призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. ОСОБА_7 03.03.2017 року був звільнений з установи виконання покарань за відбуттям строку покарання.

З довідки про наявність судимостей встановлено, що до ОСОБА_7 в іншому кримінальному провадженні було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який 31.07.2023 року був змінений на інший більш м`який запобіжний захід, а саме особисте зобов`язання. У подальшому ОСОБА_7 був затриманий 20.10.2023 року та ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 23.10.2023 року до нього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

З огляду на дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, за вчинення корисливих злочинів, відбував реальний строк покарання у виді позбавлення волі, після звільнення із установи виконання покарань знову обвинувачується у вчиненні корисливих кримінальних правопорушень, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ризики, встановлені судом першої інстанції продовжують існувати.

Обґрунтованих доказів про наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, законних джерел заробітку, осіб на утриманні, місця роботи, постійного місця проживання, які б були достатньою гарантією його належної процесуальної поведінки у випадку застосування більш м`якого запобіжного заходу, суду апеляційної інстанції не надано.

Крім того, в апеляційній скарзі та в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 посилається на незадовільний стан здоров`я під час перебування під вартою.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що будь-яких відомостей про неможливість перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою через стан здоров`я, надані суду матеріали не містять, не надано таких даних і стороною захисту під час апеляційного розгляду.

Крім того, відповідно до статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України. Обвинувачений та його захисник не позбавлені процесуальної можливості звертатися до суду із клопотанням про проведення судово-медичної експертизи з метою встановлення у обвинуваченого захворювань, які перешкоджають перебуванню під вартою, і за наявності відповідних висновків, ставити питання про зміну запобіжного заходу. Крім того, сторона захисту має право звертатися з відповідними клопотаннями про забезпечення лікування до адміністрації установи, де він перебуває під вартою, та у випадку відсутності відповідного реагування з боку посадових осіб адміністрації ДУ «Харківський слідчий ізолятор» оскаржувати такі дії чи бездіяльність у встановленому законом порядку. На час апеляційного розгляду, колегії суддів не надано доказів, які б підтверджували неможливість перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та неможливість отримання ним належного, необхідного лікування та медичної допомоги в умовах слідчого ізолятора.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно зі сформованою практикою Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного та обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Щодо інших доводів апеляційної скарги, які є підставами для скасування ухвали суду, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в справах «Салов проти України» від 06 вересня 2005 року (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року (заява №4909/04; пункт 58), відповідно до якої: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, в апеляційній скарзі не наведено беззаперечних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо необхідності застосування більш м`якого запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 .

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами поданої апеляційної скарги.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченогопід час апеляційного розгляду не встановлено.

Разом з тим, слушними є доводи обвинуваченого та його захисника щодо тривалого перебування під вартою, у зв`язку із чим слід звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду, передбачених статтею 28 КПК України, з урахуванням тривалого перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, ст.ст. 176-206, ст.ст. 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвалу Салтівського районного суду м.Харкова від 24.12.2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду, передбачених статтею 28 КПК України, з урахуванням тривалого перебування обвинуваченого під вартою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді: