Справа № 456/4682/25
Провадження № 1-кп/456/523/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу на підставі обвинувального акта в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000077 від 11.08.2025, щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Братківці Стрийського району Львівської області, що зареєстрований в АДРЕСА_1 , та проживає в АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

В невстановлені в ході досудового розслідування дату та час, але не пізніше 19.07.2025, ОСОБА_4 , без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог Постанови ВР України від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна», Постанови КМ України N? 576 від 12.10.1992 «Про затвердження «Положення про дозвільну систему», та «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної та холодної зброї, пристроїв вітчизняного виготовлення для відстрілу набоїв з гумовими або аналогічними якостями, метальними снарядами несмертельної дії, та указаних набоїв, а також боєприпасів до зброї або вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України N? 622 від 21.08.1998, в успадковуваному його дружиною ОСОБА_5 після смерті діда гаражі, знайшов та в подальшому вирішив зберігати та носити при собі, без передбаченого законом дозволу, в рюкзаку, мисливський ніж N?33183.

19.07.2025 в період часу з 21 години 48 хвилин до 22 години 03 хвилин по вулиці Сколівська, 1, у м. Стрий, Львівської області працівниками Стрийського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області було зупинено транспортний засіб марки «Volkswagen Passat» д.н.3. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 та яким керувала ОСОБА_5 , в якому також був ОСОБА_4 . В ході проведення огляду багажника вказаного транспортного засобу, у рюкзаку, який належить ОСОБА_4 виявлено та вилучено металевий ніж, який згідно висновку експерта № СЕ-19/114-25/19933-ХЗ від 26.08.2025 є мисливським ножем N?33183 та являється холодною зброєю колюче-ріжучої дії, який без передбаченого законом дозволу ОСОБА_4 носив при собі.

Таким чином, у діях ОСОБА_4 наявні усі підстави для обґрунтованого обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, тобто у носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

Правова позиція сторони обвинувачення.

Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений слідчим СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 та затверджений прокурором Стрийської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

З огляду на обвинувальний акт прокурор вважає встановленим те, що обвинувачений ОСОБА_4 носив при собі холодну зброю без передбаченого законом дозволу, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 263 КК України.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченим своєї вини, прокурор в судовому засіданні клопотав, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідити лише ті докази, які характеризують особу обвинуваченого, з долученням їх до матеріалів справи разом з письмовими доказами, що підтверджують вину.

В судових дебатах прокурор просив суд призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 263 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Правова позиція сторони захисту.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, вказав що знайшовши ніж серед закинутих речей, вирішив забрати його собі та використовувати за потреби в побутових справах, в день проведення огляду працівниками поліції, ніж знаходився в належному йому рюкзаку в багажнику автомобіля, який після виявлення він добровільно віддав. Повідомив, що розкаюється у вчиненому, просить застосувати покарання у вигляді штрафу. В останньому слові просив суд суворо не карати.

Застереження щодо обсягу досліджених доказів.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст. 394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого, дослідженням документів, що стосуються речових доказів та особи обвинуваченого.

Встановлені судом обставини та докази на їх підтвердження.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

У силу ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, а це, зокрема, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Положеннями ч. 1 ст. 2 КК України передбачено, що підставою для настання кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Складом кримінального правопорушення визнається сукупність закріплених у законі України про кримінальну відповідальність ознак, за наявності яких реально вчинене суспільно небезпечне діяння визнається кримінальним правопорушенням.

Об`єктивна сторона злочину за ч.2 ст.263 КК України полягає у носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу. Вказана норма є бланкетною, відтак її застосування потребує наявності спеціального нормативного акту, який би регламентував порядок отримання дозволу.

Такими нормативними актами є Постанови КМ України N? 576 від 12.10.1992 «Про затвердження «Положення про дозвільну систему», Інструкція «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них», яка затверджена наказом МВС України №622 від 21 серпня 1998 року та Постанова Верховної Ради України від 17 червня 1992 року «Про право власності на окремі види майна»

Відповідно до п.п.2.1, 2.3.2, 13.1, 14.1 Інструкції та пп. а) ч. 1 додатку № 2 Постанови набуття права власності, а відтак і носіння холодної зброї допускається виключно за умови попереднього отримання дозволу в органах поліції, які здійснюють видачу дозволів та через діяльність структурних підрозділів контролюють дотримання вказаного законодавства.

При цьому, суд враховує вказані нормативні акти, які хоч і не є «законами», проте регламентують отримання дозволу, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України.

31 травня 2018 року колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові (справа № 127/27182/15-к, провадження № 51-3305км18) зазначила, що поняття «закон», вжите законодавцем у ст. 263 КК, має розширене тлумачення і включає в себе законодавство у цілому, в тому числі нормативні акти, що регулюють відповідні правовідносини, порушення яких утворює об`єктивну сторону складу злочину, передбаченого цією статтею кримінального закону.

Крім того, колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 4 грудня 2018 року у справі № 161/3885/16-к, провадження № 51-967км18, поділяючи таку точку зору, додала аргументації щодо її правильності і таким чином засвідчила одностайність позиції Касаційного кримінального суду з наведеного питання.

ОСОБА_4 підтвердив, що за отриманням відповідного дозволу не звертався.

За клопотанням сторін кримінального провадження, враховуючи, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорювали фактичні обставини справи, встановивши, що вони правильно розуміють зміст обставин пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення та відсутність будь-яких сумнівів у добровільності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам про позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним проводити дослідження всіх без винятку доказів, що були зібрані під час досудового розслідування.

Водночас, на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч 2. ст. 263 КК України, стороною обвинувачення надано суду докази, які долучено до матеріалів кримінального провадження та враховано судом під час постановлення вироку, а саме:

?Постанову про визнання об`єкту (DVD-R диску з відеозаписом з бодікамери працівника поліції) речовим доказом в справі та долучення його до матеріалів кримінального провадження від 27.08.2025;

?Постанову про визнання об`єкту (ножа № 33183) речовим доказом від 27.08.2025;

?Висновок експерта № СЕ-19/114-25/19933-ХЗ від 26.08.2025, яким підтверджено що вилучений ніж є холодною зброєю.

?Довідку про суму витрат на проведення експертизи.

Крім цього, судом досліджено матеріали справи, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме:

?згідно копії паспорта 008942701, ОСОБА_4 є громадянином України;

?згідно вимоги від 18.08.2025, ОСОБА_4 немає судимості;

?відповідно до інформації 108246 від 09.08.2025, наданої ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 з 25.10.2022 перебуває на військовому обліку як призовник;

?згідно довідки КНП Стрийської МР «Територіальне медичне об`єднання «Стрийська міська об`єднана лікарня» вих. № 956 від 11.08.2025 ОСОБА_4 на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не знаходиться;

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, суд вважає доведеним факт носіння ОСОБА_4 при собі холодної зброї, а саме мисливського ножа № 33183, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України.

Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Мотиви призначення покарання.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому, слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування, тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.

За змістом п.1 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Обставин, що обтяжують вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Пом`якшуючими вину обвинуваченого обставинами, передбаченими ст. 66 КК України суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, ставлення винного до скоєного, характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних наслідків, а також те, що обвинувачений повністю визнав вину у вчиненні злочину, раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді штрафу в межах санкції ч.2 ст. 263 КК України.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Запобіжний захід обвинуваченому не обрано.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Процесуальні витрати у справі в розмірі 3 565,60 грн відповідно до довідки Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру на проведення експертизи підлягають стягненню з ОСОБА_4 .

Доля речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог статті 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.368-371,373- 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, і призначити покарання за ч. 2 ст. 263 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати в розмірі 3 565,60 грн (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять гривень 60коп.) за проведення експертизи.

Речовий доказ: ніж № 33183, який знаходиться в камері зберігання речових доказів Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області, передати на користь Збройних сил України.

Речовий доказ: DVD-R диск з відеозаписом з нагрудної бодікамери залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_8