ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/914/26 Справа № 180/718/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8

обвинувачених (в режимі відеоконференції) ОСОБА_9 , ОСОБА_10

ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , на ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 17 грудня 2025 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,

обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, та

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 307 КК України, яким продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 14 лютого 2026 року, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційних скаргах захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 просить ухвалу суду скасувати як незаконну, відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з використанням електронного засобу контролю.

Вимоги апеляційних скарг обгрунтовує тим, що обвинувачення його підзахисних за ч. 2 ст. 255 КК України є безпідставним, що підтверджується показаннями ОСОБА_14 .. Вказує, що прокурором не доведено наявність та вагомість ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, й неможливість застосування до обвинувачених альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, а також клопотання прокурора не відповідає вимогам ч. 3 ст. 199 КПК України.

Зазначає, що сторона обвинувачення у клопотанні безпідставно послалася на висновки, викладені в рішеннях ЄСПЛ, та на норми Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, надавши їм тенденційну оцінку. Вказує, що суд у своєму рішенні не навів жодної ознаки наявності суспільного інтересу у цій справі.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_11 зазначає, що останній має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки - мати похилого віку на утриманні, раніше не судимий, не має паспорту для виїзду за кордон та родинних зв`язків на території держави-агресора та на непідконтрольній території нашої держави, є учасником АТО, а також що в умовах СІЗО стан його здоров`я погіршився.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_12 вказує, що останній має міцні соціальні зв`язки, на його утриманні перебувають неповнолітня донька та матір похилого віку, яка має хронічні захворювання, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, раніше не судимий, є учасником АТО та під час виконання бойового завдання отримав поранення руки, не має паспорту для виїзду за кордон та родинних зв`язків на території держави агресора та на непідконтрольній території нашої держави, а також що обвинувачений має доволі скрутний матеріальний стан.

Зазначає, що судом не звернуто увагу на доводи сторони захисту щодо тривалого тримання обвинувачених під вартою.

Вказує, що судом не розглянуто можливості застосування до його підзахисних більш м`якого запобіжного заходу та не прийнято до уваги, що встановлені щодо них ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України на даний час не є достатньо вагомими для застосування до цих обвинувачених найбільш суворого запобіжного заходу.

В апеляційних скаргах захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати як незаконну, постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Вимоги апеляційних скарг обгрунтовує тим, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_10 нещодавно одружився, має дитину, а обвинувачений ОСОБА_9 має бабусю, яка потребує його догляду, а також, що визначений розмір застави є непомірним для їх сімей.

Вказує, що відомості про особи цих обвинувачених, а також обсяг та вагомість встановлених щодо них ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, дають можливість застосувати до них більш м`який запобіжний захід або зменшити розмір застави.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 просить ухвалу суду скасувати як незаконну та обрати ОСОБА_13 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а обвинувачений ОСОБА_13 не має наміру та потреби їх реалізовувати.

Зазначає, що визначений судом розмір застави є непомірним для обвинуваченого. Акцентує увагу на тому, що обвинувачений ОСОБА_13 має постійне місце проживання, проживає з цивільною дружиною та її сином, має 17 років трудового стажу, раніше не судимий, а також вже понад 2 роки перебуває під вартою.

Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 17 грудня 2025 року зокрема ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 було продовжено, кожному окремо, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 14 лютого 2026 року, а також цим обвинуваченим, кожному окремо, визначено заставу, у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , перебуваючи на свободі, можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які ще не допитані, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються, оскільки останні обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, при цьому враховані особи обвинувачених, які мають постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки та стаж роботи на певних спеціальностях.

Від прокурорів - процесуальних керівників не надійшло клопотання про їх участь у розгляді провадження під час апеляційного перегляду, у зв`язку з чим відповідно до ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги проведено за відсутності прокурора, проти чого не заперечували обвинувачені та захисники.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачених та захисників, які підтримали апеляційні скарги захисників та просили їх задовольнити, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційних скарг захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , не підлягають задоволенню з таких підстав.

Так, ухвала суду від 17 нрудня 2025 року в частині, що стосується інших обвинувачених, в апеляційному порядку не оскаржена, у зв`язку із чим у цій частині колегією суддів не переглядається.

Аналізуючи ухвалу в оскарженій частині з урахуванням доводів апеляційних скарг, колегія суддів зважає на те, що згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 під вартою цих вимог закону дотримався.

Як вбачається з наданих матеріалів, у провадженні Чечелівського районного суду міста Дніпра перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000085 зокрема щодо ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, та ОСОБА_13 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 307 КК України.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що у цьому кримінальному провадженні ухвалами слідчого судді від 18.09.2023 року до обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції 17.12.2025 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зокрема ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з підстав продовження існування та вагомості ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 під вартою, суд правильно встановив наявність ризиків того, що обвинувачені, перебуваючи на свободі, можуть:

- переховуватись від суду, оскільки вони обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, при цьому враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними, та особи обвинувачених, які мають постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки та стаж роботи на певних спеціальностях. Окрім того грунтовно прийнято до уваги, що ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням введення в Україні воєнного стану, який суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту;

- незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які ще не допитані, оскільки відповідно до ст. 23 КПК України показання учасників кримінального провадження суд отримує безпосередньо;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються, оскільки обвинуваченим інкриміновано участь в злочинній організації та те, що вони тривалий час займалися незаконним збутом наркотичних засобів та психотропних речовин у складі злочинної організації.

З огляду на викладене колегія суддів відхиляє доводи апеляційних скарг захисників щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та приходить до переконання, що зазначені ризики, встановлені судом першої інстанції, продовжують існувати та зберігають достатню вагомість, у зв`язку із чим для запобігання ним необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання обвинувачених під вартою.

При вирішенні питання про достатність застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд апеляційної інстанції виходить з того, що домашній арешт, з огляду на сутність та фактичні обставини інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, не зможе стати дієвим запобіжним заходом, оскільки обвинувачені не мають постійного місця роботи та законного джерела доходу, небезпідставно обвинувачуються у системному, вчиненому у складі групи осіб, збуті за грошові кошти наркотичного засобу та психотропної речовини.

З огляду на викладене апеляційні доводи захисників щодо відсутності та/або недостатньої вагомості ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, встановлених судом щодо обвинувачених, не можуть бути прийняті до уваги.

Аналізуючи решту апеляційних доводів захисника ОСОБА_6 , колегія суддів приходить до наступного.

Так, посилання цього апелянта на безпідставність обвинувачення ОСОБА_12 та ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255 КК України суд апеляційної інстанції вважає передчасними з огляду на те, що, враховуючи стадію кримінального провадження, апеляційний суд не має повноважень входити у перевірку обвинувачення та надавати оцінку його обгрунтованості, оскільки в такому випадку неминуче увійде у вирішення тих питань, які на цій стадії відносяться до повноважень суду першої інстанції, який розглядає кримінальне провадження по суті.

Апеляційний перегляд ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з одного боку має забезпечити судовий контроль та перевірку законності судового рішення про обмеження права обвинуваченого на свободу, а з іншого боку обмежений кримінальним процесуальним законом у можливості дослідження доказів та фактичних обставин, витребування у суді першої інстанції інших матеріалів кримінального провадження ніж ті, які регламентовані ч. 2 ст. 422-1 КПК, перевірці та оцінці на цій стадії показань потерпілих, свідків, які вони надали суду, перевірці обсягу вже досліджених судом доказів тощо. У випадку недотримання цих обмежень апеляційний суд візьме на себе функцію судового розгляду по суті того обвинувачення, яке ще не розглянуто судом першої інстанції, що є неприпустимим.

З огляду на викладене колегія суддів не приймає до уваги апеляційні доводи захисника щодо необґрунтованості й недоведеності обвинувачення та у цій частині обмежується висновком про те, що висунуте ОСОБА_12 та ОСОБА_11 обвинувачення не є вочевидь безпідставним, а остаточна оцінка йому буде надана судом першої інстанції при ухваленні рішення по суті справи.

Посилання захисника на невідповідність клопотання прокурора вимогам ч. 3 ст. 199 КПК України та неправильне тлумачення судом змісту відповідних рішень ЄСПЛ колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не спростовують наявності підстав для продовження тримання обвинувачених під вартою, а відтак і правильності оскарженої ухвали суду.

Доводи захисника щодо відомостей про особи обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які вказують на достатність застосування до них більш м`яких запобіжних заходів, колегія суддів відхиляє, оскільки вони полягають у суб`єктивні оцінці захисником вказаних відомостей які, на переконання суду апеляційної інстанції, не зменшують достатньою мірою вагомість встановлених щодо цих обвинувачених ризиків.

Доводи захисника щодо тривалості тримання обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 під вартою суд апеляційної інстанції приймає до уваги, втім вважає за необхідне зазначити, що таці обставини самі по собі не вказують на відсутність підстав для продовження тримання їх під вартою.

Разом із тим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду та якнайшвидшого вирішення по суті обвинувачення у цьому кримінальному провадженні.

Аналізуючи решту апеляційних доводів захисника ОСОБА_8 , які зводяться до посилання на те, що відомості про особи обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вказують на достатність застосування до них більш м`яких запобіжних заходів або зменшення розміру альтернативної застави, колегія суддів не може із ним погодитись, оскільки вони полягають у суб`єктивній оцінці захисником вказаних відомостей які, на переконання суду апеляційної інстанції, не зменшують достатньою мірою вагомість встановлених щодо цих обвинувачених ризиків.

Одночасно належить зазначити, що на даний час до обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , кожного окремо, застосована альтернативна застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що з урахуванням обвинувачення їх у вчиненні особливо тяжких злочинів є мінімально допустимим розміром застави відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Аналізуючи решту доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , колегія суддів вважає їх такими, що не обгрунтовують апеляційні вимоги, оскільки вони полягають у суб`єктивній оцінці захисником відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_13 , які, на переконання суду апеляційної інстанції, не зменшують достатньою мірою вагомість встановлених щодо цих обвинувачених ризиків.

Доводи захисника щодо тривалості тримання ОСОБА_13 під вартою є аналогічними доводами захисника ОСОБА_6 , які проаналізовані вище, та не можуть бути прийняті до уваги з тих самих підстав.

Враховуючи наведене, підстав для застосування до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 більш м`яких запобіжних заходів колегія суддів не вбачає.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження цим обвинуваченим строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого виняткового запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги захисників залишити без задоволення, а ухвалу суду щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 на ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 17 грудня 2025 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 17 грудня 2025 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4