УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницького області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах Міністерства юстиції України на постанову старшого слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницьку ОСОБА_4 від 08.09.2022, про закриття кримінального провадження №0000122 від 16.08.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_3 , яка діє в інтересах Міністерства юстиції України, зі скаргою на постанову старшого слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницьку ОСОБА_4 від 08.09.2022, про закриття кримінального провадження №0000122 від 16.08.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

Скарга мотивована тим, що Міністерство юстиції України звернулось до Державного бюро розслідувань із заявою про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом вчинення кримінального правопорушення.

У вказаній заяві Міністерство юстиції України повідомляє про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 364, 365 та 367 Кримінального кодексу України, вчинених невстановленими особами органів державної влади відносно громадянина ОСОБА_5 , в результаті яких Державному бюджету України було завдано збитків (істотної шкоди), внаслідок виплати заявнику відшкодування в розмірі 92766,30 грн (3000 євро) на виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Полторацький проти України».

Четвертим слідчим відділом (з дислокацією у місті Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому (далі Територіальне управління ДБР) здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000122 від 16.08.2022 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 367 Кримінального кодексу України. Листом Територіального управління ДБР від 03.10.2025 № 67749-25/х/14-01-04- 77675/2025 на адресу Міністерства юстиції України надіслано постанову про закриття кримінального провадження від 16.08.2022 в зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінальних правопорушень.

У вказаній постанові Територіальне управління ДБР повідомляє, що в ході досудового розслідування ним не було отримано достатніх та об`єктивних даних, які б свідчили про службову недбалість, що заподіяло істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам громадян.

Однак, як зазначає сторона заявника з такими висновками Територіального управління ДБР не можна погодитись тому, що в даному випадку було завдано саме істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам, внаслідок виплати з Державного бюджету України суми відшкодування на користь заявника.

Отже сторона заявника вважає, що постанова про закриття кримінального провадження є незаконною, передчасною та такою, що порушує норми КПК України.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів. З оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження, вбачається, що досудове розслідування проведено неповно та однобічно, оскільки слідчим під час досудового розслідування помилково встановлено обставини нібито про те, що охоронюваним законом державним інтересам в даному випадку не було заподіяло істотної шкоди.

Відповідальність, передбачена у статті 367 КК України, настає за невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб. Висновок про закриття кримінального провадження можливий за відсутності складу злочину у разі, якщо в діянні відсутній хоча б один із наведених елементів.

Проте, як зазначає сторона заявника закриваючи кримінальне провадження, слідчий не вказав, в чому саме полягає діяння, хто є суб`єктом його вчинення, не встановив наявності суб`єктивної сторони діяння, а також не конкретизував об`єктивної сторони діяння, обмежившись лише переліченням певних фактів, без підтвердження їх належними доказами. В оскаржуваній постанові, з-поміж іншого, слідчим не зазначено, в діянні яких саме осіб встановлено відсутність складу розслідуваних кримінальних правопорушень.

Вказані обставини, на думку сторони заявника, беззаперечно свідчать про недотримання органом досудового розслідування вимог закону щодо всебічного, повного і неупереджено дослідження усіх обставини кримінального провадження, а також належної обґрунтованості прийнятої постанови, яке б не викликало жодних сумнівів в правильності прийнятого рішення.

Отже, як зазначає сторона заявника, при новому розслідуванні належить виконати необхідні слідчі (розшукові) та/ або інші процесуальні дії з приводу з`ясування обставин щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення, в достатньому для встановлення об`єктивної істини обсязі, в залежності від встановлених даних прийняти законне та обґрунтоване рішення щодо подальшого провадження у справі, яке у будь-якому випадку має бути належним чином обґрунтованим з всебічним аналізом фактичних обставин справи та доводів.

З урахуванням викладеного, сторона заявника вважає, що оскаржувана постанова про закриття провадження не може вважатись законною та підлягає скасуванню.

Сторона заявника звертає увагу суду, що Міністерством юстиції України в своїй заяві було зазначено конкретні обставини про кримінальні правопорушення (відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення), які є хоч і неповними, але достатніми у вказаних правовідносинах, зокрема, для попередньої кваліфікації та внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та належного проведення досудового розслідування.

Разом з тим, не встановлення винних осіб у такій категорії справ підслідність яких відноситься до виключної компетенції Державного бюро розслідувань позбавляє Міністерство можливості звернутися до суду с позовом про відшкодування збитків завданих Державному бюджету України внаслідок протиправних дій, бездіяльності винних осіб.

На підставі викладеного сторона заявника вважає, що слідчий передчасно та необґрунтовано припинив досудове розслідування, не врахувавши шкоди, яка була завдана державним інтересам, та неповно з`ясував обставини справи.

Враховуючи вище зазначене сторона заявника просила суд, скасувати постанову старшого слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницьку ОСОБА_4 від 08.09.2022, про закриття кримінального провадження №0000122 від 16.08.2022.

Представник заявника ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, подала на адресу суду заяву про розгляд скарги у її відсутність. Скаргу підтримала та просила задовольнити.

Старший слідчий четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницьку ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, щодо вимог скарги заперечує, просить відмовити в задоволенні скарги, оскільки істотної шкоди, яка є необхідною для кваліфікації дій особи за ч.1 ст.367 КК України не заподіяно, для дослідження всіх обставин скарги надав суду матеріали кримінального провадження №0000122 від 16.08.2022.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, враховуючи стислі строки розгляду даної категорії справ, слідчий суддя вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника органу досудового розслідування.

Дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження №0000122 від 16.08.2022 слідчий суддя встановив наступне.

Відповідно до статті 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора - є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора:

1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування;

2) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

3) рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;

4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, одним із близьких родичів або членом сім`ї, коло яких визначено цим Кодексом, та/або захисником померлого, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

5) рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;

6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;

7) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;

8) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником;

9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником;

10) повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником;

11) відмова слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.

Відповідно до ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо: 1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення; 2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення; 3) не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати; 3-1) не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Учасники кримінального провадження мають право заявляти клопотання прокурору про закриття кримінального провадження за наявності передбачених цим пунктом підстав; 3-1) не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі; 4-1) втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння; 5) помер підозрюваний, обвинувачений, особа, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого; 6) існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили, або постановлена ухвала суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню; 7) потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством; 8) стосовно кримінального правопорушення, щодо якого не отримано згоди держави, яка видала особу; 9) стосовно податкових зобов`язань особи, яка вчинила дії, передбачені статтею 212 Кримінального кодексу України, досягнутий податковий компроміс відповідно до підрозділу 9-2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України; 9-1) існує нескасована постанова слідчого, дізнавача, прокурора про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 цієї частини, у кримінальному провадженні щодо того самого діяння, що розслідувалося з дотриманням вимог щодо підслідності. Учасники кримінального провадження мають право заявляти клопотання слідчому, дізнавачу, прокурору про закриття кримінального провадження за наявності передбачених цим пунктом підстав; 10) після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Дослідивши матеріали кримінального провадження №0000122 від 16.08.2022 слідчим суддею встановлено, що слідчими четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000122 від 16.08.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, за повідомленням заступниці Міністра юстиції України з питань інтеграції ОСОБА_6 від 27.07.2022 №61356/9.1.4./15-22 щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Полторацький проти України», у якому констатовано порушення статей 3, 8, 15 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, під час відбування останнім покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

За результатами проведеного досудового розслідування постановою старшого слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м.Вінниці) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницьку ОСОБА_4 від 08.09.2022 кримінальне провадження №0000122 від 16.08.2022 року закрито у зв`язку з відсутністю в діянні співробітників Державної установи «Вінницька УВП №1» ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається, якщо встановлена відсутність складу кримінального правопорушення.

Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

З матеріалів скарги вбачається, що під час досудового розслідування слідчим було проведено ряд слідчих та процесуальних дій спрямованих на повне та всебічне встановлення обставин кримінального провадження, що мають значення для досудового слідства.

Зокрема в ході проведення досудового розслідування встановлено, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Полторацький проти України» від 22.04.2021 присуджено останньому виплату в розмірі 3000 євро в якості відшкодування моральної шкоди, оскільки, як встановлено судом, у досліджуваних правовідносинах має місце порушення ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, заявник скаржився, що до 2014 року його право на повагу до сімейного життя було порушено через абсолютну заборону на тривалі побачення з родичами та невелику кількість дозволених короткострокових побачень, а також різні правила щодо практичних умов відвідування установи виконання покарань, наприклад, заборону прямого фізичного контакту, відгородження скляною перегородкою або металевими ґратами, постійну присутність під час побачень працівника охорони установи виконання покарань.

Суд зазначав, що згідно з національним законодавством протягом приблизно сімнадцяти років (обраховуючи з 1997 року - див. пункт 18) заявник мав право лише на нечасті короткострокові побачення з членами своєї родини (кожні шість місяців до 2010 року та кожні три місяці до 2014 року) без жодного фізичного контакту або приватного спілкування.

Суд уже встановлював, що суворі обмеження контактів заявника з його родиною та зовнішнім світом загалом, які були накладені на нього безпосередньо законодавством виключно з огляду на тяжкість його покарання та без індивідуальної оцінки небезпеки, були непропорційними, а тому суперечили статті 8 Конвенції (див. рішення у справах «Бігун проти України» [Комітет] (Bigun V. Ukraine) [Committee], заява № 30315/10 ), пункти 49 і 50, від 21 березня 2019 року та «Старишко проти України» [Комітет] (Starishko v. Ukraine) [Committee], заява № 61839/12, пункти 31 і 32, від 15 жовтня 2020 року).

У цій справі були відсутні підстави для іншого висновку Суду.

Отже високий Суд констатував порушення ст. 8 Конвенції.

Заявник також скаржився на відсутність у його розпорядженні ефективних національних засобів юридичного захисту у зв`язку із зазначеними скаргами. Він посилався на статтю 13 Конвенції, яка передбачає: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в [цій] Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».

Суд зазначав, що ця скарга пов`язана з вже розглянутими скаргами, і тому її також слід визнати прийнятною.

Суд зазначив, що стаття 13 Конвенції не може тлумачитися як така, що вимагає наявності засобу юридичного захисту від недосконалості національного законодавства, оскільки в такому випадку Суд вимагатиме від Договірних держав імплементації положень Конвенції в національне законодавство (див, рішення у справах «Крістін Гудвін проти Сполученого Королівства» [ВП] (Christine Goodwin v. the United Kingdom)[GC], заява № 28957/95, пункт 113, ЄСПЛ 2002-VI). Іншими словами, це положення не зобов`язує держави дозволяти особам оскаржувати національне законодавство у національних органах влади на тій підставі, що воно суперечить Конвенції (див. рішення у справі «Де Томмазо проти Італії» [ВП], (De Tommaso v. Italy) [GC], заява №43395/09, пункт 180, від 23 лютого 2017 року).

У цій справі оскаржувані заявником відсутність належних механізмів перегляду покарання у виді довічного позбавлення волі та обмеження права на побачення з родичами під час перебування в установі виконання покарань були передбачені безпосередньо законодавством (див. пункти 9, 10, 15 та 23). Тому його скарги стосувалися чинних законодавчих положень (див. для порівняння рішення у справах «Рош проти Сполучного Королівства» [ВП] (Roche v. the United Kingdom) [GC], заява №32555/96 пункти 127 та 137, ЄСПЛ 2005-Х, «Титаренко проти України» (Titarenko v. Ukraine), заява № 31720/02, пункт 110, від 20 вересня 2012 року та згадане рішення у справі «Бігун проти України» (Bigun v. Ukraine), пункт 53).

За цих обставин Суд дійшов висновку, що у цій справі статтю 13 Конвенції порушено не було.

Водночас, відповідно до довідок надісланих із ДУ «Вінницька УВП №1» за супровідним листом № 1/3-6319 від 01.07.2019, під час розгляду вище вказаного судового процесу, встановлено наступну інформацію.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 12.12.1995 року Судовою колегою в кримінальних справах Івано-Франківського обласного суду за ст. ст. 93 п.п. "а, г, е", 142 ч.3,42 КК України до смертної кари - розстрілу, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Ухвалою судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 22.02.1996 року касаційні скарги засуджених ОСОБА_7 і ОСОБА_5 , адвокатів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 залишено без задоволення, а вирок судової колегії в кримінальних справах Івано-Франківського обласного суду від 12.12.1995 року відносно ОСОБА_7 і ОСОБА_5 - без змін. До Івано-Франківської установи виконання покарань (№12) надійшла ухвала Верховного Суду України від 22.02.1996 року 06.03.1996 року за №1160 в трьох примірниках, для вручення засудженому ОСОБА_5 та приєднання до матеріалів особової справи.

Постановою Івано-Франківського обласного суду від 02.06.2000 року смертну кару - розстріл замінено на довічне позбавлення волі в тюрмі суворого режиму, постанова оскарженню не підлягає (постанова надійшла на виконання 07.06.2000 року).

Постановою Староміського районного суду м. Вінниці від 29.07.2008 року відмовлено ОСОБА_5 та адвокату ОСОБА_10 , в інтересах засудженого про приведення у відповідність до вимог чинного законодавства вироку Івано-Франківського обласного суду від 12.12.1995 року.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Вінницької області від 02.04.2009 року апеляцію засудженого з доповненнями залишено без задоволення.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Вінницької області від 18.03.2010 року апеляції засудженого ОСОБА_5 та адвоката ОСОБА_10 залишено без задоволення, а постанову Староміського районного суду м. Вінниці від 29.07.2008 року без змін.

Постановою Староміського районного суду м. Вінниці від 09.09.2011 року в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 , про застосування строків давності вироку Івано-Франківського обласного суду від 12.12.1995 року - відмовлено.

Постановою Староміського районного суду м. Вінниці від 09.11.2011 року в задоволенні заяви засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_5 , про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк відповідно до ст.49 КК України (1960 р.) відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Вінницької області вид 17.11.2011 року апеляцію засудженого ОСОБА_5 , залишено без задоволення. Постанову Староміського районного суду м. Вінниці від 09.09.2011 року відносно засудженого залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Вінницької області від 19.01.2012 року апеляцію засудженого - залишено без задоволення.

Постановою Староміського районного суду м. Вінниці від 09.11.2011 року про відмову в задоволенні заяви засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_5 , про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк відповідно ст.49 КК України - залишено без змін.

Постановою Староміського районного суду м. Вінниці від 19.01.2012 року в задоволенні заяви засудженого по довічного позбавлення волі ОСОБА_5 , про припинення виконання вироку, звільнення від відбування покарання відповідно до ст.49 КК України (1960 р.) - відмовлено.

Ухвалою колегії суддів Судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Вінницької області від 29.03.2012 року апеляцію засудженого залишено без задоволення, а постанову Староміського районного суду м. Вінниці від 19.01.2012 року по його заяві про припинення виконання вироку і звільнення його від відбування покарання відповідно до ст.49 КК України (1960 р.) без змін.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Вінницької області від 17.12.2012 року апеляції засудженого ОСОБА_5 , та його захисника залишено без задоволення, а постанову Вінницького міського суду від 07.11.2012 року про відмову в задоволенні заяви засудженого про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк відповідно до вимог ст.49 КК України (1960 р.) залишено без змін.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.12.2014 року в задоволенні заяви засудженого за вироком Івано - Франківського обласного суду від 12.12.1995 року за ст.ст 93 п.п."а, г, е", 142 ч. 3,42 КК України (в редакції 1960 року) зміненого постановою Івано - Франківського обласного суду від 02.06.2000 року до довічного позбавлення волі ОСОБА_5 про звільнення його від покарання на підставі ст.49 КК України в зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку - відмовлено.

Постановою начальника установи від 18 грудня 2014 року засудженого ОСОБА_5 переведено з приміщень камерного типу, для тримання двох осіб, до багатомісних приміщень камерного тішу, в межах установи.

Ухвалою Вінницького міського суді Вінницької області від 31.03.2017 року в задоволенні заяви засудженого про звільнення від відбування покарання у зв`язку з відбуттям строку покарання, призначеного вироком суду - відмовлено.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.12.2017 року клопотання ОСОБА_11 , що являється батьком засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_5 про зарахування останньому строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та звільнення ОСОБА_11 від відбування покарання у зв`язку з відбуттям строку покарання, призначеного вироком суду вирішено задовольнити частково. Зараховано засудженому в строк покарання, призначеного вироком Івано - Франківського обласного суду від 12.12.1995 року, строк попереднього ув`язнення період з 29.03.1995 року по 22.02.1996 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В решті вимог клопотання ОСОБА_11 , що являється батьком засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_5 -відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 07.06.2018 року апеляційну скаргу засудженого - залишено без задоволення.

Відповідно картки обліку побачень, видачі посилок (передач) та бандеролей засудженому до ДПВ ОСОБА_5 1976 року народження за час перебування у державній установі «Вінницька установа виконання покарань №1», надавались короткострокові побачення: - 11.10.2002 року з батьком ОСОБА_11 , мати ОСОБА_12 ; - 11.04.2003 року з батьком ОСОБА_11 ; - 15.10.2003 року з батьком ОСОБА_11 ; -23.04.2004 року мати ОСОБА_12 ; - 15.12.2004 року мати ОСОБА_12 ; - 20.07.2005 року мати ОСОБА_12 ; - 26.01.2007 року з батьком ОСОБА_11 ; -20.07.2006 року з батьком ОСОБА_11 , мати ОСОБА_12 , гр.. ОСОБА_13 ; 24.07.2007 року з батьком ОСОБА_11 , мати ОСОБА_12 , гр. ОСОБА_14 - 08.02.2008 року з батьком ОСОБА_11 ; - 04.08.2008 року з батьком ОСОБА_11 , мати ОСОБА_12 ; - 06.02.2009 року з батьком ОСОБА_11 ; - 28.09.2012 року з батьком ОСОБА_11 , мати ОСОБА_12 ; Тривалі побачення засудженому до ДПВ ОСОБА_5 1976 року народженні, за період відбування покарання у державній установі «Вінницька УВП №1» не надавались.

Короткострокові та тривалі побачення, засудженим, які відбувають покарання в установах виконання покарань надавались відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 28.08.2018, №2823/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.09.2018 року за № 1010/32462 «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань».

Жодних заяв та скарг щодо обмежень надання короткострокових чи тривалих побачень до адміністрації державної установи «Вінницька УВП (№1)» від засудженого до ДПВ ОСОБА_5 1976 року народження, за час відбування покарання у вище вказаній установі не надходило.

В ДУ «Вінницька УВП (№1)» функціонують 10 кімнат короткострокових та 5 кімнат тривалих побачень (з них 4 кімнати - підвищеного комфорту та одна звичайна). Так вартість кімнати II категорії становить 166,74 грн., III категорії - 157,27 грн., IV категорії - 143,39 грн. та кімнати короткострокові - 23,43 грн. Протягом 2019 року було використано кошти у сумі 52527,77грн., на ремонт та благоустрій цих кімнат. Станом на 24.06.2019 року здійснювалось переобладнання кімнат короткострокових побачень на кімнати короткострокових побачень, без розмежувального скла. Проведення ремонтних робіт кімнат короткострокових побачень без розмежувального скла здійснювалось за кошти міжнародної технічної допомоги «Операційна підтримка в наданні стратегічних консультацій щодо реформування сектору цивільної безпеки України».

Відповідно до журналу «Обліку комісійного прийому ув`язнених та засуджених керівництвом та начальниками підрозділів ДУ «Вінницька установа виконання покарань» зареєстрованого в канцелярії установи 01.01.2015 року за №5589н, засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом періоду з 15.01.2015 по 20.06.2019 року, зі скаргами на неналежні умови під час побачень з членами родини не звертався.

Відповідно до платіжного доручення № 5333 від 29.03.2022 ОСОБА_15 виплачено грошові кошти в сумі 92 766 гривень, 30 копійок на виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Полторацький проти України» від 22.04.2021.

Для можливості кваліфікації дій особи за ч. 1 ст. 367 КК України обов`язковим є встановлення істотної шкоди, яка в сто і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, що станом на 29.03.2022 має становити не менше 124050 гривень.

Таким чином, за результатами досудового розслідування, не встановлено, заподіяння істотної шкоди, а внаслідок цього відсутня об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

З урахування викладеного, під час проведення досудового розслідування встановлена відсутність у діянні (як в діях так і бездіяльності) співробітників Державної установи «Вінницька УВП № 1» кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

Слідчий суддя, з огляду на обставини встановлені під час судового розгляду, вважає обґрунтованим висновок слідчого про відсутність в діянні працівників ДУ «Вінницька УВП (№1)» складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

Суд констатує, що слідчим під досудового розслідування кримінального провадження проведено усі необхідні для повного та об`єктивного досудового розслідування слідчі дії, в результаті чого прийнято законне та обґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження.

Відповідно до ст. 11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення. Не є кримінальним правопорушенням дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Таким чином, з огляду на норми чинного законодавства, підставами вважати діяння саме кримінально караним є наявність в таких діяннях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки (склад) кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події кримінального правопорушення та встановлення в ході розслідування певного розміру збитків, сума якого дозволяє кваліфікувати діяння (дії/бездіяльність) особи як злочин, що передбачений (за даних обставин) статтею 367 КК України.

Також суд констатує, що наявність рішень ЄСПЛ саме по собі не є доказом наявності складу кримінального правопорушення, оскільки у відповідних справах встановлювався факт порушення державою зобов`язань за Конвенцією, а не винуватість конкретних посадових осіб. Європейський суд з прав людини не здійснює кримінального переслідування осіб, а встановлює порушення, в тому числі системні, прав людини державою в цілому.

Таким чином, слідчий обґрунтовано дійшов висновку про відсутність у діях/бездіяльності службових осіб складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, що стало підставою для закриття кримінального провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Встановлення в ході досудового розслідування відсутності розміру збитків, який необхідний для кваліфікації дій/бездіяльності особи за ч. 1 ст. 367 КК України, свідчить про відсутність об`єктивної сторони кримінального правопорушення, що виключає необхідність проведення подальших слідчих/розшукових дій, спрямованих на отримання доказів про інші обставини правопорушення, що розслідується.

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють його закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Відповідно до частини п`ятої статті 110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з:

1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову;

2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу;

3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Проаналізувавши зміст оскаржуваної постанови слідчий суддя приходить до висновку, що вказана постанова відповідає вимогам статті 110 КПК України. При проведенні досудового розслідування були проведені необхідні слідчі дії, повно, всебічно досліджено обставини провадження, надано їм відповідну правову оцінку та прийнято законне та обґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження. Постанова ґрунтується на вимогах закону, належно зібраних та допустимих доказах, які не спростовуються обставинами, викладеними в поданій скарзі.

Згідно ч. 1 ст. 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляє ухвалу згідно з правилами цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру;2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи вищезазначене в сукупності суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скарги.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 303, 305, 306, 307, 309, 370, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені скарги ОСОБА_3 , яка діє в інтересах Міністерства юстиції України на постанову старшого слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м.Вінниці) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницьку ОСОБА_4 від 08.09.2022, про закриття кримінального провадження №0000122 від 16.08.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її винесення.

Слідчий суддя