УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року

м. Київ

справа № 761/45897/25

провадження № 51-74 ск 26

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі-Суд) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу судді Київського апеляційного суду від 06 січня 2026 року,

встановив:

суддя Шевченківського районного суду м. Києва ухвалою від 08 грудня 2025 року відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_4 про відвід судді цього суду ОСОБА_5 від розгляду його скарги на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого в місті Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 17 жовтня 2025 року.

Суддя Київського апеляційного суду ухвалою від 06 січня 2026 року на підставі частини 4 статті 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) відмовив ОСОБА_4 у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою.

Не погоджуючись із ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 звернувся до Суду з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Обґрунтування доводів касаційної скарги зводяться до того, що оскаржувана ухвала апеляційного суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки вона постановлена за умов надмірного формалізму, недотримання вимог статей 75-81 КПК, без належної перевірки та мотивованої оцінки доводів, зокрема щодо дотримання вимог статті 35 КПК (склад суду / порядок визначення суддів) та наявних розбіжностей ідентифікаторів апеляційного провадження в АСДС/ЄСІТС, що прямо впливає на стандарт «суд, встановлений законом».

Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї матеріали, Суд уважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 необхідно відмовити з огляду на таке.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з положеннями статті 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Параграфом 6 Глави 3 КПК визначено підстави, порядок вирішення питання про відвід та наслідки відводу судді (слідчого судді) в кримінальному провадженні.

Відповідно до частини першої статті 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Так, суддя Київського апеляційного суду, перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на відповідність вимогам частини другої статті 396 КПК, дійшов висновку про те, що оскаржувана ухвала судді про відмову у задоволенні заяви про відвід слідчого судді не підлягає апеляційному оскарженню, та на підставі частини четвертої статті 399 КПК відмовив у відкритті провадження за його апеляційною скаргою.

Суд погоджується з таким висновком судді Київського апеляційного суду, вважає його достатньо вмотивованим, а ухвалу від 06 січня 2026 року такою, що повністю відповідає вимогам КПК.

Відповідно до частини першої статті 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені лише ті ухвали слідчого судді, суду, щодо яких така можливість прямо передбачена законом.

Такий підхід є усталеним у практиці Верховного Суду, який неодноразово зазначав, що відмова у відкритті апеляційного провадження у зв`язку з оскарженням судового рішення, яке не підлягає апеляційному перегляду, є правомірною та відповідає вимогам КПК.

Згідно з положеннями статей 75 -81 КПК ухвали слідчого судді, суду про відмову в задоволенні заяви про відвід не підлягають окремому апеляційному оскарженню, а їх законність може бути перевірена лише під час апеляційного перегляду остаточного судового рішення у відповідному провадженні.

Так, ухвала судді апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження щодо оскарження ухвали слідчого судді про відвід:

- не припиняє кримінальне провадження;

- не позбавляє заявника можливості надалі реалізувати свої процесуальні права, зокрема заявити відвід повторно за наявності нових підстав або порушувати це питання під час оскарження кінцевого судового рішення.

Таким чином, суддя апеляційного суду, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, діяв у межах повноважень та відповідно до вимог КПК.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на суд не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, за умов, що такі обмеження мають законну мету та не порушують саму суть цього права.

Цей суд у своїй практиці неодноразово наголошував, що:

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) не гарантує багатоінстанційного перегляду кожного процесуального рішення;

держава має право встановлювати процесуальні фільтри та обмеження щодо оскарження проміжних ухвал.

Відсутність апеляційного/касаційного перегляду ухвали про відмову у відводі слідчого судді не порушує Конвенцію, оскільки заявник не позбавлений можливості захисту своїх прав у межах цього кримінального провадження.

Крім того, доводи касаційної скарги про порушення, пов`язані з наявними розбіжностями ідентифікаторів апеляційного провадження в АСДС/ЄСІТС, не свідчать про наявність істотних порушень вимог КПК та не можуть бути самостійною підставою для касаційного перегляду, оскільки не впливають на реалізацію заявником права на доступ до суду.

Суддя апеляційної інстанції детально обґрунтував відмову у відкритті апеляційного провадження, посилаючись на вимоги КПК.

Підстав для висновку про істотні порушення вимог КПК, які б тягнули скасування оскаржуваної ухвали, Суд не встановив.

Вимоги ОСОБА_4 про зобов`язання суду нижчої інстанції вчинити певні дії не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Відповідно до пункту другого частини другої статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Ураховуючи викладене, Суд дійшов висновку, що обґрунтовані підстави для задоволення касаційної скарги ОСОБА_4 відсутні, тому у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою необхідно відмовити.

Керуючись пункту другого частини другої статті 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

ухвалив:

відмовити ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу судді Київського апеляційного суду від 06 січня 2026 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3