ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/818/54/26 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 ,, ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

представника власника

майна - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою представника власників майна ОСОБА_6 поданої в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 27 листопада 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000065 від 10.01.2024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1, ч.5 ст.191 КК України, -

УСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання прокурора.

Накладено арешт на тимчасово вилучене в ході проведення обшуку 13.11.2025 за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме на:

- мобільний телефон марки apple iphone срібного кольору (попередньо iPhone 15 pro max) в чохлі чорного кольору без жодних маркувань та позначень, без наявних зовнішніх пошкоджень;

- мобільний телефон марки Samsung червоного кольору, в чохлі чорного кольору, модель SM-A750FN/DS, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , s/n: НОМЕР_3 ;

- ноутбук чорного кольору Asus моделі «G731GT-H7114», s/n: L1NRCV02T46004D; CN: JHS3, MFD: 2020-01 із зарядним пристроєм до нього, без видимих пошкоджень;

- ноутбук марки «Asus» моделі «Vivobook Pro 16», модель «K6602VU-OLED006W», s/n: S3N0LPPLR017114, CN: 28HR із зарядним пристроєм до нього, в корпусі темно-синього кольору, без видимих пошкоджень.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що незастосування цього заходу забезпечення кримінального провадження буде перешкоджати встановленню істини по справі, внаслідок того, що вилучене майно може бути відчужене, спотворене, чи взагалі знищене його володільцем.

Прокурором доведена необхідність у накладенні арешту на вказане майно з метою його збереження та недопущення відчуження його на час досудового розслідування та з`ясування обставин вчинення злочину. Вимоги клопотання, на цьому етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно відмовити.

Вказує, що мобільні телефони були придбані після подій, про які йде мова у кримінальному провадженні.

Ноутбук Asus також придбано після періоду 2022-2023 року коли укладались договори на постачання спальних мішків в адресу Міністерства оборони України.

Щодо вилучення майна ОСОБА_8 під час обшуку, то такого дозволу слідчий суддя не надавав.

Висновки сторони обвинувачення, щодо наявності в тимчасово вилученому майні інформації, яка має відношення до справи, на думку апелянта, є хибним та передчасним.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши доводи апеляційної скарги, вислухавши думку представника власника майна адвоката ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів провадження вбачається, що слідчим відділом УСБУ в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000065 від 10.01.2024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1, ч.5 ст.191 КК України.

Ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 10.11.2025 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем фактичного мешкання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_9 , з метою відшукання, виявлення та вилучення речей і документів, що мають значення для досудового розслідування та містять відомості, які можуть бути доказами під час судового розгляду, зокрема: документи, речі, чорнові записи, електронні носії інформації, засоби мобільного зв`язку зі слідами листування, Sim-картки, блокноти, персональні електронно-обчислювальні машини та інші електронні прилади (комп`ютери, ноутбуки, планшети, жорсткі диски, флеш накопичувачі, тощо) на яких зберігається, може зберігатись інформація із відомостями про обставини, що встановлюються у даному кримінальному провадженні, грошові кошти отримані злочинним шляхом.

Згідно з копією протоколу обшуку від 13.11.2025, проведеного за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено: мобільний телефон марки apple iphone срібного кольору (попередньо iPhone 15 pro max) в чохлі чорного кольору без жодних маркувань та позначень, без наявних зовнішніх пошкоджень; мобільний телефон марки Samsung червоного кольору, в чохлі чорного кольору, модель SM-A750FN/DS, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , s/n: НОМЕР_3 ; ноутбук чорного кольору Asus моделі «G731GT-H7114», s/n: L1NRCV02T46004D; CN: JHS3, MFD: 2020-01 із зарядним пристроєм до нього, без видимих пошкоджень та без паролю; ноутбук марки «Asus» моделі «Vivobook Pro 16», модель «K6602VU-OLED006W», s/n: S3N0LPPLR017114, CN: 28HR із зарядним пристроєм до нього, в корпусі темно-синього кольору, без видимих пошкоджень, без паролю.

Отже, під час обшуку вилучено речі та документи, дозвіл на вилучення яких наданий ухвалою слідчого судді про обшук.

Посилання представника власників майна на те, що слідчим суддею не надано дозвіл на вилучення майна, що належить саме ОСОБА_8 , не відповідає змісту ухвали та є вільним трактуванням її змісту, оскільки ухвалою не надано дозвіл на вилучення майна належного конкретним особам, а надано дозвіл на проведення обшуку та вилучення речей, на яких може зберігатись інформація із відомостями про обставини, що встановлюються у даному кримінальному провадженні та які знаходяться у квартирі за фактичним місцем мешкання ОСОБА_7 , де речі і було вилучено.

Відповідно до ст. 98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.

З клопотання прокурора, який є процесуальним керівником у справі, про арешт майна вбачається, що арештоване майно в повному обсязі відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України і може мати доказове значення у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, ч.2ст.170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1)збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1)правову підставу для арешту майна; 2)можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3,4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1)можливість спеціальної конфіскації майна(якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4)розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Задовольнивши клопотання слідчий суддя прийшов до висновку, про наявність підстав вважати, що майно, на яке посилається прокурор, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, оскільки існують розумні підозри вважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, і не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню.

Як вбачається з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Слідчим суддею було встановлено і з цим погоджується колегія суддів, що в межах даного кримінального провадження в ході проведення обшуку за ухвалою слідчого судді, було вилучене майно.

Вказане майно було визнано речовими доказами у справі.

Також прокурор, повідомив, що засоби мобільного зв`язку, комп`ютерна техніка можуть містити відомості щодо протиправної діяльності і відповідно належить залучити спеціаліста або провести експертне дослідження для встановлення вказаних відомостей.

Колегія суддів враховує такі твердження прокурора, а тому за вказаних обставин, прокурор довів необхідність арешту майна у відповідності до положень ст. 170 КПК України, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України

Не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню.

Що стосується посилання апелянта на те, що частина вилучених речей належить дружині ОСОБА_7 , телефони придбані у 2024 році, тобто після укладення договорів, то такі доводи не приймаються колегією суддів, оскільки такі твердження жодним чином не спростовують та не виключають того, що вилучені речі можуть містити у собі інформацію щодо виконання договорів після їх укладення.

Решта доводів, на які посилається в апеляційній скарзі представник власників майна також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони не спростовують правильність висновків зазначених в ній, а ґрунтуються лише на суб`єктивних оціночних судженнях.

При розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вимоги ч. ч. 2, 4 ст. 173 КПК України та ст. 172 КПК України, зміст ухвали слідчого судді в цілому відповідає вимогам ч. 5 ст. 173 КПК України.

Мотиви прийнятого рішення слідчим суддею викладені в мотивувальній частині ухвали, з чим погоджується і апеляційний суд.

Також, Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Крім того, відповідно до порядку, передбаченого ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника власників майна ОСОБА_6 поданої в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 27 листопада 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000065 від 10.01.2024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1, ч.5 ст.191 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді