Житомирський апеляційний суд
Справа №296/591/26 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/120/26
Категорія ч.4 ст.399 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши матеріали судового провадження №296/591/26 в межах кримінального провадження №№0000997 від 19.07.2024 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 26.01.2026,

в с т а н о в и в:

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 26.01.2026 відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність дізнавача Житомирського РУП №2 ГУНП в Житомирській області, яка полягає в нездійсненні процесуальних дій, які дізнавач зобов`язаний вчинити в певний строк.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_3 подала відповідну апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу, як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою зобов`язати дізнавача розглянути клопотання від 10.01.2026 у порядку ст.220 КПК України як потерпілої, зобов`язати надати витяг з ЄРДР, у тому числі як заявнику, відповідно до п.1-1 ч.2 ст.60 КПК України.

Дослідивши апеляційну скаргу та надані матеріали, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.24 КПК України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України.

В свою чергу, згідно із ч.1 ст.1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством, аналіз якого свідчить, що унормування кримінальних процесуальних відносин відбувається шляхом чіткого та імперативного визначення процедур, регламентації прав їх учасників для попередження свавільного використання владними органами своїх повноважень і забезпечення умов справедливого судочинства.

Зазначеному імперативному принципу відповідає використана у КПК законодавча техніка, зокрема в ст.309 цього Кодексу, якою визначено виключний перелік судових рішень слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування.

При цьому, оскаржувана ухвала слідчого судді про відмову в задоволенні скарги на бездіяльність органу досудового розслідування, передбачена кримінальним процесуальним законом (ст.303, ст.220, ч.3 ст.60 КПК України), проте у відповідності до положень ст.309 КПК України, апеляційному оскарженню не підлягає.

Крім того, відсутність такого процесуального механізму (оскарження) прямо передбачено положеннями ч.3 ст.307 КПК України, згідно яких ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

При цьому, зазначення слідчим суддею в резолютивній частині оскаржуваного рішення можливості оскарження ухвали від 26.01.2026 є помилковим.

Відповідно до ч.4 ст.399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Враховуючи те, що в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування ухвали слідчого судді, на яку, згідно із кримінальним процесуальним законом, не може бути подана апеляційна скарга, вважаю, що в даному випадку необхідно застосувати загальне правило, передбачене ч.4 ст.399 КПК України, а саме відмовити у відкритті апеляційного провадження, та повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала разом із доданими матеріалами.

Керуючись ч.4 ст.399 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 26.01.2026, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність дізнавача Житомирського РУП №2 ГУНП в Житомирській області, яка полягає в нездійсненні процесуальних дій, які дізнавач зобов`язаний вчинити в певний строк

Копію даної ухвали невідкладно надіслати ОСОБА_4 , яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її винесення (отримання копії).

СУДДЯ ОСОБА_5