ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/6640/24 Головуючий суддя І інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2343/25 Суддя доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умисне вбивство
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисник - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції апеляційною скаргою на ухвалу Новобаварського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , -

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт або визначити розмір застави відмовлено.

Продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 310 КК України, в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 26 грудня 2025 року включно.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Новобаварського районного суду м. Харкова від 28.10.2025 та змінити запобіжний захід відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , або визначити мінімальний розмір застави.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, відсутні, прокурором вони лише перераховані та жодним чином не підтверджено те, що більш м`який запобіжний захід або визначення застави не забезпечить відповідну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Захисник зазначав, що ОСОБА_7 під час досудового розслідування не перебував у розшуку, після нанесення тілесних ушкоджень потерпілій не зник з місця події, дочекався швидку медичну допомогу та співробітників поліції. Добровільно з`являвся до районного відділу поліції за першою вимогою, отримав спочатку підозру за ст. 125 КК України, а потім і за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України разом із клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою Перебуваючи на волі, не здійснював вплив на потерпілу та свідків, не переховувався від органу досудового розслідування, хоча фактично мав таку можливість.

Крім цього, захисник вважав, що дії обвинуваченого неправильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

При прийнятті зазначеного рішення стосовно ОСОБА_7 суд першої інстанції, оцінюючи в сукупності обставини, які визначені ст. 178 КПК України, а саме, наявність доказів вчинення обвинуваченим злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжких та тяжких злочинів відповідно; тяжкості покарання, що загрожує йому у разі визнання винним, вважав, що наведені прокурором у судовому засіданні підстави продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання та продовження запобіжного заходу на даний час не змінилися.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених пп. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, як стали підставою для обрання та подовження строку запобіжного заходу, та виправдовують тримання особи під вартою.

З наявних в матеріалах судового провадження відомостей вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень,які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжкого злочину та не тяжких злочинів, за найтяжче з яких законом передбачено покарання позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Доводи апеляційної скарги щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування спростовані матеріалами кримінального провадження та не свідчать про прийняття слідчим суддею необґрунтованого рішення.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості пред`явленого обвинувачення колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд, вирішуючи питання щодо запобіжного заходу не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Підстави для продовження запобіжного заходу вмотивовані, наявність ризиків об`єктивно вбачається з інкримінуємих обставин злочину та даних про особу обвинуваченого.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні в матеріалах провадження відомості та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Ухвалу Новобаварського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді :