СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

пр. № 1-кс/759/6611/25

ун. № 759/24026/25

13 жовтня 2025 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , розглянувши клопотання слідчого СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_5 , яке погоджено з прокурором Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подане у кримінальному провадженні №0000348 внесеного до ЄРДР 10.07.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ :

До слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва звернувся слідчий СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_5 з клопотанням, яке погоджено з прокурором Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подане у кримінальному провадженні №0000348 внесеного до ЄРДР 10.07.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 307 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що у провадженні відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Київській області (м. Київ, вул. Святошинська, 2-А) знаходиться кримінальне провадження №0000348 внесеного до ЄРДР 10.07.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 307, ч. 3, ст. 311 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 23 квітня 2025 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 07 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , з метою реалізації злочинного умислу, направленого на незаконне придбання, зберігання, з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, згідно попередньо розробленого плану відомого всім учасникам, перебуваючи у приміщенні відділення №26437 «Нова Пошта», за адресою: Полтавська область, м. Гребінка, здійснила відправлення порошкоподібної речовини рожевого кольору масою 5.4 грами, з присвоєнням номеру товаро-транспортної накладної 1282 на ім`я ОСОБА_7 та зазначенням абонентського номеру НОМЕР_1 , з якої в ході проведення негласної слідчої (розшукової) дії було відібрано зразки масою 0,8 грамів.

Порошкоподібна речовина білого кольору, містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, загальною масою 0,099 г.

25 квітня 2025 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 19 години 25 хвилин, ОСОБА_4 , з метою реалізації злочинного умислу, направленого на незаконне придбання, зберігання, з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, згідно попередньо розробленого плану відомого всім учасникам, перебуваючи у приміщенні відділення №26437 «Нова Пошта», за адресою: Полтавська область, м. Гребінка, здійснила відправлення порошкоподібної речовини рожевого кольору масою 44 грами, з присвоєнням номеру товаро-транспортної накладної 6211 на ім`я ОСОБА_8 та зазначенням абонентського номеру НОМЕР_2 , з якої в ході проведення негласної слідчої (розшукової) дії було відібрано зразки масою 1 грам.

Порошкоподібна речовина білого кольору, містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, загальною масою 0,234 г.

12 жовтня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих їй злочинів, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами в їх сукупності, а саме:

Висновками експертів за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій;

Протоколами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, під час зафіксований факт щодо незаконно придбання, зберігання, з метою збуту, психотропної речовини;

іншими доказами зібраними у матеріалах кримінального провадження у їх сукупності.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають в тому, що підозрювана може:

переховуватися від органів досудового розслідування та суду;

знищити, сховати документи, речі які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, у цьому ж кримінальному провадженні;

перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом погодження показань з особами, причетними до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення;

вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення в якому підозрюється, а тому, з метою забезпечення кримінального провадження та виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, є необхідність обрання до ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На думку слідства, у випадку обрання стосовно ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, остання може спілкуватися з особами, які можуть бути причетними до вказаних кримінальних правопорушень з приводу планів укриття злочинної діяльності, знищення, приховання та спотворення речових доказів, що негативно вплине на подальше здійснення досудового розслідування та притягнення винних до кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні прокурор, підтримав дане клопотання з зазначених у ньому підстав.

Підозрювана ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечувала проти поданого клопотання та просили застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки підозрювана не має наміру переховуватись від органу досудового слідства, що свідчить про її самостійне прибуття до суду для розгляду даного клопотання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та готова співпрацювати зі слідством.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Під час розгляду клопотання встановлено, що у провадженні відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Київській області (м. Київ, вул. Святошинська, 2-А) знаходиться кримінальне провадження №0000348 внесеного до ЄРДР 10.07.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 307, ч. 3, ст. 311 КК України.

12 жовтня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих їй злочинів, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами в їх сукупності, а саме:

Висновками експертів за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій;

Протоколами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, під час зафіксований факт щодо незаконно придбання, зберігання, з метою збуту, психотропної речовини;

іншими доказами зібраними у матеріалах кримінального провадження у їх сукупності.

Частиною першою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

У відповідності до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 1 статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Тлумачення наведених вище процесуальних норм у їх логічному зв`язку з положеннями Глави 4 КПК приводить слідчого суддю до висновку, що під час вирішення питання щодо застосування до особи запобіжних заходів оцінка наданих сторонами доказів має спрямовуватися не на досягнення остаточного переконання у винуватості особи у вчиненні інкримінованого правопорушення, а має на меті встановити, чи є підозра обґрунтованою.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «K.F. проти Німеччини» обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.

Крім того, Європейський Суд з прав людини у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

У справі Маккей проти Об`єднаного Королівства Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи Медведев та інші проти Франції зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у демократичному суспільстві у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. с ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, відповідно до п. 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Зенцов і інші проти Російської Федерації», до визнання винним обвинувачений повинен вважатися невинним, і мета даного положення, по суті, вимагає попереднього звільнення, якщо тривале утримання під вартою більш не являється обґрунтованим.

Особа, обвинувачувана у вчиненні злочину, має бути завжди звільнена до суду, за винятком випадків, коли Держава може довести, що існують істотні і достатні причини для обґрунтування безперервного утримання під вартою.

З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що наданими органом досудового розслідування матеріалами певною мірою підтверджується наявність ознак кримінального правопорушення в діях підозрюваної.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Надаючи оцінку можливості підозрюваній переховуватися від органу досудового розслідування, вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на свідків кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що такі дії цілком ймовірними з огляду на покарання, яке загрожує підозрюваній у випадку визнання її винуватою у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення.

Разом з тим, слідчий суддя враховує, що підозрюваною доведено відсутність наміру переховуватись від органу досудового слідства, що свідчить про її самостійне прибуття до суду для розгляду даного клопотання, остання готова співпрацювати зі слідством, а стороною обвинувачення не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, що дає дійти висновку про можливість застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу.

Сукупність встановлених у судовому засіданні обставин з урахуванням доводів, викладених стороною обвинувачення та підозрюваною свідчить, що прокурором доведена наявність обставин, передбачених п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, однак не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, що дає право слідчому судді застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрювану, обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 176, 177, 178, 179, 181, 182, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 309, 369, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_5 , яке погоджено з прокурором Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подане у кримінальному провадженні №0000348 внесеного до ЄРДР 10.07.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 307 КК України - відмовити.

Застосувати відносно підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний час доби, заборонивши їй з 23 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступної доби залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком на два місяці, але в межах строку досудового розслідування, за виключенням випадків необхідності отримання медичної допомоги та прослідування до укриття цивільного захисту населення.

Покласти на підозрювану ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

заборонити підозрюваній залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 23 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступної доби;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначити термін дії обов`язків строком на два місяці, але в межах строку досудового розслідування.

Роз`яснити підозрюваній, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

У разі невиконання обов`язків до підозрюваного може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і може бути покладено грошове стягнення.

Виконання ухвали покласти на працівників органів Національної поліції за місцем проживання підозрюваної.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора в даному кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1