Справа № 209/3889/25
Провадження № 1-кп/209/231/25
В И Р О К

Іменем України

30 вересня 2025 року Дніпровський районний суд міста Кам`янського у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кам`янське Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000307, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.04.2025 року, щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області, громадянина України, має професійно-технічну освіту, офіційно не працевлаштованого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

14.04.2025 року приблизно о 19.00 год. (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_4 , проходив біля під`їзду № 2 буд. № 35 по бул. Будівельників у м. Кам`янське, де на лавці побачив чоловічу сумку, в якій знаходились мобільний телефон Motorola марки Moto G14/4/128 gb, корпус сірого кольору imei: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та планшет Samsung Galaxy Tab A7 imei: НОМЕР_3 , що належить потерпілому ОСОБА_5 , яку останній забув на лавці та відійшов від під`їзду. В цей момент у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення майна, а саме чоловічої сумки з речами.

ОСОБА_4 усвідомлюючи, що він діє в умовах воєнного стану введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи у вказаний час в означеному місці, переконавшись, що потерпілий ОСОБА_5 відійшов від лавки, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи таємно, умисно, керуючись корисливим мотивом та корисливою метою, цілковито усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та розуміючи, що своїми діями здійснює безоплатне незаконне вилучення чужого майна поза волею власника, викрав з лавки, що знаходиться біля під`їзду № 2 буд. АДРЕСА_2 , належну потерпілому сумку, що не має для потерпілого майнової цінності в якій знаходився мобільний телефон Motorola марки Moto G14/4/128gb корпус сірого кольору imei: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 вартість якого становить 3066,61 грн. та планшет Samsung Galaxy Tab А7 imei: НОМЕР_3 вартість якого становить 3942,40 грн..

Заволодівши викраденим майном ОСОБА_6 залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 майнової шкоди на загальну суму 7009,07 грн..

Дії ОСОБА_4 виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що викрадений мобільний телефон та планшет самостійно викупив з ломбарда через 10 днів. Просить відшкодувати матеріальні збитки, понесені внаслідок кримінального правопорушення. Не заперечував проти розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. Заявлений цивільний позов підтримує у повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав в повному обсязі та детально відтворив фактичні обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, що вказані в обвинувальному акті. Покази обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення. Просив суворо його не карати, врахувати його щире каяття та визнання цивільного позову.

Зважаючи на те, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думки учасників судового провадження, заперечень від яких не надійшли, роз`яснивши учасникам судового провадження вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин кримінального правопорушення, що інкриміноване обвинуваченому та кваліфіковане за ч. 4 ст. 185 КК України, які ніким не оспорюються, задовольнивши клопотання прокурора, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.

Оцінюючи зазначене, суд вважає встановленим, що своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, спосіб, характер вчиненого діяння, тяжкість наслідків, їх невідворотність тощо), особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні виду та міри покарання ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходить із загальних засад призначення покарання, та враховує суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність обставини, яка пом`якшує його покарання, за відсутності обставин, які його обтяжують.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, яке згідно з ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, не одружений, офіційно не працевлаштований, за допомогою до лікаря-психіатра, лікаря-нарколога не звертався, за місцем проживання на обвинуваченого скарг не надходило.

До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд, на підставі ч. 1 ст.66 КК України, відносить щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі вищевикладеного, враховуючи особу винного та конкретні обставини справи, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

За приписами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст. 403, 405, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тобто, обов`язковою умовою застосування цієї норми є сукупність обставин, які б із достатньою переконливістю свідчили про можливість виправлення особи без відбування покарання.

Враховуючи вищенаведене, оскільки покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, та обставина, що ОСОБА_4 у вчиненому щиро розкаявся, раніше не судимий, працює неофіційно, за допомогою до лікаря-психіатра, лікаря-нарколога не звертався, за місцем проживання на обвинуваченого скарг не надходило, враховуючи висновки органу пробації, викладені у досудовій доповіді від 08.08.2025 року, відповідно до якої, в тому числі, низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим, суд вважає ці обставини такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого, і в сукупності, з урахуванням відомостей про його особу, дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, у зв`язку з чим вважає за можливе застосувати до обвинуваченого правила, передбачені ст. 75 КК України, та звільнити його від відбування основного покарання у виді п`яти років позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк в три роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Саме таке покарання відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України та принципу пропорційності, оскільки є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та буде відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, не ставитиме особистий і надмірний тягар для обвинуваченої, що є складовим елементом принципу верховенства права відповідно до практики Європейського суду з прав людини (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року, справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

Підстави для застосування ст. 69 КК України відсутні.

В межах даного кримінального провадження потерпілим ОСОБА_5 поданий цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 7009,07 грн. та моральну шкоду у розмірі 13000,00 гривень.

При вирішенні даного цивільного позову суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частинами 1, 2 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Що стосується вимог позивача про відшкодування матеріальної шкоди, то суд дійшов наступних висновків.

Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка) потерпілого ОСОБА_5 в умовах воєнного стану, внаслідок чого потерпілий втратив зв`язок з клієнтами, не міг повноцінно виконувати роботу, оскільки працює на СТО. Внаслідок вчиненого обвинуваченим у кримінальному правопорушенні потерпілому спричинена матеріальна та моральна шкода у загальному розмірі 20009,07 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_4 позов потерпілого визнав у повному обсязі.

Отже, заявлений потерпілим цивільний позов про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого матеріальної шкоди у розмірі 7009,07 грн. та моральної шкоди у розмірі 13000,00 грн., що підтверджується дослідженими судом доказами, підлягає задоволенню у повному обсязі.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, а відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 368 КПК, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, на кого мають бути покладені процесуальні витрати та в якому розмірі.

Процесуальні витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи № 1277/25 від 06.05.2025 року в сумі 420,00 грн., підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 на підставі ст. 124 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 371, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_4 покласти наступні обов`язки, а саме:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 7009,07 (сім тисяч дев`ять гривень 07 копійок) та моральної шкоди у розмірі 13000,00 (тринадцять тисяч гривень), всього 20009,07 грн. (двадцять тисяч дев`ять гривень 07 копійок).

На підставі ч. 9 ст. 100 КПК України вирішити долю речових доказів, а саме:

- мобільний телефон Motorola марки Moto G14/4/128 gb, корпус сірого кольору imei: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та планшет Samsung Galaxy Tab A7 imei: НОМЕР_3 , який належить потерпілому ОСОБА_5 та передані йому під схорону розписку, залишити у потерпілого ОСОБА_5 ;

- специфікація фінансових кредитів, закладу № Е09-25003946 від 15.04.2025 року та № Е09-25003947 від 15.04.2025 року; диск «DVD-R» з файлами, диск «DVD-R» з двома файлами з відеозаписами камер спостереження, що знаходяться у ломбарді за адресою: вул. Мурахтова, 4 у м. Кам`янське, що визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000307, - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави документально підтверджені витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи № 1277/25 від 06.05.2025 року в сумі 420,00 грн. (чотириста двадцять гривень 00 коп.).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1