Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
В И Р О К

Іменем України

10 лютого 2026 року м. Рівне

Справа № 161/11410/25

Провадження № 11-кп/4815/273/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0003796 за апеляційною скаргою прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 липня 2025 року стосовно

ОСОБА_5 , котрий народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Карлівка Карлівського району Полтавської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 Кримінального кодексу України (далі - КК),

у с т а н о в и л а :

ОСОБА_5 , у невстановленому досудовим розслідуванням часі та місці, однак не пізніше 22.10.2023 вступив у злочинну змову із особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, з метою умисного знищення майна, шляхом підпалу автомобіля марки «Toyota Camry», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2017 року випуску, коричневого кольору, власником якого є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_5 та особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, автомобілем марки «NISSAN», модель SUNNY, чорного кольору, 2008 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузову НОМЕР_4 , 22.10.2023 близько 22 год. 30 хв. приїхали у місто Луцьк на вулицю Арцеулова, та зупинилися біля будинку № 6, після чого особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження вийшла з автомобіля та почала оглядати паркувальні майданчики поблизу прилеглих будинків з метою встановлення місця стоянки автомобіля марки «Toyota Camry», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , задля подальшої організації підпалу вказаного транспортного засобу.

ОСОБА_5 , 24.10.2023 близько 03 год. 15 хв., діючи за попередньою змовою у групі із особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, знаходячись біля багатоповерхового будинку №10, розташованого по вулиці Арцеулова в місті Луцьку Волинської області, переслідуючи прямий умисел, направлений на знищення приватного майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, використовуючи заздалегідь підготовлену пластикову каністру із легкозаймистою/горючою рідиною та вогневого джерела запалювання внесли інтенсифікатор горіння на зовнішні поверхні конструкцій передньої частини автомобіля (поверхня капоту моторного відсіку) марки «Toyota Camry», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , коричневого кольору, а саме в зону лівої нижньої частини лобового скла та прилеглих до неї інших конструкцій, вузлів і агрегатів автомобіля, внаслідок чого автомобіль було знищено пожежею, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_9 згідно висновку експерта №СЕ-19/103-23/12282-АВ від 20.11.2023 шкоду на суму 724 781, 85 грн, яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та становить великий розмір, а потерпілому ОСОБА_10 внаслідок пошкодження його автомобіля марки «Mitsubishi Outlander Sport», 2017 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 , чорного кольору, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_6 , який був припаркований поряд, заподіяли згідно висновку експерта №СЕ-19/103-23/13220-АВ від 30.11.2023 матеріального збитку на суму 69 956, 54 грн.

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 липня 2025 року ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 194 КК, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК, на 3 роки пробаційного нагляду, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 59-1 КК.

Початок строку відбування покарання ухвалено обчислювати з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

До вступу вироку у законну силу обвинуваченому залишено запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 15 липня 2024 року до 27 травня 2025 року та з 27 травня 2025 року до 28 травня 2025 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні пробаційного нагляду.

На підставі ч. 7 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_5 у строк покарання період перебування під цілодобовим домашнім арештом з 28 травня 2025 року по день набрання вироком законної сили, із розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі, а, відповідно до ч. 1 ст. 72 КК, одному дню позбавлення волі відповідають два дні пробаційного нагляду.

Судом вирішено питання стосовно процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 , з врахуванням змін до неї, просить цей вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

На підставі ст. 72 КК у строк відбуття покарання ОСОБА_5 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 15.07.2024 по 27.05.2025 та з 27.05.2025 по 28.05.2025 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні пробаційного нагляду, та період його перебування під цілодобовим домашнім арештом з 29.05.2025 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі, а, відповідно до ч. 1 ст. 72 КК, одному дню позбавлення волі відповідають два дні апробаційного нагляду.

В решті вирок просить залишити без змін.

На обґрунтування заявлених вимог зазначив, що місцевий суд належним чином не мотивував своє рішення про призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК, адже на думку прокурора визнання ОСОБА_5 своєї вини, щире каяття, відсутність судимостей та даних про його негативну поведінку, відшкодування завданих збитків, у своїй сукупності не дають підстав для застосування вказаної правової норми при призначенні покарання.

Вказав, що суд не надав належної оцінки способу вчинення цього кримінального правопорушення шляхом підпалу, що призвело до повного знищення майна потерпілих, а також те, що обвинувачений перебував за межами України, де переховувався від органів досудового розслідування, у зв`язку з чим його було оголошено у міжнародний розшук, що свідчить про його неналежну процесуальну поведінку.

На переконання прокурора, обставини, враховані місцевим судом, характеризують обвинуваченого в загально-соціальному плані, проте жодним чином не знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та в ході досудового розслідування не було встановлено жодних обставин, які б свідчили про його щире каяття.

Також апелянт зазначив, що місцевий суд при призначенні покарання у виді пробаційного нагляду, не поклав на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 59-1 КК, як невід`ємну складову цього покарання.

Окрім того, прокурор вказав, що місцевий суд, при зарахуванні обвинуваченому у строк відбування покарання періоду попереднього ув`язнення, двічі зарахував 28.05.2025.

Ухвалою Верховного Суду від 14 жовтня 2025 року задоволено подання Волинського апеляційного суду та зазначене кримінальне провадження передано на розгляд Рівненського апеляційного суду.

?

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 щодо безпідставності заявлених вимог та законності оскаржуваного вироку, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить таких висновків.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК, за викладених у вироку обставин, є правильним, відповідає фактичним обставинам цього провадження і підтверджений наявними у справі доказами, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Відповідно до ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Так, згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Як визначено ч. 1 ст. 69 КК, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, місцевий суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який, у відповідності до приписів ст. 12 КК, належить до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, а також встановлені обставини цього провадження.

Зокрема, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, місцевим судом було визнано щире каяття, добровільне відшкодування завданих збитків. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Також суд взяв до уваги, що обвинувачений не має судимостей, вперше притягається до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутні відомості щодо його негативної характеристики, наявність в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків він одружений, має на утриманні малолітню дитину та матір - особу з інвалідністю ІІІ групи.

Крім того, місцевий суд взяв до уваги думку потерпілих, які підтвердили відшкодування завданих їм збитків та не наполягали на суворому покаранні обвинуваченому.

Вказана позиція потерпілих знайшла своє підтвердження під час апеляційного розгляду, зокрема, із заяв представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 та представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_13 , в яких вони просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора та залишити цей вирок без змін.

На переконання колегії суддів, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що сукупність вказаних обставин істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та є достатньою для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК.

Обставини, на які покликався прокурор в апеляційній скарзі, зокрема перебування обвинуваченого у міжнародному розшуку у цьому кримінальному провадженні, не свідчать про те, що призначене ОСОБА_5 місцевим судом покарання є явно несправедливим через м`якість.

Водночас, місцевий суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді пробаційного нагляду, не повною мірою дотримався вимог закону про кримінальну відповідальність.

Так, положення ч. 1 ст. 59-1 КК визначають, що покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства.

Частина 2 ст. 59-1 цього Кодексу містить перелік обов`язків, які покладаються судом на обвинуваченого у разі застосування цього виду покарання, а частина ч.3 цієї статті переляк обов`язків, які суд може покласти на обвинуваченого.

Однак, місцевий суд, призначивши обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді пробаційного нагляду, не поклав на нього усіх обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 59-1 КК, а саме обов`язку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Також колегія суддів вважає слушними доводи прокурора щодо допущених місцевим судом неточностей при зарахуванні обвинуваченому строку попереднього ув`язнення та домашнього арешт у строк відбування покарання, а саме зарахування двічі 28 травня 2025 року у строк відбування покарання.

Зокрема, як було встановлено місцевим судом, ОСОБА_5 фактично перебував під дією запобіжного заходу у виді тримання під вартою з 15 липня 2024 року по 28 травня 2025 року, а тому цей період підлягає зарахуванню йому у строк відбування покарання, на підставі ч. 5 ст. 72 КК, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні пробаційного нагляду.

Також з 29 травня 2025 року обвинувачений перебуває під дією запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, а тому період саме з 29 травня 2025 року по день набрання вироком законної сили підлягає зарахуванню йому у строк відбування покарання на підставі ч. 7 ст. 72 КК, із розрахунку, що трьом дням цілодобового домашнього арешту відповідає один день позбавлення волі, а відповідно до ч. 1 ст. 72 КК одному дню позбавлення волі відповідають два дні пробаційного нагляду.

Тому, у відповідності до вимог ст. 420 КПК, цей вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, з ухваленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 липня 2025 року стосовно ОСОБА_5 в частині призначеного покарання скасувати.

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК та призначити покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК, у виді пробаційного нагляду на строк 3 (три) роки.

Покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч.2 ст.59-1 КК, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок строку покарання у виді пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 15 липня 2024 року по 27 травня 2025 року та з 27 травня 2025 року по 28 травня 2025 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні пробаційного нагляду.

Згідно з ч.7 ст. 72 КК зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк перебування під цілодобовим домашнім арештом з 29 травня 2025 року по день набрання вироком законної сили, із розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі, а відповідно до частини 1 статті 72 КК одному дню позбавлення волі відповідають два дні пробаційного нагляду

В решті вирок місцевого суду залишити без змін.

Вирок суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3