УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.01.2026 Слідчий суддя Володимирського міського суду Волинської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , представника ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Володимирського міського суду Волинської області клопотання заявника ОСОБА_3 інтереси якого представляє адвокат ОСОБА_5 у порядку ст. 206 КПК України

В С Т А Н О В И В:

02.01.2026 ОСОБА_3 , інтереси якого представляє адвокат ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді з клопотанням, у порядку ст. 206 КПК України, щодо незаконного його затримання та просив постановити ухвалу, якою негайно звільнити з під варти ОСОБА_3 , що знаходиться у військовій частині НОМЕР_1 .

В обґрунтування клопотання зазначив, що 02.01.2026, біля 03-00год в кв. АДРЕСА_1 отримав травму голови з невідомої зброї. Для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення працівники поліції забрали його до відділення поліції. В подальшому його було побито і силоміць доставлено до приміщення АДРЕСА_2 . Отже його незаконно утримують в безпорадному стані, в умовах, що загрожують життю та здоров,ю, хоча будь яких підстав для утримання не було і нема. Посилаючись на вимоги Конституції, Конвенції про захист прав людини, КПК України та ЗУ «Про попереднє ув`язнення» просив звільнити його з під варти.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 підтримав свої вимоги, пояснив, що є військовозобов,язаним, відомостей що він є непридатною особою для військової служби нема, військово лікарську комісію до сьогоднішнього дня не проходив. Зранку був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 , де пройшов ВЛК, після чого доставлений до ВЧ НОМЕР_1 . Додав, що перебуваючи вдома отримав тілесні подряпини на голові внаслідок вистрілу дитиною з пістолету, була викликана поліція, яка згодом доставила його до РТЦК.

Представник ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_4 в судовому засідання пояснив, що ОСОБА_3 сьогодні прибув до ВЧ НОМЕР_1 з ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до наказу командира ВЧ від 02.01.2026 зарахований на військову службу за призовом у воєнний час, на посаду командира відділення збору та обробки інформації взводу управління роти безпілотних наземних систем, на всі види забезпечення, на котлове забезпечення з 03.01.2026, пункт постійної дислокації АДРЕСА_3. Щодо зауважень ОСОБА_3 на тілесні пошкодження з якими він прибув до ВЧ, оскільки особа прибула тільки о 12-00год до ВЧ, в подальшому, при необхідності йому буде надана допомога в медичній частині.

Слідчий суддя заслухавши учасників справи, вивчивши надане клопотання та додані докази, приходить до відмови у задоволенні клопотання.

Відповідно до ч.2 ст.1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яка складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Приписами ст.7 КПК України визначено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості тощо.

Положеннями ч.1 ст.9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

За змістом пункту 5 ч.1 ст.3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження.

Глава 18 КПК України, ст.206 КПК України регламентує відносини, що виникають під час досудового розслідування, а саме: запобіжні заходи, затримання особи.

З поданого ОСОБА_3 та його захисником клопотання не вбачається, що правовідносини випливають із норм КПК України, оскільки факт лише звернення з заявою, в порядку ст.206 КПК України не є таким підтвердженням.

Відповідно до ч.1 ст.206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

За змістом частин 2 та 3 ст.206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, котрі створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Відповідно до частин 7 і 9 ст.206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому у ч. 6 цієї статті, незалежно від наявності заяви особи, якщо її зовнішній вигляд, стан чи інші відомі слідчому судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі. Слідчий суддя зобов`язаний вжити необхідних заходів для забезпечення особи, яка позбавлена свободи, захисником і відкласти будь-який розгляд, у якому бере участь така особа, на необхідний для забезпечення особи захисником час, якщо вона бажає залучити захисника або якщо слідчий суддя вирішить, що обставини, встановлені під час кримінального провадження, вимагають участі захисника.

Аналіз наведених вище положень КПК України свідчить про те, що слідчий суддя уповноважений на здійснення ним судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у конкретному кримінальному провадженні на стадії його досудового розслідування та його повноваженнями не охоплюється вирішення питання щодо законності позбавлення особи свободи, котре здійснюється у межах процедур, врегульованих іншими, окрім КПК України, нормативно-правовими актами (у тому числі Законам України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обов`язок і військову службу» тощо).

Тобто, слідчий суддя за наслідками розгляду клопотання (заяви, скарги), поданих у порядку ст. 206 КПК України на стадії досудового розслідування кримінального провадження, наділений правом ухвалити лише рішення про звільнення особи, яка тримається під вартою та за наявності двох підстав: 1) ненадання органом державної влади чи відповідною службовою особою судового рішення, яке набрало законної сили, яке би уповноважувало їх на таке утримання особи під вартою; 2) недоведення органом державної влади чи відповідною службовою особою наявності інших правових підстав для позбавлення особи свободи шляхом її тримання під вартою.

Поряд з цим, ОСОБА_3 та його захисником не надано слідчому судді жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості підозри того, що в межах територіальної юрисдикції Володимирського міського суду Волинської області знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому КПК України порядку, тобто була затримана саме у кримінальному провадженні та на підставах, встановлених КПК України.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених ст. 615 КПК України.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_3 не є особою, яка тримається під вартою у зв`язку із застосованим відносно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку ст.208 КПК України та не є особою, затриманою не уповноваженою службовою особою у порядку ст.207 КПК України, не утримується правоохоронними органами у зв`язку із розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах жодного порушеного кримінального провадження.

Таким чином, у даному випадку в слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України, для з`ясування підстав позбавлення волі особи, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду клопотання у порядку ст. 206 КПК України.

Так, Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч.2 ст.102, пунктів 1, 17, 20 ч.1 ст.106 Конституції України оголошено про проведення загальної мобілізації, в тому числі на території Волинської області. При цьому, зобов`язано місцеві органи виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб-підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини, а також здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Виходячи з обставин клопотання та вказаних правових норм, слідчим суддею встановлено, що твердження ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_5 про позбавлення свободи не відповідає дійсності, є таким, що перешкоджає здійсненню призову громадян на військову службу під час мобілізації, оскільки призов громадян на військову службу під час мобілізації не є позбавленням особи права на свободу та особисту недоторканість, гарантоване Конституцією України, а є обов`язком громадянина України на захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Відповідно до витягу з Наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 02.01.2026 за №2 з метою забезпечення національної безпеки і оборони України, готовності ЗСУ до адекватних (випереджувальних) дій на різкі зміни в оперативній обстановці, відповідно до Указів Президента України №64/2022, №65/2022, №69/2022 від 24.02.2022 та №794/2025 від 20.10.2025 ОСОБА_3 , як особа, яка прибула з ТЦК та СП, з 02.01.2026 зарахований на військову службу за призовом у воєнний час, на посаду командира відділення збору та обробки інформації взводу управління роти безпілотних наземних систем, на всі види забезпечення, на котлове забезпечення з 03.01.2026, пункт постійної дислокації АДРЕСА_3. Вступний інструктаж з питань охорони праці пройшов.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що у разі порушення прав чи інтересів службовими (посадовими) особами ІНФОРМАЦІЯ_2 чи військової частини при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаними із мобілізацією, для судового захисту будь-яка особа, в тому числі ОСОБА_3 , особисто чи через представника, вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень, до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Дотримання процедури, встановленої законом, є важливою гарантією права кожного на свободу та особисту недоторканність в розумінні ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У рішенні від 21.11.2019 у справі «Мельник проти України» (CASEOFMELNYKv.UKRAINE) (заява № 72286/01) Європейський Суд з прав людини наголосив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Таким чином, вимоги клопотання ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_5 , поданого у порядку ст.206 КПК України, про зобов`язання звільнити особу з під варти не відповідають дійсності і зводяться з незгодою із діями працівників ТЦК відносно заявника, а отже в даному випадку виходять за межі повноважень слідчого судді відповідно до вимог КПК України.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні клопотання ОСОБА_3 в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_5 поданого у порядку ст. 206 КПК України, необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 1-2, 7, 9, 26, 206, 304, 372 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання заявника ОСОБА_3 інтереси якого представляє адвокат ОСОБА_5 у порядку ст. 206 КПК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено о 10-00 год. 05.01.2026

Слідчий суддя ОСОБА_1