УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року

м. Київ

справа № 636/2995/24

провадження № 51 - 4376 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

вивчивши матеріали касаційної скарги захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 03 березня 2025 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року щодо нього,

установив:

За вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 03 березня

2025 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Фрунзе Киргизької республіки та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.

Вирішено питання про долю речових доказів і стягнення процесуальних витрат.

Суд першої інстанції встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 21:00 у квартирі АДРЕСА_2 між ОСОБА_5 та його дружиною ОСОБА_6 під час спільного вживання алкоголю виник конфлікт, у ході якого в ОСОБА_5 виник умисел на вбивство останньої. З цією метою ОСОБА_5 взяв у гаражі двоствольну рушницю «ИЖ-12» № НОМЕР_1 споряджену двома патронами та повернувшись до квартири близько 22:00 на кухні здійснив у потерпілу постріл в ділянку передньої поверхні її тулуба, від чого ОСОБА_6 померла на місці.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року цей вирок залишено без змін.

У касаційній скарзі захисник стверджує про незаконність, необґрунтованість та невмотивованість оскаржених судових рішень, посилаючись на недоведеність стороною обвинувачення умислу на протиправне заподіяння смерті своїй дружині, а тому його дії слід кваліфікувати за ст. 119 КК, а не за ст. 115 КК. Вказує, що засуджений щире шкодує про скоєне, у нього раніше не було проблем

із законом, був офіційно працевлаштований, сестрою потерпілої та за місцем проживання він характеризується позитивно.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів (далі - Суд) дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

За приписами ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність доказів.

Статтею 370 КПК встановлено, що судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог, встановлених в ст. 94 цього Кодексу, де мають бути наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник, посилаючись на недоведеність стороною обвинувачення вчинення ОСОБА_5 інкримінованого злочину через відсутність умислу на позбавлення потерпілої життя та необхідність перекваліфікації його дій з ч. 1 ст. 115 КК на ч. 1 ст. 119 КК, фактично просить суд касаційної інстанції переоцінити доказ у справі, а саме висновок судової-балістичної експертизи № СЕ-19121/24/8856-БЛ від 24 квітня 2024 року та встановити інші фактичні обставини події, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції (ч. 1 ст. 433 КПК), який не досліджує докази і не встановлює факти, а перевіряє лише правильність застосування норм матеріального та дотримання норм процесуального права судом першої та апеляційної інстанцій.

Водночас, конкретних порушень порядку збирання чи допустимості доказів

(ст. 86, 87 КПК) скарга не містить, зокрема в ній не зазначено, який саме доказ і з якої причини є недопустимим та які процесуальні норми було порушено під час його одержання.

Як убачається з вироку Чугуївського міського суду Харківської області

від 03 березня 2025 року та ухвали Харківського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року, суд першої інстанції детально дослідив і проаналізував показання потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , інші докази

у справі, результати численних експертиз (судово-медичної щодо трупа потерпілої, судово-медичної щодо самого ОСОБА_5 , інших судово-медичних експертиз, балістичної, вибухо-технічних, дактилоскопічних, психіатричної),

а також речові докази, давши їм оцінку відповідно до вимог ст. 94 КПК

в сукупності, з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для висновку про винуватість ОСОБА_5 .

Також місцевим судом було досліджено й матеріали кримінального провадження, що характеризують особу засудженого.

Судом було встановлено фактичні обставини справи, зокрема наявність конфлікту між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, цілеспрямований вихід ОСОБА_5 до гаража, де він взяв двоствольну рушницю, споряджену патронами та повернувшись до квартири, здійснив постріл у потерпілу в ділянку передньої поверхні тулуба, де розташовані життєво важливі органи, а тому суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність у засудженого прямого умислу на позбавлення життя потерпілої,

і правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 115 КК.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника про відсутність у засудженого умислу на вбивство потерпілої та необхідність перекваліфікації його дій на ст. 119 КК умотивовано відхилив ці доводи, вказавши у своєму рішенні на спосіб дій засудженого, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, встановлені судово-медичною експертизою наслідки пострілу, а також інші досліджені докази, що у своїй сукупності підтверджують саме умисний характер його дій. Наведені в касаційній скарзі аргументи захисника щодо відсутності у ОСОБА_5 умислу на вбивство були предметом ретельної перевірки апеляційним судом, який у своєму рішенні дав їм відповідну оцінку, обґрунтовано визнавши їх такими, що не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не є підставою для зміни правової кваліфікації вчиненого ним діяння.

Доводи касаційної скарги захисника про несправність рушниці, зокрема запобіжника, є необґрунтованими, оскільки як зазначає сам захисник у скарзі, вони ґрунтуються виключно на поясненнях засудженого (хоча зі змісту вироку цього не вбачається), та спростовуються висновком судово-балістичної експертизи № СЕ-19121/24/8856-БЛ від 24 квітня 2024 року, яким прямо встановлено, що надана на дослідження рушниця є придатною для стрільби, при цьому будь-яких даних про технічну несправність запобіжника або інші дефекти у ній, у висновку не зазначено. Відтак, ці твердження захисника не підтверджені зібраними у справі належними та допустимими доказами і фактично зводяться лише до переоцінки доказів, що не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Доводів про конкретні істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які би вплинули на законність і обґрунтованість судових рішень у розумінні статей 412, 438 КПК касаційна скарга захисника не містить і зі змісту оскаржуваних рішень такого не вбачається. Мотивувальна частина вироку та ухвали містить посилання на докази, на яких ґрунтуються висновки обох судів, та мотиви відхилення доводів сторони захисту, що відповідає вимогам статей 370, 374, 419 КПК. Закон України про кримінальну відповідальність щодо вчиненого ОСОБА_5 діяння застосовано правильно, а призначене йому покарання визначено в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК і відповідає тяжкості кримінального правопорушення та даним про його особу, з урахуванням відсутності пом`якшуючих та наявності обтяжуючих покарання обставин (вчинення злочину щодо подружжя та в стані алкогольного сп`яніння), і не є явно несправедливим через суворість.

За таких обставин підстав для задоволення касаційної скарги та зміни вироку Чугуївського міського суду Харківської області від 03 березня 2025 року та ухвали Харківського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року з підстав, передбачених ст. 438 КПК, Суд не вбачає.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Враховуючи викладене, керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 03 березня 2025 року та ухвалу Харківського апеляційного суду

від 09 жовтня 2025 року щодо засудженого ОСОБА_5 через відсутність підстав для її задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3