Справа № 553/4265/25
Провадження № 1-кп/553/772/2025
У Х В А Л А

Іменем України

18.12.2025м. Полтава

Подільський районний суд міста Полтави

у складі: головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000372 від 04.09.2025 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 187 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:

На розгляді у Подільському районному суді міста Полтави перебуває кримінальне провадження № 0000372 від 04.09.2025 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 187 Кримінального кодексу України.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 187 Кримінального кодексу України, за наступних обставин: 04.09.2025, близько 23 год. 50 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 помітив ОСОБА_7 та реалізуючи свій злочинний умисел направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, діючи з корисливих спонукань, розуміючи, що на території України діє період воєнного стану (запроваджений 24.02.2022 Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_8 № 64/2022 та Законом України «Про затвердження Указу Президента України» від 24.02.2022 № 2102-ХІ строком на 30 діб, який в подальшому був неодноразово продовжений), маючи прямий умисел на розбій, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, правою рукою зжатою в кулак наніс удари по правій вушній раковині, лобній ділянці та правій стороні обличчя ОСОБА_7 як наслідок потерпілий втратив свідомість та отримав тілесні ушкодження у вигляді: шраму шкіри ділянки чола справа, який є наслідком загоєння забійної рани м`яких тканин, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, гематоми м`яких тканин та гіперпігментації шкіри, яка є наслідком загоєння саден шкіри, ділянки правого ока і виличної ділянки справа, які кваліфікуються тільки у своїй сукупності, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, гематоми м`яких тканин та гіперпігментації шкіри, яка є наслідком загоєння саден шкіри, ділянки правого ока і виличної ділянки справа, які кваліфікуються тільки у своїй сукупності, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р.), тобто застосувавши насильство небезпечне для життя чи здоров`я потерпілого. Після цього ОСОБА_5 , скориставшись непритомним станом потерпілого заволодів належними ОСОБА_7 велосипедом марки «Profi» в рамі чорного кольору, вартістю 22679 грн 75 к., тактичною сумкою через плече чорного кольору, в якій перебували грошові кошти в сумі 1600 грн та мобільний телефон «Xiaomi Росо M4 5G» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , вартістю 3233 грн 33 к.

В подальшому, ОСОБА_5 залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, а саме заклав велосипед марки «Profi» до ломбарду «Імперіал», інші речі та мобільний телефон залишив для власного користування. Таким чином, ОСОБА_5 завдав потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 27513 грн 08 к.

Під час судового засідання прокурором заявлено клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 .

На обґрунтування клопотання зазначено, що продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме, обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності за вчинення ним кримінального правопорушення, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, не має сталих соціальних зв`язків, не працює, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання може чинити спроби переховуватися, незаконно вплинути на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, що може призвести до зміни ними показань або відмови від дачі показань у кримінальному провадженні на його користь, матиме можливість продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки раніше судимий за вчинення злочинів проти власності, життя та здоров`я, не має сталого джерела доходу, не працює. На думку прокурора, інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Під час судового засідання прокурор ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підтримали подане клопотання, просили задовольнити з підстав, зазначених у ньому.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 заперечували проти клопотання прокурора та вказали на недоведеність прокурором ризиків. Просили визначити розмір застави.

Вислухавши думки учасників судового провадження щодо заявленого клопотання, суд дійшов висновку про таке.

Під час досудового розслідування слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Полтави 05.09.2025 застосував до ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном на 60 діб, з 23 год. 42 хв. 04.09.2025 до 23 год. 42 хв. 01.11.2025. Ухвалою Подільського районного суду міста Полтави від 27.10.2025 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 25.12.2025, включно.

Згідно статті 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 1 статті 12 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 331 Кримінального процесуального кодексу України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вимогами статті 178 Кримінального процесуального кодексу України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: 5) до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення. Санкція частини 4 статті 187 Кримінального кодексу України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

При вирішення питання щодо дії запобіжного заходу, суд не вирішує питання щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого, а також питання щодо доведеності чи не доведеності його вини у вчиненні цього злочину, оскільки вказані питання, відповідно до вимог статей 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, можуть бути вирішені судом лише при прийнятті остаточного процесуального рішення по кримінальному провадженню.

Під час застосування запобіжного заходу - тримання під вартою у відношенні ОСОБА_5 , слідчим суддею було враховано ризики: переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення.

Суд вважає доведеним стороною обвинувачення, що на даний час не зменшилися та продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 3 та 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови). Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання (Сулаоя проти Естонії), § 64) та зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (Ноймайстер проти Австрії).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Крім цього, відповідно до практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд враховує відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, не навчається, відсутність даних про міцні соціальні зв`язки в місці його проживання, вік та стан здоров`я ОСОБА_5 , який не має тяжких захворювань чи інвалідності.

Судом вивчалась можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, проте, враховуючи існування вищезазначених ризиків, а також оцінюючи сукупність обставин, як то тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання винуватим у вчиненні злочину у якому він обвинувачується, дані про особу обвинуваченого та з метою забезпечення дієвості вказаного кримінального провадження, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

Застосований запобіжний захід - тримання під вартою стосовно обвинуваченого в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, суд доходить висновку про обґрунтованість клопотання прокурора та продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З підстав, передбачених пунктом 1 частини 4 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, розмір застави не визначається.

Строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів (частина 1 статті 197 Кримінального процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 174, 176, 177, 178, 182, 183, 196, 197, 314-315 Кримінального процесуального кодексу України,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу - задовольнити.

Продовжити застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк шістдесят днів, до 15.02.2026, включно, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Повний текст ухвали складений 24.12.2025.

Головуюча ОСОБА_1