судді Касаційного кримінального суду Верховного Суду ОСОБА_1 у провадженні № 51-5214 кмо24, справа № 669/338/24, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_2 на вирок Білогірського районного суду Хмельницької області від 23 травня 2024 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 17 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Постановою об`єднаноїпалати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (далі - ОП ККС ВС) від 02 лютого 2026 року ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 17 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
При ухваленні постанови я заперечував проти прийняття такого рішення, голосував проти та викладаю окрему думку з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 Кримінального кодексу України (далі - КК) спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого ч. 1 ст. 150, ст.154, ч. 2 і 3 ст. 159-1, ч. 1 ст. 190, ст. 192, ч. 1 ст. 204, 209-1, 210, ч. 1 і 2 ст. 212, 212-1, ч. 1 ст. 222, 229, 239-1, 239-2, ч. 2 ст. 244, ч. 1 ст. 248, 249, ч. 1 і 2 ст. 300, ч 1 ст. 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, ст. 363, ч. 1 ст. 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 96-2 КК передбачено, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
Згідно ч. 2 ст. 96-2 КК, якщо конфіскація грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у частині першій цієї статті, на момент прийняття судом рішення про спеціальну конфіскацію неможлива внаслідок їх використання або неможливості виділення з набутого законним шляхом майна, або відчуження, або з інших причин, суд виносить рішення про конфіскацію грошової суми, що відповідає вартості такого майна.
Особливості застосування спеціальної конфіскації, зокрема, врегульовані положеннями частин 9-12 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
Так, питання про спеціальну конфіскацію вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю) (ч. 9 ст. 100 КПК).
Таким чином, наведені вище норми передбачають застосування спеціальної конфіскації до знаряддя вчинення злочину, а не до його окремої частини, оскільки така конфіскація направлена насамперед на примусове, безоплатне вилучення майна у власність держави, з метою перешкодити засудженій особі у подальшому використовувати таке майно для здійснення злочинної діяльності.
Згідно з ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, та не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а також визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Таким чином, застосовувати спеціальну конфіскацію необхідно тільки після доведення в судовому порядку стороною обвинувачення, що власник (законний володілець) грошей, цінностей та іншого майна знав про їх незаконне походження та/або використання (ч. 10 ст. 100 КПК).
Згідно положень ст. 355 ЦК майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Водночас, ст. 60 СК передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК).
Крім того, відповідно до ст. 183 ЦК неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.
Вирішальним критерієм при вирішенні питання чи підлягає спеціальній конфіскації на користь держави майно, якщо воно перебуває у спільній власності подружжя, є з`ясування того, чи знав або чи міг знати співвласник такого майна (другий з подружжя) про його незаконне використання. Такий висновок безпосередньо зумовлюється положенням п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК.
Незнання власником (законним володільцем) про використання його майна як знаряддя чи засобу вчинення кримінального правопорушення, а також відсутність у нього об`єктивної можливості дізнатися про таке використання, становлять обставину, що підлягає обов`язковому встановленню та правовій оцінці в межах кримінального провадження. У сукупності ці фактори фактично формують окремий елемент предмета доказування, оскільки їх належне з`ясування є необхідною умовою для правильного вирішення питання щодо законності та обґрунтованості застосування заходів кримінально-правового характеру у виді спеціальної конфіскації стосовно відповідного майна.
Якщо майно перебуває у спільній власності подружжя, то спеціальна конфіскація на користь держави може бути застосована лише за умови належного встановлення того факту, що другий із подружжя знав або за конкретних обставин об`єктивно міг знати про використання такого майна як знаряддя чи засобу вчинення кримінального правопорушення. Інакше втручання у його право власності виходило б за межі закону, порушувало б принцип пропорційності та суперечило б конституційному розумінню верховенства права, як вимоги діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У разі застосування спеціальної конфіскації до майна, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя, коли другий із подружжя не знав або за конкретних обставин об`єктивно не міг знати про його використання як знаряддя чи засобу вчинення кримінального правопорушення, конфіскація не може поширюватися на частку співвласника у праві спільної сумісної власності подружжя, який не є правопорушником.
При неможливості виокремлення такої частки, з урахуванням того, що вказане майно, з огляду на положення ст. 183 ЦК є неподільною річчю, спеціальній конфіскації підлягає грошова сума, що відповідає вартості частки правопорушника у праві спільної сумісної власності подружжя на майно, яке є об`єктом спеціальної конфіскації.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, у ході судового розгляду встановлено, що під час незаконної порубки дерев та подальшого перевезення деревини засуджені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 використовували належні їм бензопили, а також колісні трактори з гужовими повозками.
Під час досудового розслідування слідчим винесено постанову від 23 січня 2024 року про визнання речовими доказами у цьому кримінальному проваджені колісних тракторів з гужовими повозками та бензопил, на які ухвалою слідчого судді накладено арешт.
Вироком суду першої інстанції на підставі статей 96-1, 96-2 КК застосовано спеціальну конфіскацію та вилучено у власність держави: колісний трактор марки «SHIFENG SF244CL» з гужовою повозкою та бензопилу марки «STIHL» моделі «MS260», належні ОСОБА_3 , а також колісний трактор марки «SHIFENG SF244» з гужовою повозкою та бензопилу марки «STIHL» моделі «MS230», належні ОСОБА_4 .

Не погоджуючись з вироком захисник ОСОБА_2 у апеляційній скарзі просив його змінити, скасувати застосування спеціальної конфіскації майна (знаряддя вчинення злочину), яке належить на праві спільної сумісної власності подружжю, оскільки в матеріалах провадження відсутні відомості, що дружини обвинувачених знали про вчинення даного злочину.

Як слідує зі змісту оскарженої ухвали, судом апеляційної інстанції встановлено, що колісні тракториз гужовими повозками табензопили, щодо яких застосовано спеціальну конфіскацію, належать ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності подружжя, а їх дружини - ОСОБА_5 та

ОСОБА_6 не були обізнані щодо вчинення їх чоловіками інкримінованого кримінального правопорушення, що не заперечується і в касаційній скарзі захисника.

З висновку експерта № КСЕ-19/123-24/9698 від 25 вересня 2024 року комплексної судової товарознавчої та транспортно-товарознавчої експертизи вбачається, що ринкова вартість могла становити: колісного трактора марки «SHIFENG SF244CL», д.н.з. НОМЕР_1 , заводський № НОМЕР_2 , та бензопили марки «STIHL» моделі «MS260» відповідно 205 048 грн та 11 955 грн; колісного трактора марки «SHIFENG SF244», д.н.з. НОМЕР_3 , заводський № НОМЕР_4 та бензопили марки «STIHL» моделі «MS230» відповідно 109 579 грн та 8 229 грн; визначити ринкову вартість гужових візків не представилось можливим.

Таким чином, апеляційний суд вірно зазначив про неможливість застосування спеціальної конфіскації до колісних тракторів і бензопил, які є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки дружини засуджених - ОСОБА_5 та

ОСОБА_6 не знали і не могли знати про їх незаконне використання та що вказане майно, з огляду на положення ст. 183 ЦК є неподільною річчю, однак в порушення положень ч. 4 ст. 41 Конституції України та ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод дійшов до неспроможного висновку про застосування спеціальної конфіскації грошової суми, яка є еквівалентом вартості даного майна, чим позбавив ОСОБА_5 та

ОСОБА_6 права власності на їх частку майна.

З урахуванням викладеного вважаю, що спеціальній конфіскації підлягає грошова сума, яка відповідає вартості частки засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у спільній сумісній власності подружжя на майно, яке є об`єктом спеціальної конфіскації, тому оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції підлягала зміні.

Висновок:

Відповідно до статей 96-1, 96-2 КК спеціальна конфіскація є заходом кримінально-правового характеру і застосовується на підставі та у порядку визначеному положеннями КК та КПК, тому під час розгляду кримінального провадження судам, з урахуванням приписів статей 60 та 63 СК, необхідно встановлювати, чи перебуває у спільній сумісній власності подружжя майно, яке є об`єктом спеціальної конфіскації на користь держави.

Майно, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, може бути об`єктом спеціальної конфіскації на користь держави лише за умови, що співвласник, який не є правопорушником, знав або за конкретних обставин міг знати про його незаконне використання. Якщо така обізнаність не встановлена, спеціальна конфіскація не може поширюватися на частку співвласника у праві спільної сумісної власності подружжя, який не є правопорушником.

При неможливості виокремлення такої частки, з урахуванням того, що вказане майно, з огляду на положення ст. 183 ЦК є неподільною річчю, спеціальній конфіскації підлягає грошова сума, що відповідає вартості частки правопорушника у спільній сумісній власності подружжя на майно, яке є об`єктом спеціальної конфіскації.

Суддя ОСОБА_1