Справа № 393/582/25
пров. 1-кп/393/58/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року селище Кам`янець

Новгородківський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду с-ща Кам`янець, в режимі відеоконференції з Самарівським міськрайонним судом Дніпропетровської області, угоду про примирення обвинуваченого з потерпілими по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000410 від 30.07.2025 року по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Новгородківського районного суду Кіровоградської області перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Під час підготовчого провадження, 06.10.2025р. суду подано угоду про примирення від 03.10.2025 року яка укладена між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_4 .

В подальшому, обвинувачений з потерпілим ініціювали зміни до угоди про примирення від 03.10.2025 року та надали суду 05.11.2025р. нову (виправлену) угоду.

Відповідно до вимог закону судом встановлено, що судовий розгляд угоди про примирення повинен відбуватись в межах такої угоди, тобто в тих межах, яких сторони домовились про примирення, а тому суд вважає, що розглядати угоду про примирення між обвинуваченим та потерпілим необхідно в тих межах, в яких вона подана до суду саме 05.11.2025 року.

За умовами угоди, сторони узгодили покарання обвинуваченому за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України із застосуванням ст. 69 ч.1 КК України у виді більш м`якого виду основного покарання не зазначеного в санкції ч.1 ст. 286-1 КК України у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходу громадян та в межах санкції ч.1 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк три роки. Вважають що саме таке покарання відповідає обставинам справи, враховує особу обвинуваченого, який беззастережно визнав свою вину, має пом`якшуючи його вину обставини, обтяжуючих вину обставин не має, та є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

В ході підготовчого розгляду, в судовому засіданні обвинувачений просив затвердити угоду про примирення, вказавши, що він беззастережно визнає вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, щиро розкаюється, відшкодував завдані збитки потерпілому, раніше не судимий, та погоджується на призначення покарання відповідно до умов угоди. Також просив взяти до уваги, що має на утриманні одну малолітню дитину, та має статус учасника бойових дій, перебував понад два роки в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України.

Потерпілий в підготовчому судовому засіданні вказав, що не читав угоду про примирення укладену з обвинуваченим, просто підписав її і все, вважає, що обвинуваченого взагалі карати не потрібно і він не має нести жодної відповідальності за скоєне. Також зазначив, що жодних претензій він до обвинуваченого не має, та жодних розписок про відшкодування шкоди, як моральної так і матеріальної він не складав та не підписував. Чому саме в угоді є посилання на вказані розписки складені нібито ним пояснити не може.

В судовому засіданні прокурор не заперечував щодо затвердження угоди, зокрема зазначив про те, що укладення угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілим є їхнім правом, крім того, узгоджене сторонами покарання відповідає нормам законодавства, оскільки в укладеній угоді наведені причини можливого застосування ст. 69 КК України судом при призначенні покарання більш м`якого ніж передбачено санкцією ч.1 ст. 286-1 КК України.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження та всі обставини укладення угоди про примирення, суд приходить до наступного висновку.

Так, за правилами п.1 ч.3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмову в затвердженні угоди.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з ч.3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Згідно із ч.5 ст.469 КПК України укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Згідно правового змісту ч.1 ст.471 КПК України в угоді про примирення зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, строк її відшкодування чи перелік дій, не пов`язаних з відшкодуванням шкоди, які підозрюваний чи обвинувачений зобов`язані вчинити на користь потерпілого, строк їх вчинення, узгоджене покарання та згода сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди. В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.

Відповідно до ч.3 ст.474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Згідно ч.8 ст.474 КПК України до моменту видалення суду до нарадчої кімнати сторони угоди мають право ініціювати зміни до укладеної угоди та у разі досягнення згоди укласти нову угоду. Повторне звернення з угодою з тим самим підозрюваним, обвинуваченим в одному кримінальному провадженні допускається одноразово у разі усунення підстав, на основі яких суд відмовив у затвердженні такої угоди. У разі повторної відмови судом у затвердженні угоди наступне звернення з угодою з тим самим підозрюваним, обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні не допускається.

Як вбачається з угоди сторони погодились на призначення ОСОБА_3 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1КК України із застосуванням ст. 69 ч.1 КК України у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000, 00 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Відповідно до обвинувального акту та угоди про примирення, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, є нетяжким злочином, що свідчить про можливість укладення угоди про примирення у кримінальних провадженнях такої категорії. Водночас, зазначений злочин передбачений розділом ХI КК України «Злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту», та має двооб`єктний склад, а саме: безпосереднім об`єктом даного кримінального правопорушення є безпека руху й експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, перелік яких наведений у примітці до ст. 286 КК України, а також його обов`язковим об`єктом виступає життя і здоров`я особи.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», прийнятим ВР України 16.02.2021 року, з метою більш жорстокого дотримання учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, КК України доповнено ст. 286-1, санкція якої передбачає більш суворе покарання, ніж санкція ст. 286 КК України.

Таким чином, законодавцем виокремлено в окремий склад кримінального правопорушення порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з його підвищеною суспільною небезпечністю порівняно з кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 286 КК України. Для задоволення інтересу суспільства (публічного інтересу), який полягає у суворому покаранні осіб, які керують транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння.

Окрім цього, відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України при призначенні покарання особі, яка вчинила кримінальне правопорушення має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Зі змісту зазначених вище положень вбачається, що домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність.

Санкція ч. 1 ст. 286-1 КК України, передбачає міру покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років.

Як вже зазначалося вище, сторони угоди узгодили покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу та з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Однією з обов"язкових умов для застосування до винної особи положень ст.69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання.

Проте, приписи ст.69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тобто для застосування положень ст.69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.

Згідно обвинувального акту обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому вказано лише одну обставину - щире каяття, будь-яких інших обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, передбачених ст. 66 КК України обвинувальний акт не містить, а суд немає можливості встановити вказане на даній стадії судового провадження, а наявність інших фактів, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення обвинуваченим судом під час розгляду угоди про примирення встановлено не було.

Крім цього слід наголосити сам потерпілий в судовому засіданні не вказав на добровільність та беззаперечність укладеної з обвинуваченим угоди, оскільки навіть не читав її, та не узгоджував покарання з обвинуваченим, так як навіть не знає, на яке покарання надавав згоду в угоді про примирення, при цьому просив суд взагалі не притягувати до кримінальної відповідальності обвинуваченого за скоєне ним кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.7 ст.474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи та інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою обов`язків; 6) відсутні фактичні дані для визнання винуватості.

Враховуючи, що інкриміноване ОСОБА_3 кримінальне правопорушення належить до суспільно небезпечних злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, а тому позиція потерпілого у справі щодо покарання, яке винний повинен понести за скоєне, під час вирішення цього питання судом, не є вирішальною.

Проаналізувавши зміст угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілим, вид узгодженого покарання, із застосуванням положень ст.69 КК України, тобто більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.1 ст.286-1 КК України, у виді штрафу у розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000, 00 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки, суд приходить до висновку, що сама угода спрямована лише винятково на задоволення приватного інтересу обвинуваченого в частині призначення покарання, яке не передбачене санкцією ч.1 ст.286-1 КК України, тому у суду відсутні підстави вважати, що умови даної угоди відповідають інтересам суспільства, оскільки призначення такого виду покарання на переконання суду, не є обґрунтованим в частині застосування ст. 69 КК України, не є справедливим, співмірним і достатнім для виправлення обвинуваченого, кари та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами, адже законодавцем виокремлено в окремий склад кримінального правопорушення порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з його підвищеною суспільною небезпечністю, та для задоволення інтересу суспільства (публічного інтересу), а також таке покарання, визначене в угоді, не буде відповідати таким принципам Конвенції, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета і невідворотність покарання, а також вказана угода суперечить вимогам КК та КПК України.

Крім цього окремою підставою для відмови в затвердженні угоди слід вказати існування обґрунтованих підстав вважати, що укладення угоди не було добровільним, оскільки як зазначалося вище про вказані обставини повідомила сама сторона угоди, а саме потерпілий, який підтвердив, що угоду не читав, з іі змістом не знайомий і взагалі наполягає не на призначенні покарання обвинуваченому, а від звільнення його від відбування покарання, що безумовно не відповідає умовам угоди.

Інщі доводи учасників судового розгляду не спростовують висновків суду.

За вищенаведених обставин, суд вважає, що у затвердженні угоди про примирення укладеної між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000410 необхідно відмовити

Згідно з абзацом десятим ч.7 ст.474 КПК України у разі відмови суду в затвердженні угоди, укладення якої ініційовано на стадії судового провадження, останнє продовжується у загальному порядку.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 314, 474 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В затвердженні угоди про примирення укладеної між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000410 від 30.07.2025 року по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України - відмовити.

Судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України продовжувати у загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала постановлена у нарадчій кімнаті та проголошено її резолютивну частину 28.01.2026 року.

Повний текст ухвали виготовлений та оголошений 02.02.2026 року о 09-30 годині.

Копію ухвали вручити (направити) учасникам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1