1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/9830/25 1-кс/335/3536/2025
15 жовтня 2025 року м. Запоріжжя
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
м. Донецьк, Україна, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1 , військовослужбовця Збройних Сил Російської Федерації, на території України раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України,
Досудовим розслідуванням встановлено, що з лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією Російської Федерації (далі РФ) проти України та окупацією частини території України. У ході вказаного міжнародного збройного конфлікту 24.02.2022 президент РФ оголосив початок так званої спеціальної військової операції, що полягала у здійсненні повномасштабного вторгнення Збройних сил Російської Федерації (далі ЗС РФ), інших збройних формувань РФ та підконтрольних їм угруповань іррегулярних збройних формувань на територію України.
Факт повномасштабного збройного вторгнення на територію України не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п. п. 1, 3 Висновку 300 (2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п. п. 17, 18 наказу Міжнародного Суду ООН від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього (Україна проти РФ та ін.)».
Відповідно до ст. 2, спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 року, ці конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Женевської Конвенції (IV) про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 (далі за текстом ЖК (IV), особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.
Згідно з положеннями ст. 27 ЖК (IV), особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин на особисту повагу, повагу до своєї честі, права на сім`ю, їхніх релігійних переконань та обрядів, звичок та звичаїв. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ та цікавості натовпу.
Жінки потребують особливого захисту, зокрема, захисту від зґвалтування, примушування до проституції чи будь-якої іншої форми посягання на їхню моральність.
Відповідно до ст. 32 ЖК (IV), Високі Договірні Сторони спеціально дають згоду на те, що їм забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.
Статтею 147 ЖК (IV) передбачено, що серйозними порушеннями є дії, якщо їх здійснено проти осіб або власності, які перебувають під захистом цієї Конвенції, зокрема нелюдяне поводження.
Відповідно до ч. 2 ст. 75 Додаткового протоколу до Женевських Конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І), від 08.06.1977 (далі за текстом ДП І), заборонені й будуть залишатися забороненими в будь-який час і в будь-якому місці, зокрема такі дії, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів:
b) знущання над людською гідністю, зокрема, принижуюче й образливе поводження, примус до проституції чи непристойне посягання в будь-якій його формі.
Крім того, відповідно до ст. 8(2)(b)(xxii) Римського Статуту Міжнародного Кримінального Суду, будь-яка форма сексуального насильства, яка також становить грубе порушення Женевських конвенцій, є воєнним злочином.
Згідно з наказом Міністерства розвитку громад та територій України
№ 376 від 28.02.2025 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ», село Лагідне Молочанської міської територіальної громади Пологівського району Запорізької області є тимчасово окупованою РФ територією з 26.02.2022.
З моменту встановлення фактичного контролю над с. Лагідне Молочанської міської територіальної громади Пологівського району Запорізької області, представники окупаційної адміністрації та підконтрольні їй силові структури РФ систематично здійснювали заходи, спрямовані на придушення спротиву серед цивільного населення, зокрема шляхом залякування, погроз, проведення примусових обшуків та допитів. Особливу увагу приділяли виявленню та нейтралізації осіб з проукраїнською громадянською позицією, колишніх учасників антитерористичної операції, осіб, які мають родинні або інші зв`язки з військовослужбовцями Збройних Сил України. До реалізації зазначених заходів активно залучався громадянин України ОСОБА_6 .
Під час досудового розслідування встановлено, що громадянин України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на території Молочанської міської територіальної громади Пологівського району Запорізької області, будучи представником збройних формувань, які діють в інтересах держави-агресора, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та фактичні обставини, що свідчать про наявність міжнародного збройного конфлікту і діючи у зв`язку з ним, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, маючи умисел на знущання над людською гідністю, в порушення законів та звичаїв війни, усвідомлюючи захищений статус потерпілої цивільної особи громадянки України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на момент вчинення злочину не входила до складу сил оборони України та не була членом жодної збройної групи, вчинив насильницькі дії сексуального характеру, що виразилось в наступному.
Так, 07.04.2022 приблизно о 13 годині 00 хвилин ОСОБА_6 , будучи зі зброєю, одягнений у формений військовий одяг, з метою здійснення фільтраційних заходів, зокрема обшуків, прибув за адресою: АДРЕСА_2 , де на той час постійно проживала ОСОБА_7 разом зі своїм малолітнім сином.
Після проведення обшуку ОСОБА_6 , впевнившись, що окрім потерпілої та її малолітнього сина в квартирі нікого не має, маючи умисел на знущання над людською гідністю, відкрито демонструючи вогнепальну зброю, усвідомлюючи, що ОСОБА_7 є захищеною цивільною особою, не виконувала та не сприяла виконанню будь-яких бойових задач, була одягнена у цивільний одяг та не мала можливості чинити будь-який опір внаслідок загрози її життю та життю її близьких, в порушення вимог ст. ст. 27, 32 ЖК (IV), п. b ч. 2 ст. 75 ДП І, вчинив сексуальне насильство відносно потерпілої, а саме: наказав їй зняти весь одяг з верхньої частини тулуба та примусив залишатись в такому стані у коридорі квартири не менш ніж 10 хвилин, внаслідок чого порушив сексуальну свободу та автономію потерпілої, тим самим вчинив дії, що принижують честь та гідність ОСОБА_7 , що виразились у примусовому оголенні цивільної особи, чим спричинив їй моральні страждання, які спричинили психічні розлади виражений психотравмуючий стресовий розлад, тривожно депресивний тип, прогредієнтний перебіг з інсомнією «затяжною» реакцією на стресову «подію» депресивного характеру (сексуальне насильство), що викликало загальний дистрес.
Таким чином, ОСОБА_6 , будучи представником збройних формувань, що діють в інтересах держави-агресора, діючи в умовах міжнародного збройного конфлікту та у зв`язку з ним, вчинив умисні дії, спрямовані на порушення законів і звичаїв війни, що виразились у знущанні над людською гідністю відносно цивільної особи ОСОБА_7 , а саме: акті сексуального насильства примусовому оголенні, чим порушив вимоги ст. ст. 27, 32 ЖК (IV), п. b ч. 2 ст. 75 ДП І.
Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
11.09.2025 відносно ОСОБА_6 складено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.
12.09.2025 повідомлення про підозру ОСОБА_6 у встановленому законом порядку, на підставі ч. 1 ст. 278 КПК України, та повістки про виклик останнього на 16.09.2025, 17.09.2025 та 18.09.2025 опубліковані на веб-сайті Офісу Генерального прокурора.
12.09.2025 повідомлення про підозру ОСОБА_6 у встановленому законом порядку, на підставі ч. 1 ст. 278 КПК України, та повістки про виклик останнього на 16.09.2025, 17.09.2025 та 18.09.2025 опубліковані на веб-сайті газети Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр».
Однак, підозрюваний ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленим про необхідність явки до слідчого, 16.09.2025, 17.09.2025 та 18.09.2025 до органу досудового розслідування не з`явився, про причини своєї неявки слідчому не повідомив, що зафіксовано у відповідних рапортах слідчого.
Відповідно до рапорту оперуповноваженого УКР ГУНП в Запорізькій області від 09.09.2025 встановлено, що ОСОБА_6 на теперішній час знаходиться на тимчасово окупованій території України, де приймає участь у бойових діях проти ЗСУ.
На підставі вищевикладеного, беручи до уваги, що підозрюваний ОСОБА_6 був належним чином повідомлений про місце та час його прибуття до СУ ГУНП в Запорізькій області та до теперішнього часу не з`явився до органу досудового розслідування, 19.09.2025 ОСОБА_6 відповідною постановою слідчого оголошено у розшук, на підставі чого було заведено оперативно-розшукову справу №50142528.
Згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», Молочанська міська територіальна громада Запорізької області є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією з 26.02.2022.
07.10.2025 ухвалою слідчого судді Вознесенівського районного суду
м. Запоріжжя, справа №335/9830/25 1-кс/335/3395/2025 від 07.10.2025 наданий дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Під час досудового розслідування кримінального провадження, здобуто докази, якими підтверджується обґрунтованість підозри відносно ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, серед яких допит потерпілої, свідків, впізнання за фотознімками, протоколи огляду Інтернет ресурсів, аналітичні звіти УКА ГУНП в Запорізькій області та інші матеріали кримінального провадження.
Під час досудового розслідування встановлено, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 згідно ст. 12 КК України віднесено до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, у зв`язку із чим, останній переховується від органів досудового розслідування, тим самим перешкоджає кримінальному провадженню.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Зважаючи на положення ст. 177 КПК України, досудовим розслідуванням встановлено існування ризиків, що підозрюваний ОСОБА_6 :
-враховуючи п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, переховується від органів досудового розслідування, оскільки підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, санкція статті передбачає позбавленням волі на строк від восьми до дванадцяти років, у зв`язку із чим, останній переховується від органів досудового розслідування, тим самим перешкоджає кримінальному провадженню;
-враховуючи п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, є об`єктивні підстави вважати, що ОСОБА_6 , перебуваючи на території Пологівського району Запорізької області, може спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
-враховуючи п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, є об`єктивні підстави вважати, що ОСОБА_6 , може незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому ж кримінальному проваджені;
-враховуючи п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, є об`єктивні підстави вважати, що ОСОБА_6 , перебуваючи на тимчасово окупованій території може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
-враховуючи п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є об`єктивні підстави вважати, що ОСОБА_6 , може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Слідчий вважає, що необхідно застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, яке відноситься до переліку, встановленого п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України для застосування відповідного запобіжного заходу; наявні ризики, передбачені п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України; встановлені обставини, передбачені ст. 178 КПК України.
У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_6 на теперішній час знаходиться на тимчасово окупованій країною-агресором території, яка має сухопутне сполучення з анексованою територією АР Крим та безперешкодне сполучення з окупованою територією Донецької та Луганської областей, запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, неможливо при застосуванні до ОСОБА_6 запобіжного заходу, більш м`якого, ніж тримання під вартою, у зв`язку з чим просить обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без зазначення строку його обрання в ухвалі слідчого судді та без визначення розміру застави.
В судовому засіданні прокурор клопотання слідчого підтримала та просила його задовольнити.
Захисник підозрюваного заперечував проти задоволення клопотання слідчого.
Заслухавши пояснення прокурора, захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Одним із завдань кримінального провадження, передбачених статтею 2 КПК України, є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду.
Відповідно до положень п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.
Згідно вимог ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Із змісту положень ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Згідно із ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.
Як передбачено п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.
Встановлено, що постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Запорізької області ОСОБА_5 від 19.09.2025 року підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у розшук ( міжнародний розшук).
Так, стороною обвинувачення у клопотанні та доданих матеріалах доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.
Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондуються з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, та у справі „Ілійков проти Болгарії Європейський суд з прав людини зазначив, що „суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 слідчий суддя враховує, тяжкість кримінального правопорушення, інкримінованого останньому, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином, те, що підозрюваний перебуває у міжнародному розшуку, та дані про особу підозрюваного, який раніше не засуджений на території України , не працює, а також ту обставину, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.
Виходячи з того, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого кримінальним законом передбачено покарання зокрема у вигляді позбавлення волі, а також з обставин та наслідків його вчинення, ступеню участі підозрюваного у вчиненні злочину, згідно повідомлення про підозру, на підставі досліджених матеріалів, слідчий суддя приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КК України, про які зазначено у клопотанні слідчого та доведено у судовому засіданні.
Беручи до уваги надані слідчим докази того, що підозрюваний ОСОБА_6 , переховується від органу досудового розслідування та перебуває у міжнародному розшуку, з урахуванням обставин визначених ст. 178 КПК України, достатності доказів щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного.
Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою, про обрання якого просить слідчий, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного ОСОБА_6 , слідчим суддею не встановлено.
Відповідно до ч. 4 ст. 197 КПК України, у разі постановлення судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України строк дії такої ухвали не зазначається.
Також суд враховує положення абз. 7 ч. 4 ст. 183 КПК України, яким передбачено, що при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, розмір застави не визначається.
Враховуючи те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, яке відносяться до категорії особливо тяжкого кримінального правопорушення, переховується від слідства, оголошений у міжнародний розшук, з метою забезпечення виконання процесуальних рішень, слідчий суддя приходить до висновку, що відносно підозрюваного ОСОБА_6 слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тому клопотання слідчого підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 184, 192 194, 196, 197, 395 КПК України, слідчий суддя,
Обрати відносно підозрюваного обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави(заочно).
У відповідності до вимог ч.6 ст.193 КПК України, після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.
Відповідно до ч.4 ст.197 КПК України, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.
Дана ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали, а підозрюваною, яка перебуває під вартою, з моменту вручення їй копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1