Справа № 304/2439/25
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

08.12.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження у кримінальному провадженні №11-сс/4806/788/25, за апеляційною скаргою прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 23.10.2025 року, щодо підозрюваного ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 23.10.2025 року, відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 та застосовано відносно нього запобіжний захід у виді домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю строком до 21.12.2025 року.

На ОСОБА_5 покладено наступні обов`язки: цілодобово не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого чи прокурора; прибувати до слідчого СВ відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_8 , прокурора чи суду за їх першою вимогою; повідомляти слідчого СВ відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_8 , прокурора чи суд про зміну місця проживання; здати на зберігання до відповідного органу міграційної служби за місцем реєстрації свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

З матеріалів судового провадження слідує, що слідчий звернувся до слідчого судді Перечинського районного суду з клопотанням на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000196 від 22 жовтня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 60 діб з можливістю внесення застави.

Клопотання мотивував тим, що слідчим відділенням відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління ГУ НП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування вказаного кримінального провадження, під час якого встановлено, що 21 жовтня 2025 року близько 22.44 год ОСОБА_5 (особа з інвалідністю, учасник бойових дій), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння прибув на автомобілі марки «БМВ», р/н НОМЕР_1 , до корчми «Підкова», що у м. Перечин, вул. Щаслива (Промислова), 3, де зупинився посеред дороги на проїзній частині, чим створив небезпеку для руху іншим учасникам дорожнього руху, після чого вийшов з автомобіля та вийняв з багажного відділення пневматичну гвинтівку моделі 1210, № НОМЕР_2 , калібру 4,5 мм, яку зарядив, дославши пневматичну кулю у канал ствола та знову поставив у багажник.

Після цього, ОСОБА_5 , знаходячись там же, тобто у громадському місці, де перебували також ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у присутності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та неповнолітнього ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , безпричинно, діючи з прямим умислом, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи тим самим явну неповагу до суспільства, що супроводжувалася особливою зухвалістю, вийняв з багажного відділення заздалегідь заготовлену гвинтівку, тобто предмет, заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, підійшов до вказаних осіб та почав виражатися на їх адресу нецензурною лайкою, на що ОСОБА_10 (начальник управління УФЗ Держспецзв`язку) зробив ОСОБА_5 зауваження та попросив припинити хуліганські дії, на що останній не реагував, натомість пригрозив прострілити йому черевну порожнину, демонструючи при цьому зброю та направляючи ствол у ділянку грудної клітки.

Слідчий зазначив, що 22 жовтня 2025 року за даним фактом ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, а саме хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням заздалегідь заготовленого предмета для нанесення тілесних ушкоджень.

Вважав, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 22 жовтня 2025 року, в ході якого виявлено та вилучено пневматичну гвинтівку моделі 1210, №35, калібру 4,5 мм; показами потерпілого ОСОБА_10 , який детально описав неправомірні дії з боку ОСОБА_5 : показами свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , неповнолітнього ОСОБА_14 , які надали аналогічні до показів ОСОБА_10 свідчення; протоколом затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину; протоколами огляду та перегляду відеозаписів з камер відеоспостереження; пред`явлення свідку ОСОБА_13 особи ОСОБА_5 для впізнання, а також іншими об`єктивними матеріалами справи.

Обґрунтовуючи клопотання слідчий посилається на те, що стороною обвинувачення зібрано достатньо доказів, які підтверджують існування окремих ризиків, передбачених ст. 177 КПК, зокрема того, що ОСОБА_5 з метою ухилення від кримінальної відповідальності буде переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, що, у разі визнання винним, загрожує йому покаранням у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років; незаконно впливати на свідків та потерпілих, які йому добре відомі, оскільки з деякими проживає у населеному пункті, вчиняючи стосовно них психологічний або фізичний вплив з метою примусити їх до зміни показів або відмови від таких чи схиляти до дачі неправдивих свідчень; вчинити інше кримінальне правопорушення, про що свідчить характер злочинної діяльності ОСОБА_5 , яка мала стійкий характер, що у свою чергу дозволяє дійти висновку про реальність цього ризику.

За наведених обставин слідчий прийшов до висновку, що обрати відносно ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід неможливо, оскільки осіб, які б поручилися за виконання покладених на нього обов`язків органом досудового розслідування не встановлено, через що застосування особистої поруки неможливе, а запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не забезпечить усунення встановлених органом досудового розслідування ризиків. Відтак, оскільки більш м`які запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, застава не зможуть запобігти вказаним вище ризикам, слідчий просив клопотання задовольнити.

Ухвалою слідчого судді констатовано, що обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю зібраних в межах досудового розслідування доказів. Разом з цим, слідчий суддя вказує на доведеність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Врахувавши всі обставини у сукупності, слідчий суддя зауважив, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є необґрунтовано надмірним втручанням у права, свободи та законні інтереси підозрюваного ОСОБА_5 та неспівмірним ризику вчинення ним дій, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, в тій мірі та в тому ступені, в яких він існує на даному етапі кримінального провадження. Таким чином, прокурором не доведено неможливість застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу. За цих обставин, слідчий суддя вважав за необхідне застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, встановивши заборону залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , крім випадків необхідності прослідування до укриття цивільного захисту у разі оголошення повітряної тривоги.

Не погоджуючись з цією ухвалою прокурор подав апеляційну скаргу, у якій вказує на незаконність та необґрунтованість рішення. Зазначає, що наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. Крім того, стороною обвинувачення зібрано достатньо доказів, які підтверджують існування окремих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема того, що підозрюваний ОСОБА_15 , з метою ухилення від кримінальної відповідальності буде переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення даного злочину, може незаконно впливати на свідків, шляхом їх підкупу, умовляння або залякування (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України); вчинити інші кримінальні правопорушення (п. 5 ст. 177 КПК України). Разом з цим вказує, що застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не буде усунуто ризик, передбачений п. 4 ст. 177 КПК України). Тому, на думку прокурора, враховуючи суспільну небезпечність та тяжкість вказаного злочину, а також наявний суспільний резонанс до підозрюваного ОСОБА_15 слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора.

Судове провадження розглядається за відсутності сторони обвинувачення, неявка якої, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. Приймаючи рішення про розгляд судового провадження за відсутності прокурора береться до уваги те, що прокурор ОСОБА_16 подав клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі та повідомив, що досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 завершено, а обвинувальний акт скеровано до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_17 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, а відповідно до ч. 6 даної статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію, і запобіжний захід вважається скасованим.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_5 подано до суду в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування й відповідає приписам ст. 184 КПК України, ґрунтується на вимогах закону та змісті викладених у ньому доводів.

Із журналу судового засідання слідує, що у розгляді клопотання брали участь як підозрюваний ОСОБА_5 , так і його захисник адвокат ОСОБА_17 , що свідчить про дотримання права підозрюваного на захист.

Обґрунтованим є й висновок слідчого судді про те, що наданими органом досудового розслідування матеріалами достатньою мірою підтверджується обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 296 КК України.

Погоджуючись з указаним висновком, колегія суддів також бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену в п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п. 32, Series A, N 182). При цьому, колегія суддів приходить до висновку про те, що додані до клопотання докази підтверджують причетність ОСОБА_5 до скоєного кримінального правопорушення, а також підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг учинити кримінальне правопорушення. Разом із тим, колегія суддів зазначає, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Таким, що ґрунтується на доданих до клопотання матеріалах, колегія суддів вважає і висновок слідчого судді про доведеність існування ризику вчинення ОСОБА_5 дій, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України та недоведеність у повній мірі наявності ризику впливу підозрюваного на потерпілого і свідків, а також вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

Погоджуючись з цими висновками, апеляційний суд бере до уваги, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років. Таким чином, усвідомлюючи розмір та вид покарання, що може бути застосовано до ОСОБА_5 у разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, він може вчинити дії щодо переховування від органу досудового розслідування та суду, що у свою чергу може негативно позначитися на завданнях кримінального провадження. Натомість недоведеним у повній мірі є наявність ризику впливу підозрюваного на потерпілого та свідків, що передбачає фізичний чи психологічний вплив на вказаних осіб, оскільки і потерпілий ОСОБА_10 і більшість свідків події інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення ( ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 ) не є мешканцями Закарпатської області та приїжджали у службове відрядження. Відтак, частково такий ризик може існувати лише за можливості впливу на свідка ОСОБА_13 і неповнолітнього свідка ОСОБА_14 . Крім того, ризик вчинення ОСОБА_5 іншого кримінального правопорушення, є малоімовірним, оскільки наведені слідчим та прокурором доводи ґрунтуються лише на тому, що «характер злочинної діяльності ОСОБА_5 мав стійкий характер». Водночас, щодо існування цього ризику на даному етапі досудового розслідування прокурор/слідчий має навести більш вагоме обґрунтування.

Також слідчий суддя взяв до уваги, що ОСОБА_5 одружений, має на утриманні хвору матір та дружину з інвалідністю ІІІ групи; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , однак вказане житло відчужено за Договором купівлі-продажу квартири від 07 липня 2025 року ТОВ «Управляюча компанія індустріального парку «Френдлі Віндтехнолоджі», а відтак фактично (постійно) проживає у новому житлі за адресою: АДРЕСА_1 , де буде фактично проживати у разі звільнення з-під варти. Також врахував стан здоров`я ОСОБА_5 , який є учасником бойових дій (у період з 02.04.2022 по 03.11.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресію російської федерації проти України, перебуваючи на території Запорізької, Херсонської, Донецької областей) та особою з інвалідністю ІІ групи (стан після мінно-вибухового поранення лівої гомілки з травматичною ампутацією на рівні нижньої третини; вогнепальне осколкове поранення правого надколінка без зміщення), через що потребує постійного знеболення у зв`язку з фантомними болями в лівій нижній кінцівці.

Беручи до уваги ці обставини, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого суду, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є необґрунтовано надмірним втручанням у права, свободи та законні інтереси підозрюваного ОСОБА_5 та неспівмірним ризику вчинення ним дій, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, в тій мірі та в тому ступені, в яких він існує на даному етапі кримінального провадження.

Крім того, до апеляційної скарги прокурором не додано доказів, які б із певною вірогідністю свідчили, що обрання щодо підозрюваного ОСОБА_5 менш суворого запобіжного заходу, ніж взяття під варту, не забезпечить його належну процесуальну поведінку, а також про те, що підозрюваний ОСОБА_5 з моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю не виконував покладені на нього процесуальні обов`язки.

Приймаючи судове рішення беруться до уваги положення, які містяться у п. п. 3 і 4 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не буде усунуто ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 117 КПК України, апеляційний суд із урахуванням наведеного вище відхиляє як такі, що не підтверджені жодними доказами, ґрунтуються виключно на припущеннях, а відтак і жодним чином не спростовують висновків слідчого судді про можливість застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту без застосування засобів електронного контролю.

За цих обставин, колегія суддів прийшла до висновку про те, що при розгляді клопотання слідчий суддя, взявши до уваги вищенаведені обставини, вимоги кримінального процесуального закону та дані про особу підозрюваного, прийшов до належних висновків про відмову у задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та про можливість і необхідність застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю, які ґрунтуються на вимогах закону й доданих до клопотання матеріалах, у зв`язку із чим, визнаються апеляційним судом обґрунтованими й належним чином вмотивованими.

При цьому, колегія суддів вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування засобів електронного контролю буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_5 у кримінальному провадженні.

Крім того, як встановлено у судовому засіданні, досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні завершено. Обвинувальний акт скеровано до суду першої інстанції.

Інші наведені прокурором доводи не спростовують правильність висновків слідчого судді про можливість зміни підозрюваному запобіжного заходу на більш м`який.

Строк дії запобіжного заходу встановлено відповідно до вимог ч. 6 ст. 181 КПК України, а також обґрунтовано, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покладено на підозрюваного такі процесуальні обов`язки: цілодобово не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого чи прокурора; прибувати до слідчого СВ відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_8 , прокурора чи суду за їх першою вимогою; повідомляти слідчого СВ відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_8 , прокурора чи суд про зміну місця проживання; здати на зберігання до відповідного органу міграційної служби за місцем реєстрації свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

За цих обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли вплинути на висновки слідчого судді чи спростувати їх, і на такі стороною обвинувачення не вказується.

Керуючись ст. ст. 176-183, 194, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 відхилити.

Ухвалу слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 23.10.2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: