Справа №578/1092/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1152/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в місті Суми клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави,-

ВСТАНОВИЛА:

На розгляді в Сумському апеляційному суду перебуває кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 28 серпня 2025 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 115 КК України.

Зі змісту оскаржуваного вироку Зарічного районного суду м. Суми від 28 серпня 2025 року вбачається, що відносно обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, який залишено без змін до набрання вироком законної сили, але не більше ніж до 25 жовтня 2025 року включно.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року, продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, на строк 60 днів, тобто до 19 грудня 2025 року включно.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, оскільки вироком Зарічного районного суду м. Суми від 28 серпня 2025 року, ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. ч. 1 ст. 115 КК України, яке не набрало законної сили.

Окрім цього, ризик, який існував на час обрання судом запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 , не змінився та його існування обґрунтовується тим, що останній з метою уникнення відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення здійснив спробу приховати сліди вчинення злочину шляхом розтину та захоронення трупа потерпілого, прибравши сліди кримінального правопорушення за місцем свого проживання.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу, не може запобігти вказаному ризику та досягти мети кримінального провадження, тому обвинуваченому слід продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо обставин справи, думку прокурора ОСОБА_6 , який вимоги клопотання підтримав, вважав за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії обраного відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який погоджувався із продовженням відносно нього строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, захисника ОСОБА_8 , яка заперечувала проти продовження строк дії запобіжного заходу, перевіривши матеріали справи та доводи заявленого клопотання, колегія суддів дійшла наступного висновку.

За приписами ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Зі змісту статті положень ст. 177 КПК України слідує, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

З матеріалів провадження вбачається, що на даний час існує вирок суду першої інстанції, що не набрав законної сили, відповідно до якого ОСОБА_7 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 115 КК України, який є особливо тяжким злочином і обвинуваченому призначено покарання, у виді позбавлення волі строком на 08 років 06 місяців.

Колегія суддів враховує, що ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку обвинуваченого таких загроз, як: вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

Тому, зважаючи на тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, враховуючи особу обвинуваченого, який не має офіційних постійних джерел доходів та міцних соціальних зв`язків, вчиняв дії з метою приховання злочину, колегія суддів вважає, що ризик, який існував на час застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не зменшився та не перестав існувати на момент продовження цього запобіжного заходу і запобігти йому шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів не можливо, оскільки такі запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 .

На переконання колегії суддів, продовжує існувати обґрунтований ризик того, що обвинувачений ОСОБА_7 перебуваючи на волі, може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, а більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою буде недостатнім для забезпечення запобігання цих ризиків.

На даний час вирок Зарічного районного суду м. Суми від 28 серпня 2025 року відносно ОСОБА_7 не набрав законної сили, а тому, враховуючи положення статей 177, 178 КПК України, з метою уникнення ризику, який був встановлений в ході досудового розслідування, залишався на стадії судового розгляду в суді першої інстанції та продовжує існувати на стадії апеляційного провадження, колегія суддів вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України, відповідно якої слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 178, 183, 199, 331, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, на строк 60 днів, тобто до «12» лютого 2026 року включно.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4