Справа № 467/1610/25
Провадження № 1-кп/467/146/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.12.2025 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в с-щі Арбузинка Первомайського району Миколаївської області розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000185 від 23.05.2014 рокуза ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в :

06.11.2025 року до Арбузинського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання прокурора про закриття кримінального провадження , внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000185 від 23.05.2014 рокуза ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

За змістом клопотання, у період з 22.05.2014 року по 23.05.2014 року з будинку, який розташований по АДРЕСА_1 невстановлена особа, шляхом проникнення викрала грошові кошти в сумі 800 гривень та золоті вироби, що належали ОСОБА_4 .

За вказаним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000185 від 23.05.2014 рокувнесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до житла.

В ході досудового розслідування проведено вичерпну кількість слідчих (розшукових) дій та оперативно-розшукових заходів, спрямованих на встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також щодо встановлення особи, причетної до даного кримінального правопорушення, однак жодних результатів не отримано. Повідомлення про підозру в межах кримінального провадження №0000185 від 23.05.2014 року жодній особі не вручалось.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України є тяжким злочином, виходячи зі змісту ст. 12 КК України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років у разі вчинення тяжкого злочину.

Оскільки строк давності у даному кримінальному провадженні закінчився 23.05.2024 року, та за цей час органом досудового розслідування не встановлено осіб, які вчинили дане кримінальне правопорушення, прокурор просить закрити кримінальне провадження, на підставі п.3-1 ч.1ст.284 КПК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка його вчинила та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

У підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Пунктом 1-1 частини другої статті 284 КПК України передбачено закриття кримінального провадження судом з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті.

Частиною четвертою статті 284 КПК України визначено, що закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

Згідно з п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Отже, обов`язковою умовою для застосування положень п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України є наявність факту кримінального правопорушення.

Частиною першою статті 51 КУпАП в редакції, що була чинною до 08.08.2024 року включно, передбачалася адміністративна відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати. Викрадення чужого майна вважалось дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що у 2014 році становило 121,80 грн.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року, який набрав чинності 09.08.2024 року, до ст. 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна» були внесені зміни та передбачено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати,

якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян за ч. 1 ст. 51 КУпАП,

якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за ч. 2 ст. 51 КУпАП.

Таким чином, з 09.08.2024 року набрали чинності зміни до ст. 51 КУпАП, відповідно до яких запроваджено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у 2014 році становило 1218,00 грн.

Частиною шостою статті 368 КПК України визначено, що обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2019 року у справі №237/716/16 (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 80116036) зроблено висновок про те, що випадку, коли вартість викраденого не перевищує розміру, передбаченого статтею 51 КУпАП, викрадення вважається дрібним і підстав для визнання таких дій кримінально караними немає.

Аналогічні висновки наведено у постанові Верховного Суду від 22.08.2024 року по справі №567/507/23 (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 121159033).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Отже, з 09.08.2024 року було скасовано кримінальну відповідальність за крадіжку на суму до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і такі зміни мають зворотну дію у часі.

Досудовим розслідуванням за змістом клопотання та матеріалів кримінального провадження №0000185 від 23.05.2014 року встановлено, що у потерпілої 22.05.2014 року було викрадено грошові кошти в сумі 800 гривень та золоті вироби. Вартість золотих виробів не встановлена. Отже, матеріали кримінального провадження не містять відомостей, що внаслідок крадіжки потерпілій завдано шкоду на суму, яка перевищує 1218,00 грн, що станом на 01.01.2014 року становило 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та утворює склад кримінального правопорушення, передбаченого статтею 185 КК України. З 09.08.2024 року, якщо вартість викраденого майна на момент вчинення правопорушення становить до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, таке діяння більше не вважається кримінальним правопорушенням та кваліфікується як дрібне викрадення чужого майна і відноситься до адміністративних правопорушень, за що відповідальність передбачена ст. 51 КУпАП.

Пунктом 4-1 частини першої статті 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається у разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

За змістом частини четвертої статті 284 КПК України, слідчий, дізнавач приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4-1, 9, 9-1 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

З огляду на викладене, за встановлених досудовим розслідуванням обставин, суд не вбачає підстав для застосування положень п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України та визнає клопотання прокурора таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 284, 314, 369 - 372, 376, 392, 532 КПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000185 від 23.05.2014 рокуза ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Суддя ОСОБА_1