Справа № 461/944/26
Провадження № 1-кс/461/635/26
УХВАЛА

05.02.2026 року слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участі:

власника майна ОСОБА_3

представника власника майна ОСОБА_4

розглянувши клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Львівській області майора поліції ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000127 від 27.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Слідчий звернувся до слідчого судді з вказаним клопотанням, яке обґрунтоване тим, що СУ ГУНП у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 27.01.2026 до ЄРДР за № 0000127, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , діючи з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення 02.02.2026 вимагав та одержав неправомірну вигоду, за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави про звільнення з військової служби ОСОБА_7 .

В кінці травня 2025 року (більш точний час органом досудового розслідування не встановлено) у ОСОБА_6 , виник злочинний умисел на вимагання та отримання від ОСОБА_8 неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави про переведення ОСОБА_7 з зони проведення бойових дій, а в подальшому його звільнення з військової служби. 01.06.2025 ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_8 , що у випадку надання йому неправомірної вигоди, він здійснить вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави про переведення ОСОБА_7 з зони проведення бойових дій, а в подальшому його звільнення з військової служби, а в іншому випадку ОСОБА_7 залишиться в зоні проведення бойових дій.

Так, з метою реалізації вказаного злочинного умислу ОСОБА_6 з 01.06.2025 по 22.12.2025 вимагав та отримував як особисто від ОСОБА_8 так і шляхом банківських переказів неправомірну вигоду для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави про переведення ОСОБА_7 з зони проведення бойових дій, а в подальшому його звільнення з військової служби.

30.01.2026 близько 12:40 год. ОСОБА_6 при спілкуванні з ОСОБА_8 висловив вимогу про передачу нею 6370 доларів США за здійснення ним впливу на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави про звільнення ОСОБА_7 з військової служби.

02.02.2026 близько 15.45 год., згідно попередньої домовленості ОСОБА_6 зустрівся з ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , де вчергове висловив вимогу про отримання від неї грошових коштів в розмірі 6370 доларів США за здійснення ним впливу на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави про звільнення ОСОБА_7 з військової служби. Після цього ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_8 неправомірну вигоду в сумі 6370 доларів США та протиправна діяльність останнього була припинена.

02.02.2026 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старі Стрілища Жидачівського району Львівської області, українця, громадянина України, який проживає за адресою АДРЕСА_2 затримано в порядку ст.208 КПК України та 02.02.2026 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України.

Слідчий вказує, що 02.02.2026 в ході обшуку автомобіля «Hyundai», н.з. НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_6 виявлено та вилучено:

банківські картки, несправжні (імітаційні) засоби у вигляді доларів США, -тримач до сім карти, мобільні телефони, автомобіль «Hyundai», н.з. НОМЕР_1 з ключем.

02.02.2026 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 в квартирі за адресою АДРЕСА_3 було виявлено та вилучено мобільний телефон марки Samsung Galaxy A05s, IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2, дві банківський картки НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

02.02.2026 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 та ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 виявлено та вилучено: банківські картки, мобліьний телефон.

02.02.2026 під час обшуку за адресою АДРЕСА_4 виявлено та вилучено речі, належні ОСОБА_11 , а саме банківську картку та мобільний телефон «Iphone», ІМЕІ1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 з сім картою НОМЕР_7 .

02.02.2026 року, вилучені в ході обшуків, речі та предмети визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

З урахуванням вищевикладеного, з метою збереження речових доказів, недопущення їх втрати чи зміни та використання їх у доказуванні слідчий просив клопотання задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просить розглядати клопотання без його участі.

Власник майна (автомобіля «Hyundai», н.з. НОМЕР_1 з ключем) та її представник в судовому засіданні проти задоволення клопотання в частині накладення арешту на вищезазначений автомобіль. Вказала, що її чоловік ОСОБА_12 передав на підставі усного договору оренди вказаний автомобіль в користування ОСОБА_6 , як для особистих потреб так і для роботи в службі таксі. Водночас, про протиправну діяльність останнього ні їй, ні її чоловіку відомо не було.

Дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню частково за наступних обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження

Клопотання узгоджено з вимогами ст. 171 КПК України і доводи слідчого, якими він обґрунтовує клопотання, підтверджені доданими до клопотання копіями документів.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні зазначено підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Стороною обвинувачення дотримано вимог ч.5 ст. 171 КПК України, оскільки клопотання слідчого про арешт майна було подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна.

Згідно ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані. як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини 4 ст. 170 КПК України, заборона використання майна, а також заборона розпорядження таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до знищення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Постановою слідчого від 05.02.2026 року, вилучені в ході обшуку речі, було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

На даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000127 від 27.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, триває, та в подальшому може виникнути необхідність в додатковому дослідженні вказаних в клопотанні речових доказів для встановлення відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, враховуючи викладене, слідчий суддя доходить висновку що вказані в клопотанні речі та предмети відповідають критеріям ст. 98, ч.2 ст. 170 КПК України, а також можуть мати суттєве значення для встановлення істини в даному кримінальному провадженні для швидкого, повного та неупередженого розслідування, встановлення та притягнення винних до відповідальності. у зв`язку з чим, з метою їх збереження, слідчий суддя вважає за необхідне накласти на них арешт.

Такий правовий висновок узгоджується з практикою застосування ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під. час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий і надмірний тягар для особи. На початковій стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба у тимчасовому втручанні в права та інтереси власників та володільців майна, шляхом накладення арешту, заборони користування та розпорядження речовими доказами з метою запобігання їх зникненню, знищенню, пошкодженню чи зміні. Держава гарантує право громадянина на забезпеченням забезпечення проведення ефективного досудового розслідування. Таким чином, тимчасове обмеження Конституційних прав власника/володільця має незначний строковий характер, відтак перераховані основоположні суспільні інтереси, переважають принцип мирного володіння майном.

При цьому, слідчий суддя приходить до переконання, що на належний ОСОБА_3 автомобіль «Hyundai», н.з. НОМЕР_1 з ключем, арешт слід накласти частково, шляхом заборони відчуження та розпорядження останнім.

Так, слідчим суддею встановлено, що згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 власником зазначеного автомобіля є ОСОБА_3

03.08.2025 року нею в системі «кабінет водія» було внесено відомості щодо ОСОБА_6 як належного користувача авто.

Засада недоторканності права власності у кримінальному провадженні випливає із поваги до права власності, позбавлення права власності та контролю з боку держави щодо використання власності, які закріплені у ст. 1 Протоколу. Особливе значення цього принципу пояснюється і закріпленням його серед загальних засад кримінального провадження (п. 9 ч. 1 ст. 7, ст. 16 КПК України).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Тлумачення цього положення як захисту права власності було здійснено ЄСПЛ у справі Маркс проти Бельгії (Marckx v. Belgium), заява № 6833/74 від 13 липня 1979 р., в якому суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності». Обмеження права власності не тільки має ґрунтуватися на законі, а знаходитись під дією судового контролю і мати тимчасовий характер.

Враховуючи вищенаведене, з метою забезпечення права власності, враховуючи, що вищезазначений автомобіль не є знаряддям злочину та майном, набутим в результаті вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до висновку, що накладення арешту в частині користування зазначеним транспортним засобом покладатиме на його власника надмірний тягар, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання в цій частині слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого,- задовольнити частково.

Накласти арешт, шляхом заборони його відчуження, користування та розпорядження, на наступне майно:

-банківські картки НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_17 , НОМЕР_18 , НОМЕР_19 , НОМЕР_20 ;

-несправжні (імітаційні) засоби у вигляді доларів США на загальну суму 6370, серед яких 49 куп`юр номіналом по 100 доларів США з серіями та номерами КВ14859854М, 14 куп`юр номіналом по 100 доларів США з серіями та номерами РЕ29292612Е, 1 куп`юра номіналом 50 доларів США за серією та номером PL36189129J, 1 куп`юра номіналом 20 доларів США за серією та номером ІВ23708894В;

-тримач до сім карти НОМЕР_21 ;

-мобільний телефон Redmi, ІМЕІ1: НОМЕР_22 , ІМЕІ2: НОМЕР_23 з сім картою НОМЕР_24 ;

-мобільний телефон Samsung, ІМЕІ: НОМЕР_25 з сім картою НОМЕР_26 ;

-мобільний телефон марки Samsung Galaxy A05s, IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_27 з сім картою мобільного оператора НОМЕР_28 ;

- дві банківські картки НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ;

-банківські картки НОМЕР_29 ; НОМЕР_30 ; НОМЕР_31 ; НОМЕР_32 ; НОМЕР_33 ; НОМЕР_34 ;

-2 банківські картки monobank чорного кольору;

-мобільний телефон марки Samsung Galaxy A56 5G, IMEI: НОМЕР_35 , IMEI2: НОМЕР_36 , із сім картою НОМЕР_37 ;

-банківську картку НОМЕР_38 ;

-мобільний телефон «Iphone», ІМЕІ1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 з сім картою НОМЕР_7 .

Накласти арешт, шляхом заборони відчуження та розпорядження, на автомобіль «Hyundai», н.з. НОМЕР_1 з ключем.

В решті вимог клопотання відмовити.

Повний текст ухвали проголошено 10 лютого 2026 року о 16 год. 20 хв.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Крім того, відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1