У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001129.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2025 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 10.11.2025 р., з визначенням застави у сумі 151 400 грн., за умови внесення якої покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить змінити ухвалу слідчого судді та зменшити підозрюваному ОСОБА_5 заставу до 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 грн.

Узагальнені доводи апелянта.

Захисник ОСОБА_6 зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки слідчий суддя визначаючи підозрюваному розмір застави не врахував майнового стану підозрюваного та обрав заставу непомірного розміру.

При цьому, на думку захисника, слідчий суддя не обґрунтував неможливості визначення підозрюваному ОСОБА_5 застави у мінімальних розмірах визначених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме у 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 грн., який здатен забезпечити виконання підозрюваним виконання процесуальних обов`язків.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

СВ відділення поліції № 1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0001129, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 10.09.2025 р. у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 16.30 год., у ОСОБА_5 , за попередньою змовою з невстановленою у ході досудового розслідування особою, виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення майна, належного ОСОБА_8 та обернення вказаного майна на свою користь.

З метою реалізації раніше виниклого злочинного умислу, направленого на відкрите викрадення майна та оберненням його на свою користь, ОСОБА_5 за попередньою змовою з невстановленою особою, 10.09.2025 р. близько о 16.30 год., приїхали на автомобілі ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, за адресою вул. Архітектора Старова, 2/1 в м. Миколаєві, де ОСОБА_9 здійснюється реалізація фруктів та овочів із залученням третіх осіб.

Так, перебуваючи у вказаний час у вказаному місці, ОСОБА_5 за попередньою змовою з невстановленою особою, діючи умисно, протиправно, під час дії воєнного стану на території України, маючи корисливий умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, розуміючи суспільну небезпечність свого діяння та бажаючи його настання, без надання дозволу реалізатором та власником товару ОСОБА_9 , безоплатно, почали відвантажувати товар до автомобілю ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , поміщуючи до багажнику картоплю у кількості 10 сітчастих мішків вагою 20 кг. кожний, сорту «Королева Анна», вартістю 18 грн. за кг., загальною вартістю 3 600 грн. та дині сорту «Колгоспниця» у кількості 5 штук, вартістю 25 грн. за кг, загальною вартістю 375 грн.

Здійснивши всі дії, які ОСОБА_5 та невстановлена особа вважали необхідними для доведення злочину до кінця, утримуючи товар, а саме картоплю у кількості 10 мішків вагою 20 кілограм кожний та диню у кількості 5 штук, в багажнику автомобілю ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , сіли до авто та розпочали рух, тим самим намагаючись залишити місце вчинення кримінального правопорушення.

В цей час, ОСОБА_10 , прибувши за адресою вул. Архітектора Старова, 2/1, в м. Миколаєві, вчинив дії для зупинки автомобілю ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 та перешкоджання заволодіння його майном, які виразилися у перекритті подальшого руху автомобілю ВАЗ.

Продовжуючи дії, направлені на реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_5 та невстановлена особа, вийшли з автомобілю та, застосовуючи фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя, з метою подолання супротиву ОСОБА_11 , нанесли останньому множинні удари по голові та тулубу, чим спричинили тілесні ушкодження у вигляді забоїв м`яких тканин шийного відділу хребта.

У подальшому ОСОБА_5 та невстановлена особа, користуючись втратою орієнтації у просторі ОСОБА_9 , продовжуючи свої протиправні дії, сіли до автомобілю ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 та покинули місце вчинення кримінального правопорушення, чим спричинили ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 3 975 грн.

11.09.2025 о 17.05 год. ОСОБА_5 , затримано у порядку ст. 208 КПК України та 12.09.2025 р. повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Своє клопотання слідчий мотивував наявністю обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Врахувавши, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, обставини ймовірно вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

З урахуванням обставин кримінального правопорушення, його мотиву та тяжкості, даних про особу підозрюваного, його майнового стану та завданої майнової шкоди, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність визначення застави у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має перебувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказані вимоги закону та норми міжнародного права слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при обранні запобіжного заходу.

Застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Так, наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання слідчого, зокрема дані протоколів допиту свідків та потерпілих, огляду місця події від 10.09.2025 р., пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та інші матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_5 .

Вирішуючи питання про наявність підстав для застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою, апеляційний суд дійшов висновку про існування сукупності процесуальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які в умовах цього кримінального провадження є достатніми для застосування саме такого запобіжного заходу.

Так, ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду підтверджується тяжкістю інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років, при цьому підозрюваний втік з місця події після вчинення злочину, з подальшим зникненням з викраденим майном. Така поведінка свідчить про прагнення уникнути кримінальної відповідальності.

Ризик незаконного впливу на свідків доведений тим, що ОСОБА_5 обізнаний про місце роботи потерпілого, а також про свідків події, тому може шляхом погроз, залякування, підкупу, умовлянь чи узгодження показань (у тому числі через посередників або з використанням засобів електронного зв`язку) схилити їх до відмови від дачі показань, зміни раніше надані свідчення або ухилення від явки до органу досудового розслідування та суду.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення обґрунтовано випливає з кримінальної історії підозрюваного та даних про його особу. Так, підозрюваний ОСОБА_5 офіційно не працює, раніше притягався до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 345 КК України, на даний час, відносно нього розглядається кримінальне провадження за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Отже, сукупність встановлених обставин характер інкримінованого злочину, фактичне зникнення після вчинення злочину свідчать про існування реальних ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та зумовлює необхідність тримання ОСОБА_5 під вартою як виняткового запобіжного заходу.

Стосовно доводів захисника про визначення слідчим суддею завідомо непомірного для підозрюваного розміру застави, апеляційний суд доходить наступного.

Відповідно до вимог ч. ч. 4, 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і, щодо особи підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину застава визначається у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

При визначенні розміру застави, слідчий суддя зазначених вимог закону дотримався в повному обсязі.

Так, слідчий суддя, врахувавши дані про особу підозрюваного ОСОБА_5 , обставини та тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення, його можливу роль у його вчиненні, майновий стан підозрюваного, наслідки можливо вчиненого умисного корисливого злочину, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також те, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним, дійшов правильного висновку про необхідність визначення застави у розмірах, визначених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Отже, оскільки рішення слідчого судді, станом на день розгляду клопотання слідчого, є обґрунтованим та вмотивованим, а прокурором доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, ухвала слідчого судді відповідає вимогам кримінального процесуального закону, підстав для вирішення питання про зменшення підозрюваному ОСОБА_5 визначеного розміру застави, апеляційний суд не вбачає, тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 з визначенням застави у сумі 151 400 грн. залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3