КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №756/2723/25 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2050/2026 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

22 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 05 травня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Іваньки Маньківського р-ну Черкаської обл., громадянки України, офіційно непрацюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05 травня 2025 року звільнено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України; кримінальне провадження стосовно неї закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30.12.2020 на стоянковий плав ресторан під номером «АРС-87» під назвою «Шахерезада», що на праві власності належить ТОВ «Шахерезада-2019 ()».

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30.12.2020 на стоянковий плав ресторан під номером «ІНФОРМАЦІЯ_2» під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3», що на праві власності належить ОСОБА_10 .

Речові докази по справі, а саме: стоянковий плав ресторан під номером «АРС-87» під назвою «Шахерезада» та стоянковий плав ресторан під номером «ІНФОРМАЦІЯ_2» під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3», - залишено за належністю власникам.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_7 , перебуваючи з 19.09.2020 по 06.01.2025 на посаді заступника директора ТОВ «Шахерезада-2019» (), обіймала посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, тобто являлась службовою особою.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді заступника директора ТОВ «Шахерезада-2019» (), у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, але не пізніше 13.11.2020, вирішила облаштувати зону відпочинку біля затоки «Наталка» річки Дніпро у Оболонському районі м. Києва, на земельній ділянці з кадастровим номером :78:215:0017 за адресою: м. Київ, вул. Прирічна, 6, з метою використання її при здійсненні підприємницької діяльності та отримання прибутку, а саме: закриту парковку для автомобілів разом із майданчиком відпочинку, а також зведення паркану для огородження.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на самовільне зайняття земельної ділянки, діючи з корисливих мотивів, в порушення вимог ст. ст. 59, 60, 96, 112, 116-126, 211 Земельного кодексу України, ОСОБА_7 достовірно знаючи про відсутність у неї правових підстав володіння, користування даною земельною ділянкою, рішень органів виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність або оренду такої земельної ділянки, дозволів на встановлення тимчасових споруд, не пізніше 13.11.2020, надала невстановленим особам, які не були обізнані самовільність такого рішення, облаштувати належну територіальній громаді міста Києва земельну ділянку з кадастровим номером :78:215:0017 в Оболонському районі м. Києва, яка має правильну прямокутну геометричну форму із розмірами 43,40 м х 19,00 м (площею = 824,60 кв.м. = 0,08246 га), розмістивши на ній автомобільний паркувальний майданчик, місце для зберігання залишків будівельних матеріалів та розміщення залізобетонних причальних стойок-конструкцій несамохідного плавзасобу - ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_3» та зони відпочинку відвідувачів, тим самим незаконно самовільно зайнявши таку земельну ділянку, без відома і дозволу її власника.

У ході досудового розслідування встановлено, що Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 № 318 «Про затвердження порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності та території історичних ареалів населених місць», земельна ділянка з кадастровим номером :78:215:0017, на якій ОСОБА_7 самовільно розмістила в період часу з 13.11.2020 по 30.12.2024 вищеописані тимчасові споруди, обмежена у використанні та внаслідок застосування до неї положень Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 віднесена до охоронюваних зон, площею 243,2719 га, яка має безстрокову дію.

Не зважаючи на це, ОСОБА_7 , достовірно знаючи про належність земельної ділянки з кадастровим номером :78:215:0017 до охоронюваних зон та обмеження здійснення на ній господарської діяльності, не припинила вчинення кримінального правопорушення, земельну ділянку не звільнила, а продовжила самовільно займати вказану земельну ділянку зони особливого режиму забудови під розміщення на ній автомобільного паркувального майданчику, місць для зберігання залишків будівельних матеріалів та розміщення залізобетонних причальних стойок-конструкцій несамохідного плавзасобу - ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_3» та зони відпочинку відвідувачів.

У результаті вчинення кримінального правопорушення територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради було завдано майнову шкоду у розмірі 12 730,60 гривень.

Таким чином, дії ОСОБА_7 , органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 197-1 КК України, як такі, що виразились у самовільному зайнятті земельної ділянки, яка знаходиться в охоронюваних зонах.

Суд першої інстанції, беручи до уваги, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , згідно ч. 4 ст. 12 КК України є нетяжким злочином та те, що з дня вчинення ОСОБА_7 інкримінованого їй кримінального правопорушення минуло понад 3 роки, дійшов висновку про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі приписів ст. 49 КК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 просить ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 05.05.2025 стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 197-1 КК України скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначити новий розгляд у суд першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги. Апелянт вказує, що у тексті оспорюваного рішення відсутні відомості щодо моменту припинення ОСОБА_7 господарської діяльності на незаконно захопленій земельній ділянці, яка перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, та приведення її у відповідний стан. На думку апелянта, спричинення шкоди володільцю земельної ділянки у даному випадку необхідно вважати триваючим кримінальним правопорушенням.

Як вказує апелянт, строк давності щодо триваючих кримінальних правопорушень обчислюється з дня фактичного припинення дії або бездіяльності з волі або поза волею особи (наприклад, з дня явки її із зізнанням, затримання тощо), а щодо продовжуваних - із дня вчинення останнього тотожного діяння з тих, що об`єднані єдиним злочинним наміром і складають продовжуване кримінальне правопорушення. Апелянт звертає увагу, що у даному кримінальному провадженні відсутні відомості про припинення злочинного посягання, пов`язаного з вчиненням триваючого кримінального правопорушення, після якого закінчилися визначені чинним законом України про кримінальну відповідальність строки давності притягнення до кримінальної відповідальності. Згідно з обвинуваченням, яке не заперечувалось обвинуваченою, злочинне посягання тривало як мінімум до 30.12.2024.

За таких обставин, апелянт наголошує, що судом першої інстанції помилково застосовано до обвинуваченої положення ст. 49 КК України, яка не підлягала застосуванню. В оскаржуваній ухвалі місцевий суд помилково пов`язує початок перебігу строку давності притягнення до кримінальної відповідальності саме до моменту первинного захоплення земельної ділянки, ігноруючи тривалий/безперервний характер кримінально караного посягання. При цьому, наявні серед матеріалів кримінального провадження докази безсумнівно вказують, що станом на 2025 рік обвинувачена продовжувала захоплювати чужу земельну ділянку. Тобто, встановлений положеннями ст. 49 КК України строк давності притягнення до кримінальної відповідальності на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення не минув.

На апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 подав заперечення, в яких вказує, що зазначені прокурором доводи щодо скасування ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 05.05.2025 є надуманими та безпідставними, оскільки не відповідають матеріалам кримінального провадження, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, думку обвинуваченої та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ст. 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, а саме у самовільному зайнятті земельної ділянки, яка знаходиться в охоронюваних зонах.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 197-1 КК України, є нетяжким злочином, відповідно до ст. 12 цього Кодексу.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України строк давності за вчинення нетяжкого злочину складає три роки.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив, що оскільки з дня вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, минуло понад три роки, то наявні підстави для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі приписів ст. 49 КК України

Разом з цим, судом не враховано конкретні обставини кримінального провадження та те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 197-1 КК України, є триваючим злочином. Склад вказаного кримінального правопорушення є закінченим з початку самовільного зайняття земельної ділянки, яка знаходиться в охоронюваних зонах і з цього часу особа безперервно перебуває в злочинному стані до моменту припинення або переривання кримінального правопорушення.

Згідно із пред`явленим обвинуваченням ОСОБА_7 , самовільне зайняття земельної ділянки, шляхом розміщення на ній автомобільного паркувального майданчика, місця для зберігання залишків будівельних матеріалів та розміщення залізобетонних причальних стойок-конструкцій несамохідного плавзасобу - ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_3» та зони відпочинку відвідувачів, яке мало місце з 13.11.2020 по 30.12.2024.

Таким чином, у цьому кримінальному провадженні перебіг строку давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, підлягає обрахуванню саме з 30.12.2024.

Наведене узгоджується з висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеному у постанові від 09 вересня 2024 року у справі № 353/999/23 (провадження № 51-523 кмо24), щодо правозастосування положень статей 49, ч.3 ст.197-1 КК України, відповідно до якого днем початку перебігу строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення триваючого кримінального правопорушення є день припинення або переривання вчинення особою відповідного триваючого суспільно небезпечного діяння.

Будь - яких даних, які б свідчили про припинення або переривання ОСОБА_7 до 30.12.2024 року вчинення інкримінованого кримінального правопорушення зміст обвинувального акту не містить і суд позбавлений був можливості на стадії підготовчого судового засідання досліджувати будь - які докази в цій частині.

З урахуванням вказаних обставин, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України і закриття кримінального провадження є неспроможним та свідчить про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Отже, під час розгляду справи судом першої інстанції допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 409 КПК України є підставами для скасування такого рішення з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 05 травня 2025 року скасуванню, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, під час якого суду необхідно врахувати викладене та ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.

Оскільки ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а судом в ухвалі вирішені і інші питання, то ухвала суду підлягає скасуванню вцілому.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 05 травня 2025 року, якою звільнено ОСОБА_7 , яка обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження стосовно неї закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України - скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3