Справа 522/9332/25
Провадження 1-кп/522/2559/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року місто Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні, яке внесено 12.03.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000379 за обвинуваченнямОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 357 КК України, суд, -

ВСТАНОВИВ

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 357 КК України.

У судовому засіданні прокурор звернувся до суду з письмовим клопотаннями про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в обґрунтування яких прокурор зазначив, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу до обвинувачених не зникли та існувати не перестали, більш м`ягкі запобіжні заходи не будуть дієвими та не забезпечать належну поведінку обвинувачених.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти заявленого прокурором клопотання. Захисник посилався, що клопотання є не вмотивоване, всі ризики, зазначені прокурором в клопотанні не доведені, та є лише припущеннями. Просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем постійного проживання.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку захисника.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4 заперечувала проти заявленого прокурором клопотання, зазначаючи всі ризики, зазначені прокурором є лише припущеннями, також, що обвинувачений має позитивну характеристику та просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора та обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку захисника.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання та додатки до нього, суд приходить до наступних висновків.

За правилами ч. 2 ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 14.03.2025 року стосовно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10.05.2025 року без визначення застави.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 14.03.2025 року стосовно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10.05.2025 року без визначення застави.

Ухваою Приморського районного суду м. Одеси від 13.08.2025 року строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 продовжено до 11.10.2025.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

За змістом ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України унормовано, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Правилами ч. 2 ст. 177 КПК України унормовано, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать, зокрема, про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Разом з тим, в розумінні ч. 2 ст. 42 КПК України ОСОБА_6 та ОСОБА_7 наразі вже перебувають у статусі обвинувачених, а відтак судом не надається оцінка наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ними кримінального правопорушення.

Зважаючи на стадію судового провадження та враховуючи, що судом ще не досліджувалися матеріали провадження, тому суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутого обвинувачення у вчиненні інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор посилається на те, що на теперішній час продовжують існувати заявлені органом досудового розслідування та попередньо підтверджені судом ризики, що визначені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У контексті кримінального провадження ризиком є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у разі визнання їх винуватими у злочинах, у вчиненні яких вони обвинувачуються, серед яких є особливо тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна; вік та стан здоров`я обвинувачених, щодо яких відсутні відомості, які б перешкоджали триманню їх під вартою, те, що вони мають місце проживання, засуджені вироком Біляївського районного суду за ч. 4 ст.185 КК України, відсутні відомості про постійну роботу і джерело доходів на території України, що може свідчити про те, що вони будуть переховуватись від суду, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення.

При оцінці ризиків переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінювані ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У рішенні «Пунцельт проти Чехії» N 31315/96 від 25 квітня 2000 року, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою, з огляду, в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.

Також суд погоджується з доводами прокурора про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1ст. 177 КПК України, а саме можливість обвинуваченого незаконно впливати на свідків, потерпілих у даному кримінальному провадженні, позаяк на даний час свідки по даному кримінальному провадженню наявні і не допитані.

Показання потерпілих, свідків, які можуть бути допитані надалі, відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України є процесуальними джерелами доказів і можуть відігравати ключову роль у встановленні предмета доказування у кримінальному провадженні.

Кримінальне процесуальне законодавство (ст. 23, 224 КПК України) передбачає, що показання свідків мають сприйматися судом безпосередньо в судовому засіданні. Відтак ризик впливу на свідків залишається актуальним етапі судового розгляду до моменту, коли суд отримає та дослідить їхні показання.

Суд враховує рішення ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» ризик вчинення нових правопорушень має місце, коли попередня поведінка особи дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятись у своїх злочинних діях, коли небезпека має бути явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи.

Суд зазначає про наявність обставин, що свідчать про ризик вчинення повторних правопорушень з боку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Так, 14.02.2025 року Одеським РУП № 2 їм повідомлено про підозру за фактом вчинення кримінального правопорушенням, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Зазначені обставини на переконання суду беззаперечно свідчать про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 можуть переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності, впливати на свідків, потерпілих, які ще не допитані, і ці ризики є доведеними прокурором.

Такі обставини не дають підстав для застосування іншого запобіжного заходу до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , оскільки ризики негативної поведінки обвинувачених та небезпека наслідків такої поведінки, яка загрожує належній реалізації мети та досягнення завдань кримінального провадження, мають більш вагоме значення з точки зору публічного інтересу в контексті обставин, що обумовлюють необхідність продовження застосування такого запобіжного заходу.

Суд враховує доводи сторони захисту, однак вважає, що наразі вони не можуть слугувати підставою для застосування останнім більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин та особи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , того, що судове слідство у даному кримінальному провадженні ще не розпочато та існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які були доведені прокурором, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даний час не може забезпечити належну поведінку обвинувачених та запобігти вищевикладеним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне продовжити відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжні заходи у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує 60 днів.

Разом із тим, суд враховує, що доцільність подальшого тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 буде перевірена судом через нетривалий час, у тому числі вона може бути перевірена за клопотанням сторони захисту.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Зважаючи на те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні злочину із застосуванням фізичного насильства до потерпілих, вважаю за доцільне продовжити застосування відносно обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст. 7,31,132,177,178,183,193-199, 350, 369-372, 376, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів.

Продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів.

Ухвала про продовження запобіжних заходів в вигляді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення, а останнім днем строку її дії є 06.12.2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали було проголошено 13 жовтня 2025 року о 10:05 год. в залі судового засідання Приморського районного суду м. Одеси №111.

Суддя ОСОБА_1