Справа № 573/2300/25
Номер провадження 1-кп/573/354/25
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

25 листопада 2025 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

законного представника ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника Служби у справах дітей Білопільської міської ради - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Сумської області, Білопільського району, м. Білопілля, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з базовою середньою освітою, студента ІІ курсу Сумського фахового коледжу будівництва та архітектури, неодруженого, у лікаря нарколога, психіатра на обліку не перебуває, раніше не судимого,

за ч. 1 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и в :

06.09.2025 близько 13:00 ОСОБА_4 і ОСОБА_7 перебували на обніжку, розташованому між земельними ділянками в м. Білопілля, вул. Старосілля, 53 і 55, де між ними на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла словесна сварка, під час якої у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на завдання тілесних ушкоджень останньому.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, ОСОБА_4 наніс ОСОБА_7 один удар кулаком правої руки в ділянку ребер зліва.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта в ОСОБА_7 виявлено в ділянці реберної дуги зліва по пахвовій лінії синець неправильної овальної форми розміром 7х12 см фіолетового кольору в центрі, по периферії зеленувато-жовтого кольору. Дане ушкодження утворилося від дії тупих предметів, про що свідчить їх характер, та могло утворитися при нанесенні ударів кулаками рук, ногами та подібними предметами. Виявлене тілесне ушкодження кваліфікується як легке тілесне ушкодження.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 розумів їх суспільну небезпечність, усвідомлював можливість настання суспільно-небезпечних наслідків від цих дій та бажав їх настання.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість визнав повністю та дав покази, які відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті. Зокрема, показав, що 06.09.2025 близько 13:00 він знаходився на обніжку між земельними ділянками в м. Білопілля, вул. Старосілля, 53 і 55, де також був ОСОБА_7 . Між ними виникла словесна сварка, під час якої він вдарив останнього один раз кулаком в ділянку ребер зліва.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а тому в суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Також судом учасникам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останнього, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

За таких обставин, суд дії ОСОБА_4 кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки він вчинив умисне легке тілесне ушкодження.

При призначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, скарги на якого до міської ради не надходили, раніше не судимий. Обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченого активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки він правдиво повідомив про обставини вчинення кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім. Обставина, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

В обвинувальному акті обставиною, що пом`якшує покарання, зазначене щире каяття. Але суд не може взяти його до уваги, оскільки щире каяття, характеризує суб`єктивне ставлення особи до вчиненого кримінального правопорушення, тобто особа визнає свою винуватість за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює кримінальне правопорушення, бажає виправити ситуацію, яка склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, готовність нести покарання, готовність змінити спосіб життя і не вчиняти нових кримінальних правопорушень. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.

Більше того, факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Але в матеріалах справи відсутні дані, які б підтверджували щирий жаль з приводу скоєного та осуд своєї поведінки обвинуваченим, те, що він намагався виправити наслідки вчиненого та виявляв готовність нести покарання.

Саме по собі визнання обвинуваченим своєї винуватості під час судового провадження не вказує, що його зізнання стало результатом тривалого роздуму й затятої внутрішньої боротьби та свідчить про рішучість стати на шлях виправлення, самоосуд свого вчинку. Щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, визнанням тих обставин, які їй ставляться в провину, має характеризувати її поведінку після вчинення кримінального правопорушення, але з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, який дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що не просив пробачення в потерпілого і не збирається цього робити.

Відсутність вибачення перед потерпілим, поведінка обвинуваченого в судовому засіданні свідчать про відсутність у нього щирого жалю з приводу скоєного та осуду своїх протиправних дій, тобто про відсутність ознак щирого каяття.

З огляду на викладене, суд не може визнати зазначену обставину такою, що пом`якшує покарання.

Тому суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведених вище обставин і того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді штрафу., оскільки він має самостійний дохід в сумі 3000 грн на місяць.

Запобіжний захід ОСОБА_4 під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувався.

На підставі викладеного, керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу в доход держави в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя