1Справа № 335/5899/24 1-кп/335/341/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001098 від 10.09.2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше судимому:

-31.01.1996 Орджонікідзевським (на цей час Вознесенівським) районним судом міста Запоріжжя за ст. 102 КК України до 1 року позбавлення волі;

-18.11.1998 Орджонікідзевським (на цей час Вознесенівським) районним судом міста Запоріжжя за ч. 2 ст. 206, ч. 1 ст. 101, ст. 42 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі із застосуванням додаткових заходів у вигляді примусового лікування від алкоголізму згідно з ст. 14 КК України;

-10.05.2002 Кіровським районним судом м. Дніпропетровськ за ч. 2 ст. 141, ч. 2 ст. 142, ст. 42 КК України до 6 років позбавлення волі із застосуванням додаткових заходів у вигляді конфіскації майна;

-09.12.2005 Вольнянським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 390, ст. 71, ст. 72 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі із застосуванням додаткових заходів у вигляді конфіскації майна;

-16.08.2010 Орджонікідзевським (на цей час Вознесенівським) районним судом міста Запоріжжя за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 120, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 296, ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі. 12.04.2016 звільнений з Кам?янської виправної колонії Запорізької області № 101 за визначенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 04.04.2016 за умовно-достроково з невідбутою частиною покарання 1 рік 17 днів.

-12.12.2019 Орджонікідзевським (на цей час Вознесенівським) районним судом міста Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту. 20.02.2020 звільнений з Оріхівської ВК Запорізької області № 88 по відбуттю строку покарання;

-04.08.2021 Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік. 14.09.2022 ухвалою Орджонікідзевського (на цей час Вознесенівського) районного суду міста Запоріжжя звільнений від покарання в зв`язку з закінченням іспитового строку,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

10.09.2022 року приблизно о 12:15 годині, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , якого засуджено вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13.02.2025 року, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, та реалізуючи свій злочинний умисел неподалік від будинку № 45 по вулиці Незалежної України в м. Запоріжжя, діючи повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, за допомогою власної фізичної сили відкрили металеву кришку телекомунікаційного колодязю, призначеного для зберігання кабельної продукції, після чого ОСОБА_4 проник до вказаного колодязя, де за допомогою ножа відрізав фрагмент кабелю ТП 10х2х0,4 довжиною 61,5 метра, що належить ЗФ АТ «Укртелеком», вартість якого згідно висновку експерта складає 1 014 гривень 14 копійок. В цей час ОСОБА_7 перебував біля відчиненого колодязю. Побачивши вищевказаних осіб, до колодязю підійшла ОСОБА_8 , яка висловила вимогу щодо припинення кримінального правопорушення, та сповістила про намір викликати працівників поліції. Після цього, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що злочинні дії стали очевидними, незважаючи на вимоги ОСОБА_8 про їх припинення, продовжив реалізовувати свій злочинний умисел до кінця, передав відрізаний фрагмент кабелю ОСОБА_6 , разом з яким розділив його на 3 фрагменти, та покинув місце вчинення злочину, спричинивши своїми діями АТ «Укртелеком» матеріальну шкоду на суму 1 014 гривень 14 копійок.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України визнав повністю, фактичні обставини справи, що викладені в обвинувальному акті не оспорював та підтвердив їх. Пояснив, що 10.09.2022 року, в районі Критого ринку, у денний час доби, він зі своїм знайомим ОСОБА_9 проникли до колодязю та викрали з нього кабель. До колодязю підійшла жінка, яка фіксувала на свій мобільний телефон цю подію та сповістила про намір викликати працівників поліції. Незважаючи на це, він зі своїм знайомим дістав відрізаний фрагмент кабелю з колодязю, та вони покинули місце вчинення злочину. Далі їх зупинили співробітники поліції.

Представник потерпілого АТ ЗФ "Укртелеком" у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений завчасно та в установленому законом порядку.

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи і судом встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд на підставі ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням даних про особу обвинуваченого, процесуальних документів, необхідних для ухвалення вироку. При цьому суд роз`яснив наслідки, передбачені ч.3 ст. 349 КПК України, переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів, що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку

Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого, дослідивши матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з проникненням у сховище, вчинено повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65 - 67 КК України, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином.

Обставинами, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, що обтяжує покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Відповідно до положень ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого кримінального правопорушення як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого, суд встановив, що останній раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив новий злочин проти власності, який віднесено до категорії тяжких злочинів, не працевлаштований, на утриманні неповнолітніх дітей не має, на обліку у лікаря-психіатра або лікаря-нарколога не перебуває.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, відомостей про особу обвинуваченого та його негативного ставлення до скоєного, за наявності обставин, які пом`якшують покарання, та враховуючи відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_4 покарання за ч.4 ст.186 КК України в межах санкції статті, а саме у виді позбавлення волі строком на 7 років, яке є мінімальним за ч.4 ст.186 КК України.

На переконання суду, саме таке покарання, буде відповідати справедливому співвідношенню між вчиненим кримінальним правопорушенням та заходами, які застосовуються до винного і зумовлені метою кримінального покарання, є справедливим, співмірним вчиненому обвинуваченим правопорушенню, є достатнім для виправлення останнього та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Захисник у судовому засіданні просив суд призначити ОСОБА_4 покарання не пов`язане з позбавленням волі, однак суд не встановив підстав для призначення йому покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Питання про речові докази суд вирішив відповідно до статті 100 КПК України вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13.02.2025 року у справі № 335/998/23.

Керуючись ст. ст. 349, 369, 373, 374, 376, 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Початок строку відбування покарання відраховувати з моменту затриманняОСОБА_4 і приведення даного вироку до фактичного виконання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1