Справа №592/3172/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/823/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
ВИРОК

Іменем України

15 жовтня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 592/3172/18 за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_7 та представника цивільного позивача ОСОБА_8 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.03.2025, за яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Тростянець Сумської області, мешканець АДРЕСА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 )

визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 121 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

захисника адвоката ОСОБА_12 ,

установила:

У поданих апеляційних скаргах:

- прокурор ОСОБА_13 просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_11 засудженим: за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік; за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки; за ч. 1 ст. 121 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 2 місяці. В іншій частині вирок залишити без змін. Вимоги обгрунтовані тим, що призначене судом покарання за ч. 1 ст. 121 КК у виді позбавлення волі строком 4 роки 15 днів не відповідає ст. 73 КК;

- представник цивільного позивача ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду в частині залишення без розгляду позовних вимог про стягнення з обвинуваченого на користь Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації та постановити новий вирок, яким цивільний позов задовольнити повністю та стягнути з ОСОБА_11 на користь Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації кошти в розмірі 459,99 грн, витрачені КНП СОР «Сумська обласна клінічна лікарня» на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_14 . Вимоги обгрунтовані тим, що цивільний позивач на був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у зв`язку з чим його представник не з`явився в судове засідання, тому суд необгрунтовано залишив цивільний позов без розгляду.

Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.03.2025 ОСОБА_11 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 121 КК, і йому призначене покарання: за ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі строком 1 рік; за ч. 2 ст. 186 КК у виді позбавлення волі строком 4 роки; за ч. 1 ст. 121 КК із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі строком 4 роки 15 днів. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_11 призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 15 днів. Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_15 майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в розмірі 3115 грн.

Згідно вироку, 07.12.2017 близько 18 год. 00 хв. ОСОБА_11 , перебуваючи в районі просп. Тараса Шевченка та вул. Новомістенської в м. Суми, застосовуючи насильство, яке не було небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_16 , відкрито викрав належне останньому майно на загальну суму 1207 грн.

18.05.2019 о 15 год. 32 хв. ОСОБА_11 , знаходячись в магазині за адресою: м. Суми, вул. Горького, буд. 23/2, а також у період часу з 15 год. 46 хв. до 15 год. 48 хв. з банкомату, який розташований за адресою: м. Суми, вул. Горького, буд. 32, та з 15 год. 55 хв. до 16 год. 02 хв. з банкомату, який розташований за адресою: м. Суми, вул. Горького, буд. 26, діючи повторно, таємно викрав з належної ОСОБА_15 банківської картки грошові кошти на загальну суму 3040 грн.

07.11.2021 близько 13 год. 30 хв. ОСОБА_11 , знаходячись в м. Суми, підійшов до ОСОБА_14 , який рухався в напрямку вул. Новорічна, буд. 8, та, діючи на грунті раптово виниклого конфлікту, наніс один удар ножем в область черевної порожнини потерпілого, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_10 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та заперечила проти апеляційної скарги представника цивільного позивача, доводи обвинуваченого ОСОБА_11 , який частково підтримав апеляційні скарги, доводи захисника ОСОБА_12 , який підтримав позицію обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та представника цивільного позивача підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 121 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі прокурора не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, допущене судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_11 покарання за ч. 1 ст. 121 КК, то вони є обгрунтованими, оскільки відповідно п. 2 ч. 1 ст. 65 КК, суд призначає покарання відповідно положень Загальної частини цього Кодексу, а згідно ст. 73 КК строки покарання обчислюються відповідно в роках, місяцях та годинах. При заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення допускається обчислення строків покарання у днях.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні вироку не дотримані, оскільки дійшовши висновку про призначення ОСОБА_11 покарання за ч. 1 ст. 121 КК із застосуванням положень ст. 69 КК у виді позбавлення волі, розмір такого покарання, попри відсутність визначених ст. 73 КК підстав для призначення покарання у днях, суд визначив строком на 4 роки 15 днів.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Оскільки в апеляційній скарзі прокурора порушується питання про скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення апеляційним судом нового вироку в частині призначення покарання виключно через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, то колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_11 має бути призначене покарання за ч. 1 ст. 121 КК із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі строком 4 роки 2 місяці, яке відповідатиме вимогам ст. 73 КК.

Є слушними і доводи апеляційної скарги представника цивільного позивача відносно того, що суд першої інстанції безпідставно не здійснив розгляд цивільного позову.

Відповідно вимог ч. 5 ст. 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно положень ч. 1, 2 ст. 129 КПК рішення про задоволення чи відмову в задоволенні цивільного позову в кримінальному провадженні може бути ухвалене лише залежно від доведеності підстав і розміру позову під час ухвалення обвинувального вироку.

Правовою підставою для ухвалення рішення про залишення позову без розгляду є виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також неприбуття в судове засідання цивільного позивача, якщо від нього не надійшло клопотання про розгляд позову за його відсутності або якщо обвинувачений повністю визнав пред`явлений позов (ч. 3 ст. 129, ч. 1 ст. 326 КПК).

З будь-яких інших підстав суд не має права залишити цивільний позов без розгляду при ухваленні обвинувального вироку.

У п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК зазначено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову, суд першої інстанції у вироку зазначив, що оскільки представник Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації не з`явився в судове засідання, то відповідно ч. 1 ст. 326 КПК цей позов підлягає залишенню без розгляду.

Проте такий висновок суду є необґрунтованим, оскільки від представника цивільного позивача неодноразово надходили заяви про розгляд цивільного позову за його відсутності, тому суд був зобов`язаний здійснити розгляд цивільного позову по суті, надавши оцінку заявленим вимогам та навівши мотиви для їх задоволення або відмови у задоволенні.

Крім того, положеннями ч. 3 ст. 61 КПК визначено, що цивільний позивач має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для потерпілого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право підтримувати цивільний позов або відмовитися від нього до видалення суду в нарадчу кімнату для ухвалення судового рішення. Цивільний позивач повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються цивільного позову, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом для інформування та надіслання копій процесуальних рішень потерпілому.

Судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження, до яких, зокрема, належить і цивільний позивач (ст. 3, 318 КПК).

У цій частині вимог закону суд першої інстанції також не дотримався, оскільки цивільний позивач не був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, що призвело до обмеження його права на доступ до правосуддя, адже, незважаючи на раніше подані заяви про можливість розгляду цивільного позову без участі представника, останній мав право бути обізнаним про судове засідання та брати участь у розгляді справи, а тому невиконання судом вказаного обов`язку є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Таким чином, під час здійснення судового розгляду даного кримінального провадження не був дотриманий конституційний принцип, що «ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередньо участь у судовому процесі, або позбавлений такого права», який знайшов своє відображення у рішенні Конституційного Суду України від 12.04.2012 № 9-рп/2012 (справа про рівність сторін судового процесу), у якому формулюючи незаперечне право особи на судову присутність, Суд керувався правовими постулатами «доброї совісті» (bonae fidei), оскільки для громадян не може бути жодних перешкод об`єктивного характеру, якщо відбувається розгляд в суді індивідуально-конкретної справи.

З огляду на викладене, присутність особи, яка має право брати безпосередньо участь і виступати в суді, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою адвоката, є невід`ємним правом, а для суддів усіх інстанції важливим елементом законного і справедливого правосуддя.

Аналогічною є і судова практика ЄСПЛ (рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України»), згідно якої «принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом». За наслідками розгляду цієї справи Суд дійшов висновку, «що у провадженні, яке розглядається, важливі процесуальні гарантії були відсутні та що ці процесуальні недоліки, у світлі обставин справи, були достатньо серйозними, щоб піддати сумніву справедливість провадження. Відповідно було порушення п. 1 ст. 6 Конвенції».

Встановлені колегією суддів неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції (п. 3, 4 ч. 1 ст. 409 КПК).

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є неправильне тлумачення закону, який суперечить його точному змісту, а згідно ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК передбачено, що у разі необхідності застосування більш суворого покарання суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок в частині призначення покарання за ч. 1 ст. 121 КК у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також в частині залишення без розгляду цивільного позову Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та ухвалити в цих частинах новий вирок, яким ОСОБА_11 вважати засудженим за ч. 1 ст. 121 КК та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі строком 4 роки 2 місяці, вважати його засудженим за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК до призначеного судом першої інстанції покарання, а остаточне покарання призначити на підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень.

Вирішуючи заявлений Департаментом фінансів Сумської обласної державної адміністрації, колегія суддів враховує, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося (ч. 1, 3 ст. 1206 ЦПК).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що КНП СОР «Сумська обласна клінічна лікарня» понесені витрати в сумі 459,99 грн (комунальні послуги) за лікування ОСОБА_14 у хірургічному відділенні, які підлягають відшкодуванню в обласний бюджет Сумської області та мають бути стягнуті з обвинуваченого.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 420 і ч. 15 ст. 615 КПК України,

ухвалила:

Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_7 та представника цивільного позивача ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.03.2025 відносно ОСОБА_17 скасувати в частині призначення йому покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також в частині залишення без розгляду цивільного позову Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та ухвалити в цих частинах новий вирок.

ОСОБА_17 вважати засудженим за ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком чотири роки два місяці.

ОСОБА_17 вважати засудженим за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до призначеного судом першої інстанції покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком один рік.

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком чотири роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_18 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком чотири роки два місяці.

Цивільний позов Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_19 на користь Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації (отримувач: ГУК у Сумській області/Сумська обл./24060300, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код отримувача: 37970404, рахунок отримувача: UA0018001, призначення платежу: «Інші надходження») кошти в розмірі 459,99 грн, витрачені КНП СОР «Сумська обласна клінічна лікарня» на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_14 від злочину.

В іншій частині вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.03.2025 залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору і не пізніше наступного дня після його ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5