Справа № 461/1515/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/385/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 25 березня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Залізничного районного суду міста Львова від 04.11.2022 року та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту звернення вироку до виконання, після набрання даним вироком законної сили.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , 14 лютого 2025 року, приблизно об 19 год. 12 хв., перебуваючи поблизу ювелірного магазину «Столична ювелірна фабрика», що розташований по вул. Шпитальна, 11 у місті Львові, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), у час запровадження воєнного стану по всій території України, вважаючи, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав велосипед марки «SARACEN» вартістю 7500 грн., який знаходився поблизу вищевказаного магазину, що належить ОСОБА_9 .

В подальшому ОСОБА_6 утримуючи при собі зазначене викрадене майно, покинув місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Своїми протиправними, умисними діями ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 7500 гривень.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України..

На вказаний вирок обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити вирок Галицького районного суду м. Львова від 25 березня 2025 року та пом`якшити покарання, обрати міру покарання, не пов`язану з позбавленням волі.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом першої інстанції при обранні міри покарання в недостатній мірі було враховано, що він з моменту затримання працівниками поліції, визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, добровільно видав слідчому велосипед, що підтверджується заявою від 20 лютого 2025 року на ім`я старшого слідчого СВ ЛРУП № 1 ОСОБА_10 .

Велосипед був в технічно справному стані, в такому, який він був на момент викрадення. Даний велосипед повернено потерпілому ОСОБА_9 , будучи допитаним в суді першої інстанції, потерпілий ОСОБА_9 жодних претензій до нього не заявляв, цивільного позову не подавав, та просив суд не позбавляти його волі. Суд у вироку ці обставини не вказав, не врахував цю пом`якшуючу відповідальність обставину, та обрав надто сувору міру покарання у виді позбавлення волі та незаконно приєднав невідбуту частину покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 04.11.2022 року та остаточно обрав покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі, не врахувавши ухвали Маневицького районного суду Волинської області,згідно із якою його було звільнено з державної установи « Маневицька виправна колонія № 42» в зв`язку з декриміналізацією діянь за ч.2-3.ст.15 ч.4 ст.185 КК України.

На даний час вживає всіх заходів для працевлаштування. Глибоко розкаявся в скоєному злочині і запевняє суд, що більше не буде скоювати злочинів і його розкаяння дійсно є щирим.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, виступ прокурора ОСОБА_11 , який заперечив проти апеляційних вимог, потерпілого ОСОБА_9 , який не заперечив проти апеляційних вимог та підтвердив суду апеляційної інстанції, що не має претензій до обвинуваченого, просив його суворо не карати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_6 не дотримано в повному обсязі.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 розглядалось судом першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки ОСОБА_6 визнав винуватість, відтак суд першої інстанції обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за наведених у вироку суду обставин, та правильність кваліфікації його дій є вірним та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується і не може бути оскаржено.

Щодо призначеного судом покарання ОСОБА_6 , то слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Окрім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду, тощо.

Відповідно до статті 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням даних про особу винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Як вбачається із матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненому визнав повністю, відшкодував потерпілому ОСОБА_9 збитки, останній до обвинуваченого претензій не має, що, на думку колегії суддів, істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину. На переконання колегії суддів, за таких обставин до обвинуваченого ОСОБА_6 можливо застосувати положення ст.69 КК України, пом`якшивши покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, призначене судом першої інстанції, до 3 років позбавлення волі.

Таке покарання буде необхідне і достатнє для виправлення та запобігання вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 нових злочинів у даний час.

Таким чином, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 слід задоволити частково. Вирок Галицького районного суду м. Львова від 25 березня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185 КК України змінити в частині призначеного покарання, вважати засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України до покарання 3 (три) роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком слід частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Залізничного районного суду міста Львова від 04.11.2022 року та остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді 3(трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі. У решті вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 25 березня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185 КК України змінити в частині призначеного покарання.

ОСОБА_6 вважати засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України до покарання 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Залізничного районного суду міста Львова від 04.11.2022 року та остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді 3(трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

У решті вирок суду залишити без змін.

Касаційна скарга на рішення суду може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4