КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/5501/2025 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 02 вересня 2025 року про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02 вересня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на шістдесят днів у Державній установі «Київський слідчий ізолятор», тобто до 01 листопада 2025 року включно.

Встановлено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у розмірі 100 (ста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 302 800 (триста дві тисячі вісімсот) грн 00 коп.

У разі внесення застави, уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити ОСОБА_6 з-під варти та повідомити про це суд.

З моменту звільнення ОСОБА_6 з-під варти у зв`язку з внесенням застави він буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави постановлено покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до суду у вказаному кримінальному провадженні;

- не відлучатися з м. Києва без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд до України.

Вказані обов`язки в разі внесення застави покладаються на ОСОБА_6 строком на 2 (два) місяці, який починається з моменту звільнення з-під варти після внесення застави.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, захисник - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 02 вересня 2025 року про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із непомірною заставою, передбаченою п.5 ст.182 КПК України та постановити нову ухвалу, обравши більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або застави у значно меншому розмірі.

На обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник зазначає про те, що оскаржувана ухвала не відповідає повноті судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Разом з тим, просить поновити строк апеляційного оскарження, оскільки повний текст оскаржуваної ухвали від 02.09.2025 р. був отриманий захисником 08.09.2025 р.

На переконання захисника, є підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання або виключно застави в значно меншому розмірі. Судом не взято до уваги, що матеріальна шкода відсутня, обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, має на утриманні малолітню дитину віком до 14 років, скоєний злочин не пов`язаний проти життя та здоров`я. ОСОБА_6 зареєстрований як фізична особа - підприємець.

Разом з тим, жодний ризик, передбачений ст.177 КПК України слідчим та прокурором не доведений. Обвинувачений не має сенсу переховуватись від органів слідства, так як має за мету винесення справедливого рішення судом.

Крім того, свідки вже надали органам досудового розслідування покази, тому їх покази в суді жодним чином не можуть змінити ситуації. Жодних доказів, які б прямо підтверджували причетність обвинуваченого до вчинення злочину, передбаченого ст.307 КК України, окрім вилучених у квартирі, яку він знімав разом із іншою людиною, яка і передала йому пакунки для відправки через Нову пошту, не існує.

Зауважує, що для фізичної особи, яка знаходиться під вартою, застава у розмірі 100 прожиткових мінімумів є непомірною, і внести її нереально.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Враховуючи, що стороною захисту не заявлено такого клопотання, розгляд даної апеляційної скарги здійснюється без участі сторін.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Як вбачається з апеляційної скарги та матеріалів, ухвала суду постановлена 02 вересня 2025 року в судовому засіданні за участю захисника ОСОБА_7 .

Строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення ухвали суду, а в даному випадку саме її резолютивної частини. Таким чином, останнім днем подачі апеляційної скарги на ухвалу суду від 02 вересня 2025 року було 08 вересня 2025 року. Апеляційна скарга захисником була подана через систему «Електронний суд» 09 вересня 2025 року. Як зазначає в клопотанні захисник, повний текст оскаржуваної ухвалу був отриманий останнім тільки 08 вересня 2025.

Враховуючи, що апелянт звернувся до суду з дня отримання копії ухвали, колегія суддів вважає необхідним задовольнити його клопотання про поновлення пропущеного строку.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України, які відносяться до категорії тяжкого та особливо тяжкого злочину.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого, суд першої інстанції посилався на доведеність продовження існування заявлених прокурором ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України та встановив, що відсутні підстави для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками місцевого суду, враховуючи, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, про високу імовірність настання ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, свідчать обставини встановлені судом першої інстанції та які характеризують особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким, покарання за вчинення якого передбачено у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років, у зв`язку з чим ризик втечі для обвинуваченого може сприйматись як менш небезпечний, ніж процедура притягнення та відбуття покарання. Також, у обвинуваченого ОСОБА_6 відсутні міцні соціальні зв`язки у м. Києві. Разом з тим, ОСОБА_6 стали відомі анкетні дані свідків у даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим він може незаконно впливати на них. При цьому на даний час свідки не були допитані під час судового розгляду. Крім того, ОСОБА_6 обвинувачується у ряді епізодів вчинення кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, що може свідчити про можливість продовження вчинення аналогічних злочинів.

Отже, за результатами розгляду суд дійшов висновку, що на цей час ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України ст.177 КПК України, які були враховані під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу, не зменшились.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого, на даному етапі провадження, вказують на наявність підстав для продовження строку дії обраного йому запобіжного заходу.

Зважаючи на наведене, підстав вважати, що менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим належної процесуальної поведінки, колегія суддів не вбачає.

Посилання захисника на відсутність доказів існування заявлених прокурором ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України об`єктивно вбачається з судових матеріалів, фактичних обставин інкримінованих правопорушень та даних, щодо особи обвинуваченого

Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність жодних доказів, які б прямо підтверджували причетність обвинуваченого до вчинення злочину, передбаченого ч.ч. 2,3, ст.307 КК України, є передчасними на даному етапі провадження, оскільки рішення про доведеність вини особи за пред`явленим обвинуваченням, суд приймає лише на підставі досліджених доказів, яким оцінка надається в нарадчій кімнаті під час судового розгляду.

Також, колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні, всупереч доводам захисника, відповідним і достатнім є визначений судом першої інстанції розмір застави. Так, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, визнав за необхідне зменшити розмір застави, яка буде достатньою для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених КПК України, а саме, визначив обвинуваченому ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 100 (ста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 302 800 (триста дві тисячі вісімсот) грн 00 коп., оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків.

На думку колегії суддів клопотання прокурора є вмотивованим, а суд першої інстанції достатньо врахував всі обставини, надав їм правильну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість на даний час застосування до обвинуваченого будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи, що істотних порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, колегія суддів за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Клопотання захисника - адвоката ОСОБА_7 про поновлення строку апеляційного оскарження задовольнити, вказаний строк поновити.

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 02 вересня 2025 року про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4