Провадження № 1-кс/201/5398/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Соборного районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в залі Соборного районного суду міста Дніпра клопотання начальника Нікольського відділу Маріупольської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000752 від 17.07.2025, за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 111 та ч. 7 ст. 111-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до слідчого судді з клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000752 від 17.07.2025, за підозрою ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 111 та ч. 7 ст. 111-1 КК України, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покаранняа саме: 1/3 частки власності на нерухоме майно квартири, АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що Громадянин України ОСОБА_4 у невстановлений досудовим розслідуванням час, станом на 15.03.2022 (більш точний час органами досудового розслідування не встановлено), з мотивів непогодження з політикою чинної влади в Україні та підтримки входження тимчасово окупованих територій України до складу російської федерації, будучи обізнаним про факт ведення вказаною державою агресивної війни проти України, невизнання рф поширення державного суверенітету України на тимчасово окупованій її території, керуючись ідеологічними та корисливими мотивами, діючи умисно, добровільно прийняв рішення у період воєнного стану зайняти посаду у незаконно створеному на тимчасово окупованій території Донецької області правоохоронному органі «Міністерство внутрішніх справ Донецької Народної Республіки», усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, а також негативні наслідки, що можуть настати внаслідок їх реалізації, добровільно прийняв пропозицію, надав згоду та обійняв посаду т.зв. «командира взводу військової частини НОМЕР_1 внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ Донецької Народної Республіки», а з 01.06.2022 обійняв посаду т.зв. «командиру 1 роти оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ Донецької Народної Республіки» у незаконно створеному на тимчасово окупованій території м. Донецька Донецької області правоохоронному органі.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Так, ОСОБА_4 як громадянин України, який згідно із ст. 65 Конституції України має обов`язок здійснювати захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який у відповідності до частин 2, 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» може бути реалізований шляхом проходження військової служби виключно у Збройних Силах України, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях, а також правоохоронних органах спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, свідомо порушуючи свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, діючи в період збройного конфлікту, умисно, з корисливих мотивів, з метою заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, добровільно погодився прийняти участь у бойових діях на боці ворога (країни-агресора) РФ.

Станом на 15.03.2022 року (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) громадянин України ОСОБА_4 , діючи в період збройного конфлікту, умисно, з корисливих мотивів, з метою заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, перебуваючи на тимчасово окупованій території м. Донецьк, Донецької області (більш точного місця під час досудового розслідування не встановлено) зайняв посаду т.зв. «т.зв. «командира взводу військової частини НОМЕР_1 внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ Донецької Народної Республіки», а з 01.06.2022 обійняв посаду т.зв. «командиру 1 роти оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ Донецької Народної Республіки», де приступив до виконання покладених на нього обов`язків.

В умовах введеного військового стану на всій території України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на вчинення державної зради в умовах воєнного стану, у складі т.зв. «військової частини НОМЕР_1 внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ Донецької Народної Республіки» керуючи штурмовою групою підрозділу, приймав активну участь в т. зв. «спеціальній військовій операції рф» проти України, а саме під час проведення бойових дій із захоплення та окупації м. Маріуполя Донецької області, його штурмі, застосовуючи стрілецьке озброєння, та затримав та взяв у полон 250 військовослужбовців ЗСУ.

29.07.2022 т.зв. «Командуванням внутрішніх військ МВС ДНР» представлений до нагородження Державною нагородною відзнакою «Георгіївський Хрест» IV ступеня.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_4 обгрунтовано підозрюється у державній зраді, вчиненої в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні громадянином України умисного діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, що полягало у переході на бік ворога в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

21.11.2025 у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 набув статусу підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1 КК України та ч. 2 ст. 111 КК України.

Згідно зі ч. 2 ст. 111 КК України передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна.

Відповідно до ч. 7 ст. 111-1 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Майно підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 7 ст.111-1 та ч. 2 ст. 111 КК України ОСОБА_4 , може бути конфісковано в дохід держави у разі призначення такого виду покарання.

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав встановлено, що у приватній власності підозрюваного ОСОБА_4 знаходиться наступне майно: 1/3 частки власності на нерухоме майно квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, з метою конфіскації майна як виду покарання у кримінальному провадженні, прокурор просить клопотання задовольнити.

Прокурор у судове засідання для розгляду клопотання не з`явився, про час та місце його розгляду повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд клопотання про арешт майна за його відсутності, на задоволенні наполягав, неприбуття прокурора в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З метою забезпечення арешту майна, клопотання розглядається без повідомлення підозрюваного.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання за відсутності осіб, що не з`явилися.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.11.2025 у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 набув статусу підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1 КК України та ч. 2 ст. 111 КК України.

ч. 2 ст. 111 КК України передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна.

ч. 7 ст. 111-1 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Також було встановлено, що згідно з інформації з Державного реєстру речових прав встановлено, що у приватній власності підозрюваного ОСОБА_4 знаходиться наступне майно: 1/3 частки власності на нерухоме майно квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 2ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Відповідно до вимог ч. 5ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст.170 КПК України; розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

З матеріалів провадження, наданих слідчому судді, які обґрунтовують клопотання, вбачається, що зазначені обставини підозри ОСОБА_4 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1 КК України, ч.2 ст. 111 КК України, санкції яких передбачає у тому числі конфіскацію майна.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_4 до скоєння кримінальних правопорушень, підозра у якому йому повідомлено, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що майно, на яке просить накласти арешт слідчий, знаходиться у власності підозрюваного, а тому існує обґрунтований ризик його відчуження задля запобігання можливої конфіскації у разі в майбутньому доведеності висунутого обвинувачення.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус, як накладення арешту на вказане майно, що належить підозрюваному та надасть змогу виконати завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням.

А тому клопотання про накладення арешту на майно підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 170,171,173,309,376,404,405,407,418,422 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання начальника Нікольського відділу Маріупольської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000752 від 17.07.2025, за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 111 та ч. 7 ст. 111-1 КК України, задовольнити.

Накласти арешт на майно підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого 7 ст. 111-1 КК України та ч. 2 ст. 111 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: 1/3 частки власності на нерухоме майно квартири, АДРЕСА_1 з позбавленням його власника в особі ОСОБА_4 права відчуження, розпорядження та користуванням нею у будь-який спосіб та/або вчинення перелічених дій іншими особами за його дорученням (довіреністю, тощо).

Роз`яснити, що відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1