УХВАЛА

іменем України

04.12.2025 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , представника персоналу органу пробації ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Засудженим ОСОБА_3 було подано клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

В обґрунтування вказаного клопотання ОСОБА_3 вказує, що вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10.06.2019 він визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 7 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком 3 роки.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18.12.2019 вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10.06.2019 змінено в частині вирішення цивільних позовів. В решті вирок залишено без змін.

Початок строку відбування покарання 24.09.2020.

Кінець строку відбування покарання 24.09.2027.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 03.04.2024 він був звільнений від відбуття основного покарання у виді позбавлення волі умовно-достроково на 3 роки 3 місяці 09 днів.

Так, з посиланням на вимоги ст. 81 КК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», засуджений ОСОБА_3 зазначає, що за період відбування ним покарання в місцях позбавлення волі, він не мав жодних порушень дисципліни чи розпорядку дня, сумлінно виконував покладені на нього обов`язки, дбайливо ставився до майна установи та відповідних предметів, відшкодував шкоду потерпілій стороні, від адміністрації колонії отримав 11 заохочень, у зв`язку з чим був звільнений умовно-достроково з державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№ 115)», вважаючи, що вказане свідчить про те, що він своєю працею та поведінкою став на шлях виправлення, а тому для подальшого працевлаштування та більш оплачуваної роботи є необхідність умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 підтримав вказане клопотання та пояснив, що дійсно ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 03.04.2024 він був звільнений від відбуття основного покарання у виді позбавлення волі умовно-достроково на 3 роки 3 місяці 09 днів. Наразі він працює на будівництві, а для того щоб повністю виплатити матеріальну шкоду потерпілій стороні йому необхідно посвідчення водія. Вважає, що додатки до клопотання він не повинен долучати суду, а це повинен зробити сам суд, зробивши відповідні запити, а тому до свого клопотання він нічого не долучав.

Прокурор просила відмовити в клопотанні засудженого, оскільки воно суперечить вимогам, що вказані у постанові Пленуму Верховного суду України N 2 від 26.04.2002 « Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», де вказано, що особу може бути умовно-достроково звільнено (повністю або частково) від відбування і додаткового покарання. Таким додатковим покаранням є лише позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Представник персоналу органу пробації у судовому засіданні щодо клопотання засудженого покладалась на розсуд суду, зазначивши, що засуджений зарекомендував себе добре, до відповідальності не притягувався.

Вислухавши думки учасників судового провадження, вивчивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 537, 539 КПК України, під час виконання вироків, суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати такі питання, зокрема про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Так, вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10.06.2019 ОСОБА_3 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначено покаранню у виді позбавлення волі строком 7 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком 3 роки.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18.12.2019 вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10.06.2019 відносно ОСОБА_3 змінено в частині вирішення цивільних позовів. В решті вирок залишено без змін.

Початок строку відбування покарання 24.09.2020.

Кінець строку відбування покарання 24.09.2027.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 03.04.2024 ОСОБА_3 було звільнено від відбуття основного покарання у виді позбавлення волі умовно-достроково на 3 роки 3 місяці 09 днів.

Втім, додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком 3 роки у засудженого ОСОБА_3 за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10.06.2019 залишилося невідбутим.

Судом встановлено, що після звільнення з місць позбавлення волі умовно-достроково, матеріали особової справи відносно засудженого ОСОБА_3 були направлені до Амур-Нижньодніпровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області для виконання вироку Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10.06.2019, щодо виконання додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Засуджений ОСОБА_3 став на облік до органу пробації і станом на день розгляду клопотання продовжує відбувати додаткове покарання за вищевказаним вироком суду, відбувши частину строку додаткового покарання.

Відбувши частину строку додаткового покарання за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10.06.2019 ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення і від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, посилаючись на постанову Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002, вважаючи те, що він може бути звільнений на підставі ст. 81 КК України, оскільки для працевлаштування та більш оплачуваної роботи є необхідність наявності водійського посвідчення.

Суд, надаючи оцінку підстав звернення засудженого ОСОБА_3 до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, вважає дане клопотання таким, що задоволенню підлягає, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 81 КК України передбачено, що особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Як слідує з вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно п. 1) ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбування засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин.

Крім того, відповідно до п.п. 1 та 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

У пункті 17 вказаної вище Постанови Пленуму зазначено, що слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Аналізуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

На переконання суду, засуджений хоча і послався на Постанову Пленуму Верховного Суду України № від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», однак не врахував того, що згідно даної постанови, а саме у ч.7 вказано, що згідно з ч. 1 ст. 81 КК (2341-14) особу може бути умовно-достроково звільнено (повністю або частково) від відбування і додаткового покарання. При цьому слід мати на увазі, що таким додатковим покаранням, від якого можна звільнити достроково (тобто

до закінчення строку), є лише позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

З вказаного суд констатує, що Законодавством чітко передбачено умовно-достроково звільнення від відбування додаткового покарання виключно у двох випадках, а саме: коли особу позбавлено права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю. Звільнення особи від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, Законом не передбачено, тому що право керувати транспортними засобами це не діяльність, а законний дозвіл на здійснення керування транспортними засобами.

Більше того, сумнівними є і такі дані, які вказані засудженим у своєму клопотанні про те, що ним було відшкодовано збитки потерпілій стороні, оскільки вказане самим же ОСОБА_3 було спростовано в ході судового розгляду, де останній вказав, що шкоду потерпілій стороні він так і не відшкодував у повному обсязі, що на переконання суду характеризує особу засудженого, як такого, котрий усіма методами намагається повністю уникнути відповідальність за вчинений ним злочин, який хоча й було вчинено з необережності, однак потягло за собою неминучі наслідки, а саме: смерть двох осіб та спричинення трьом потерпілим середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Крім того суд акцентує увагу й на тому, що необхідність повернення права керування транспортними засобами ОСОБА_3 для працевлаштування не є переконливою та достатньою підставою для умовно-дострокового звільнення, зважаючи на те, що останній за освітою юрист, який станом на день розгляду клопотання має місце роботи, а тому може тимчасово виконувати іншу роботу, не пов`язану з керуванням транспортними засобами.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Таким чином звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, в даному випадку, нівелює мету кримінального покарання, оскільки таке звільнення жодним чином не слугуватиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, як це передбачено ч. 2 ст. 50 КК України, так і буде суперечити Постанові Пленуму Верховного Суду України № від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», з урахуванням і того, що елемент верховенства права як справедливість, є однією з основних засад права, властивість якої розглядають в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

З приводу пояснень засудженого ОСОБА_3 про те, що додатки до клопотання він не повинен долучати суду, а це повинен зробити сам суд, надавши відповідні запити, а тому до свого клопотання він нічого не долучав, суд вказує наступне.

Відповідно до вимог ст. 93 КПК України встановлено, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом, а суд в свою чергу згідно до положень ст. 94 КК України приймає відповідне процесуальне рішення.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У клопотанні засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Повний текст ухвали оголошений 04.12.2025 о 14:00 годині.

Суддя: ОСОБА_1