КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/4711/23 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/7230/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року про відмову в продовженні строку домашнього арешту стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч.ч. 1, 3 ст. 362 КК України у кримінальному провадженні №0000575 від 10.11.2022,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання заступника начальника відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту.

Застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, у межах строку досудового розслідування, тобто до 17.10.2025 року включно.

Покладено на ОСОБА_7 на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до прокурора, слідчого та суду у даному кримінальному провадженні;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- утримуватись від спілкування із свідками у кримінальному провадженні щодо обставин, викладених в повідомленні про підозру, та обставин кримінального провадження №0000575 від 10.11.2022 року,

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, паспорт громадянина України, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Київської міської прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу з доповненнями до неї, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою повністю задовольнити клопотання та продовжити до 17.10.2025, в межах строку досудового розслідування, строк дії застосованого до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, із забороною останньому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 22-00 год. до 06-00 год., наступної доби за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та / або необхідності забезпечення особистої безпеки у період дії воєнного стану, шляхом перебування у захисних спорудах (бомбосховищах) на випадок оголошення повітряної тривоги та продовжити строк дії обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги з доповненнями тим, що слідчий суддя необґрунтовано постановив ухвалу на підставі необ`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, що недостатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та зможе зашкодити досудовому розслідуванню.

Крім того, прокурор наголошує, що під час досудового розслідування, шляхом проведення слідчих та інших процесуальних дій, отримано докази того, що підозрюваний може вчинити дії, які містять ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які не перестали існувати та не зменшились на теперішній час.

Від захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 надійшли до суду письмові заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких він вказує на необґрунтованість підозри, відсутність ризиків вчинення ОСОБА_7 дій, передбачених ст. 177 КПК України та на те, що стороною обвинувачення не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не зможе запобігти заявленим ризикам.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу, думку підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000575 від 10.11.2022 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч.ч. 1, 3 ст. 362 КК України.

В рамках даного кримінального провадження прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 на виконання доручення виконувача обов`язків керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_11 , у порядку ч. 2 ст. 481 КПК України, 17.04.2025 повідомлено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що він підозрюється у сприянні незаконному переправленні осіб через державний кордон України шляхом усунення перешкод, вчиненому щодо кількох осіб, службовою особою з використанням службового становища, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, та в несанкціонованій зміні інформації, яка оброблюється в автоматизованих системах, вчиненій особою, яка має право доступу до неї, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 362 КК України.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 22.04.2025 підозрюваному ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Ухвалами Голосіївського районного суду міста Києва від 13.06.2025, 15.07.2025 підозрюваному ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 15.07.2025 строк досудового розслідування продовжено до 17.10.2025.

У подальшому, ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 12.08.2025 підозрюваному ОСОБА_7 змінено запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, на запобіжний захід у вигляді тримання під домашнім арештом, із забороною останньому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 22-00 год. до 06-00 год. наступної доби за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та / або необхідності забезпечення особистої безпеки у період дії воєнного стану, шляхом перебування у захисних спорудах (бомбосховищах) на випадок оголошення повітряної тривоги.

Заступник начальника відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про продовження підозрюваному ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 08.09.2025 року застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, у межах строку досудового розслідування, тобто до 17.10.2025 року включно.

Покладено на ОСОБА_7 на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до прокурора, слідчого та суду у даному кримінальному провадженні;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- утримуватись від спілкування із свідками у кримінальному провадженні щодо обставин, викладених в повідомленні про підозру, та обставин кримінального провадження №0000575 від 10.11.2022 року,

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, паспорт громадянина України, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Слідчий суддя виходив з того, що прокурор не довів суду виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили б про недостатність застосування відносно нього більш м`яких запобіжних заходів.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційної інстанції.

Як вбачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.ч. 1,2,6 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно частин 1-4 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до встановленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

На переконання колегії суддів, вказані вимоги слідчим суддею належним чином дотримані.

Дійшовши висновку про відсутність підстав для продовження застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту та можливість застосування щодо нього запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, слідчим суддею належним чином встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч.ч. 1, 3 ст. 362 КК України, що підтверджується наявними у матеріалах судового провадження доказами.

Разом з тим, як правильно встановлено слідчим суддею, органом досудового розслідування не доведено, що у кримінальному провадженні існують ризики непроцесуальної поведінки ОСОБА_7 такого ступеня вірогідності, запобігти яким здатен лише запобіжний захід у виді домашнього арешту.

З такими висновками погоджується колегія суддів, оскільки як під час розгляду судом першої інстанції клопотання про продовження щодо підозрюваного строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту, так і під час апеляційного розгляду, стороною обвинувачення не доведено обставин, які дають підстави для висновків, що інші запобіжні заходи, окрім домашнього арешту, не забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та які б виправдовували таке обмеження права підозрюваного на свободу.

Враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим, дані про особу підозрюваного, у тому числі вік та стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків, репутацію та майновий стан, а також максимально допустимий сукупний строк перебування особи під домашнім арештом під час досудового розслідування, колегія суддів доходить висновку, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, з покладанням на підозрюваного обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дослідив всі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення, в повній мірі врахував вимоги статті 194 КПК України та, за відсутністю доведених обставин щодо неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, обґрунтовано застосував щодо підозрюваного ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Доводи, на які посилається прокурор в обґрунтування апеляційної скарги, враховані слідчим суддею при прийнятті рішення про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, який, на думку колегії суддів, співмірний з тяжкістю кримінального правопорушення та його наслідками та особою підозрюваного, а підстав вважати його занадто м`яким, колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги прокурора з доповненнями висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин у їх сукупності, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_12

Судді:

ОСОБА_13 ___________