Справа №: 272/1014/25
Провадження № 1-і/272/1/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2

з участю:

в режимі відео конференції прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

в режимі відео конференції захисника обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Андрушівка клопотання від 11.02.2026 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000748 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,-

встановив:

У провадженні Андрушівського районного суду Житомирської області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000748 від 27.07.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

12.02.2026 прокурором подано клопотання про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Мотивує своє клопотання тим, що ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29.07.2025 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки покарання за вчинений ним злочин передбачає позбавлення волі від п`яти до восьми років та відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, вказане кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів.

Зазначає, що підставами для продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обставини, які свідчать про наявність ризиків, які враховувались судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які не зменшились та не зникли.

У судовому засіданні потерпіла просить не продовжувати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив замінити його на більш м`який, оскільки намірів переховуватися, тиснути на свідків немає, вину визнав, щиро розкаявся.

Захисник обвинуваченого вважає, що клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необґрунтоване, а відтак підстав продовжувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою немає. Просила змінити підзахисному на більш м`який запобіжний захід, зокрема на домашній арешт.

Суд, вислухавши думки учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Встановлено, що 29.07.2025 ухвалою Бердичівського міськрайонного суду обрано ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Ухвалою Андрушівського районного суду Житомирської області від 22.09.2025 було продовжено строк запобіжного заходу на 60 діб, тобто до 20 листопада 2025 року включно.

Ухвалою Андрушівського районного суду Житомирської області від 04.11.2025 було продовжено строк запобіжного заходу на 60 діб, тобто до 02 січня 2026 року включно.

Ухвалою Андрушівського районного суду Житомирської області від 23.12.2025 було продовжено строк запобіжного заходу на 60 діб, тобто до 20 лютого 2026 року включно.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення дієвості кримінального провадження є запобіжні заходи.

Згідно з положенням п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення

Відповідно до частини 1 статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Суд зазначає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому, і тривалість перебування обвинуваченого під вартою не є самостійною підставою для скасування такого запобіжного заходу.

Суд не вправі на даному етапі судового розгляду оцінювати докази, які прокурором не в повній мірі долучалися до матеріалів кримінального провадження так і не вправі оцінювати покази свідків, які не допитані в судовому засіданні без оцінки доказів в сукупності. На даному етапі суд тільки встановлює наявність чи відсутність ризиків передбачених ст.177 КПК України для вирішення підставності продовження чи не продовження обвинуваченому запобіжного заходу і не вправі досліджувати докази по справі.

Приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених пунктами 1,3,5, ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні з метою зміни наданих раніше потерпілою показань та уникнення кримінальної відповідальності, вчинити інше кримінальне правопорушення його тяжкість відповідно до ст. 12 КК України та враховуючи, що свідки не допитані, а термін дії запобіжного заходу спливає, відтак наявність вищевказаних ризиків зумовлює необхідність продовжити строк запобіжного заходу з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Відповідно до положень ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

При вирішенні питання застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд виходить з того, що: особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, та встановлені ризики; заяв про взяття на поруки обвинуваченого не надходило; домашній арешт, з огляду на інкриміноване обвинуваченому кримінального правопорушення, не є дійовим запобіжним заходом щодо обвинуваченого, оскільки вказаний запобіжний захід не буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії його належної процесуальної поведінки. При цьому, особа з якою обвинувачений тривалий час проживав є потерпілою у вказаному кримінальному провадженні, місце фактичного проживання обвинуваченого було місцем проживання також і потерпілої, що може свідчити про наявність ризику можливого впливу обвинуваченого на потерпілу, яка проживала з ним за однією адресою, для зміни раніше наданих нею показань а й також щодо застосування до неї не тільки фізичного насильства, а й іншого кримінального правопорушення.

Суд відхиляє доводи захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 про підставність зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт виходячи з того, що у обвинуваченого є місце постійного проживання, а саме у будинку по АДРЕСА_1 , де він може перебувати під домашнім арештом з огляду на наступне.

Як вбачається з наданих захисником обвинуваченого документів, а саме копії нотаріально завіреної заяви ОСОБА_7 №37 від 24.09.2025, копії витягу з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованої 01.11.2018, копії ID картки ОСОБА_7 , копії довідки виданою Глиновецьким старостинським округом Червоненської селищної ради Бердичівського району Житомирської області №154 від 23.09.2025, копії довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_7 від 25.08.2020 року відомості вказані у них не є актуальними на дату розгляду клопотання про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 12.02.2026.

Крім того суду не надано доказів того, що власник вказаної нерухомості, за адресою, а саме будинку по АДРЕСА_1 на теперішній час не заперечуватиме проти проживання обвинуваченого ОСОБА_4 у вказаному домоволодінні в разі застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Відтак суд не бере до уваги вказані копії документів надані захисником обвинуваченого на підтвердження доводів про можливість застосувати запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем його фактичного проживання.

Запобігання вказаним прокурором ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, неможливо, оскільки застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави, домашнього арешту, фактично не зможе забезпечити реальне запобігання спробам вчинити ним дії, передбачені п. п. 1, 3, 5 ст.177КПК України.

Керуючись статтями 3, 176-179, 194, 331, 371, 372 КПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора від 12.02.2026 про продовження запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 12 квітня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1