Провадження № 1-кс/344/6221/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисників підозрюваного - адвокатів : ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , володільція майна ОСОБА_7 , їх представника - адвоката ОСОБА_8 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо важливих злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області підполковника поліції ОСОБА_3 , про арешт майна, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000113 від 03.02.2025,-

В С Т А Н О В И Л А:

06.09.2025 слідчий за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні начальника відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_9 , звернувся із клопотанням, у якому просить накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: грошові кошти в сумі 22 000 гривень, 400 євро, 200 злотих, 3 473 доларів США.

В обґрунтування клопотання зазначає, що 05.09.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000113 від 03.02.2025, досудове розслідування у якому проводиться Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області .

Разом із тим, 04.09.2025, в період часу із 16:38 по 18:47 було проведено санкціонований обшук у житлі за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_4 , за результатами якого, серед іншого, виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 22 000 гривень, 400 євро, 200 злотих, 3 473 доларів США.

З метою конфіскації майна як виду покарання виникла необхідність у накладенні арешту на майно підозрюваного ОСОБА_4 із забороною його відчужувати користуватися та розпоряджатися.

15.09.2025 від представника володільця майна ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 надійшло письмове заперечення на клопотання слідчого. В обґрунтування заперечення зокрема зазначено, що необхідності застосування відповідного заходу забезпечення кримінального провадження, задоволення клопотання про накладення арешту на, нібито, належні ОСОБА_4 грошові кошти, слідчий посилається на мету забезпечення конфіскації майна, як виду покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України. У клопотанні слідчого містяться очевидні суперечності щодо фактичного місця проживання ОСОБА_4 , оскільки слідчим під час повідомлення останньому про підозру встановлено місце проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому, на спростування факту проживання підозрюваного у кримінальному провадженні ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_3 власником майна суду надано докази, що за вказаною адресою проживає ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом зі своїми двома неповнолітніми дітьми.

Під час проведення названого вище обшуку мати ОСОБА_7 ОСОБА_10 під відеофіксацію та у зауваженнях до протоколу обшуку повідомила працівникам поліції, що грошові кошти в сумі 3473 доларів США належать особисто їй. Зазначені грошові кошти зароблені ОСОБА_10 за кордоном та зберігалися в сейфі за місцем постійного мешкання її доньки. Грошові кошти в сумі 22000 гривень, 400 євро, 200 злотих є збереженнями її доньки ОСОБА_7 . Вилучення працівниками поліції даних грошових коштів фактично позбавило родину ОСОБА_7 засобів для існування.

Дане майно не є власністю підозрюваного у кримінальному провадженні, а належить іншим особам ( ОСОБА_10 та ОСОБА_7 ), які жодного відношення до вчинення кримінального правопорушення не мають. У задоволенні клопотанні про арешт майна просить відмовити, а безпідставно тимчасово вилучене майно (грошові кошти): - 3473 доларів США - негайно повернути власнику ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; - 22000 гривень, 400 євро, 200 злотих негайно повернути власнику ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

19.09.2025 від адвоката ОСОБА_6 надійшло заперечення на клопотання. В обґрунтування такого, зокрема зазначено, що для накладення арешту на зазначені грошові кошти з метою їх конфіскації як виду покарання, зазначені грошові кошти мають бути власністю ОСОБА_4 , а не будь-якої іншії особи, яка не має ніякого відношення до кримінального провадження.

До клопотання про накладення арешту не додано жодного доказу, що незаконно вилучені кошти, є власністю ОСОБА_4 . Відеозапис обшуку відсутній у матеріалах клопотання.

Ні клопотання про накладення арешту на майно, ні протокол обшуку, не містять відомостей щодо серійних номерів грошових коштів, на які необхідно накласти арешт, а також доказів, що вказані грошові кошти належать саме ОСОБА_4 відтак, вважає, що вказаний доказ недопустим.

Крім цього, вказує, що жодних доказів причетності її підзахисного до інкримінованого кримінального правопорушення немає.

Сам ОСОБА_4 був затриманий 04.09.2025 близько 15:00 год, в районі КПП «Малий Березний» - «Убля», на кордоні України із Словаччиною. Наведені обставини виключають можливість отримання ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 22 000 гривень, 400 євро, 200 злотих, 3 743 доларів США, навіть як частки із начебто переданих 04.09.2025 приблизно о 15:40 год на території Івано-Франківської області, м. Яремче, вул. Партизанська, 34/1 начебто грошових коштів у сумі 301 300 (триста одну тисячу триста) доларів США.

До клопотання про накладення арешту на майно, стороною обвинувачення додано протоколи НСРД від 04.09.2025 (а.с.141-172), від 27.08.2025 (а.с.201-234) за змістом яких так само встановлено відсутність будь яких відомостей про передачу коштів в будь-якій сумі, в будь-якій валюті ОСОБА_4 . У зазначених протоколах нсрд відсутні відомості, що грошові кошти на які сторона обвинувачення просить суд накласти арешт належать ОСОБА_4 .

Слідчий у судовому засіданні підтримав клопотання, просив його задоволити з мотивів, викладених письмово.

Підозрюваний просив відмовити у задоволені клопотання через безпідставність, вказавши, що не проживає адресою: АДРЕСА_1 , інколи відвідує своїх дітей. Вилучені кошти не належать йому, до таких він немає відношення.

Захисник адвокат ОСОБА_6 просила відмовити, вказала на підстави, що викладені письмово.

Представник володільців майна адвокат ОСОБА_8 у клопотанні просила відмовити, зокрема зазначивши мотиви, що викладені письмово.

Володілець майна ОСОБА_10 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні клопотання. Пояснила, що квартира, у якій проводився обшук належить їй на праві власності. У такій квартирі проживає її донька ОСОБА_7 разом з двома дітьми. Вона, ОСОБА_10 була присутня під час обшуку та пояснювала, що кошти в сумі 3 743 доларів США належать їй. Заробила такі, працюючи за кордоном і дала для донці для зберігання у сейф, звідки вони й були вилучені.

Володілець майна ОСОБА_7 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні клопотання, так як вилучені кошти належать їй та її матері. 22 тис грн. були вилучені з приліжкової тумбочки. Такі вона залишила матері для оплати за різного роду заняття для доньки, так як в той час перебувала з дітьми за кордоном. З квартири було вилучено всі гроші.

Заслухавши думку учасників, дослідивши надані матеріали справи, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000113 від 03.02.2025 внесені до за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 190 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України, а саме в організації вчинення кримінального правопорушення, передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілими чи близькими родичами, пошкодження чи знищення їхнього майна, що перебуває у їхньому відданні (вимагання), вчинення за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України - заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В п. 3 ч. 2, ч. 5 ст. 170 КПК України зазначено, що арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи. У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються (ч. 1 ст. 59 КК України).

Згідно ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Відповідно до протоколу обшуку від 04.09.2025, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29.08.2025 у справі №344/15222/25, розпочатого о 16 год. 38 хв. завершеного 18 год. 47 хв., за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_10 , за місцем проживання ОСОБА_4 , було виявлено: грошові кошти у сумі : 22 000 грн., 400 Євро, 200 злотих, 3 473 доларів США, які поміщено у спец пакет СRS 1107115; боргову розписку, банківські карти за відповідними номерами карти, карти оператора мобільного зв`язку, які поміщено у пакет НYQ 000 7637.

Від адвоката ОСОБА_11 надійшли до такого протоколу обшуку зауваження, згідно з якими вилучені грошові кошти 3 473 доларів США належать ОСОБА_10 , а решту 22 000 грн., 400 Євро, 200 злотих ОСОБА_7 .

Так, згідно із поданими деклараціями НАЗК ОСОБА_7 у період з 2019 по 2021 роки, як фізичної особи підприємцем, членами її сім`ї : ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , наявні кошти на банківських рахунках : 12 481 Євро, 421 гривня, 115 дол. США, у власності три автомобілі.

Станом на вересень 2025 року ОСОБА_7 є засновником, власником ТОВ ЛВ ГРУПП, , діяльність приватних охоронних служб 80.10. Надано відомості, що таке товариство бере участь у тендерах. Відсутність, згідно наданої загальнодоступної інформації, судових проваджень по такому товариству, наявне одне виконавче провадження.

Відповідно до довідки ТОВ «Абонент ХХІ» №001352414 про склад сім`ї від 13.09.2025, що видана ОСОБА_7 , така зареєстрована по АДРЕСА_1 та її сім`я складається із двох осіб, вона як кв. наймач та ОСОБА_12 , з 19.09.2019.

Довідку трьох мешканців (за прізвищами та ініціалами) будинку АДРЕСА_4 12.09.2025, слідчий суддя не бере до уваги, оскільки така неналежним доказом в розмінні Закону, щоб підтверджував є факт проживання чи не проживання будь-якої особи.

Втручаючись у право власності особи у спосіб вилучення майна в ході проведення обшуку, саме на орган досудового розслідування покладено обов`язок надати беззаперечні докази належності на праві власності вилученого ним майна саме підозрюваному, а не іншій особі, а не, навпаки, особа повинна доводити своє право власності на майно, а будь-які сумніви повинні трактуватися на користь держави.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар. Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

У той же час, виходячи із зауважень до протоколу обшуку щодо коштів, пояснення щодо належності таких, як стверджує сторона володільців - були зафіксовані на відео, є послідовними, чого також не спростовано стороною обвинувачення. Як і постійного проживання поряд з тим у такій квартирі ОСОБА_7 з двома дітьми, наявність відповідного побуту.

Статтями 7, 16 КПК України також встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Аналіз відповідних норм КПК України, що регламентують питання арешту майна, свідчить про те, що арешт майна може бути накладений щодо будь-якого майна, навіть майна осіб не причетних до вчинення злочину, якщо вказане майно містить ознаки речового доказу, може бути використане стороною обвинувачення в процесі доказування.

Якщо ж майно не містить ознак речового доказу, то таке майно може бути арештовано виключно в тому разі, якщо воно належить певній особі та вказана особа має певний процесуальний статус (підозрюваний, обвинувачений, юридична особа суб`єкт спеціальної конфіскації).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшла висновку про те, що в поданому до суду клопотанні про арешт майна, та в судовому засіданні, стороною обвинувачення не доведено наявність передбачених процесуальним законом підстав для накладення арешту на зазначені грошові кошти за такою правовою підставою як конфіскація, оскільки не доведено, що ці кошти є власністю саме підозрюваного, а не іншої особи. Відтак у клопотанні слід відмовити.

Разом з тим, слідчий суддя не погоджується з аргументами сторони захисту, що клопотання про арешт майна подано з порушенням строків з огляду на таке. Як встановлено вище, 04.09.2025 органом досудового розслідування проведено обшук, 06.09.2025 СУ ГУНП в Івано-Франківській області звернулося за допомогою поштового зв`язку із вказаним клопотанням до суду, яке в свою чергу судом отримано 08.09.2025, про що наявна відмітка. Отже, у даному випадку сторона обвинувачення дотрималась строку звернення із клопотанням про арешт майна відповідно до положень ч. 5 ст. 171 КПК України.

Інші доводи сторони захисту в межах наданих заперечень, не впливають на висновок слідчого судді та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободщодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Керуючись статтями 2, 7, 131-132, 170-173, 175, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИЛА:

У клопотанні старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо важливих злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області підполковника поліції ОСОБА_3 , що подане в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000113 від 03.02.2025, про арешт грошових коштів в сумі: 22 000 ( двадцять дві тисячі) гривень, 400 (чотириста) євро, 200 ( двісті) злотих, 3 473 ( три тисячі чотириста сімдесят три) долари США, що вилучені під час обшуку 04.09.2025 за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Ухвала підлягає до негайного виконання та може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення (ухвали).

Повний текст ухвали - 26 вересня 2025 року.

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду ОСОБА_1