ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/7151/25 Головуюча у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/557/25 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 14 жовтня 2025 року, якою стосовно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Новоайдар, Луганської обл., громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.111 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 12 грудня 2025 року, включно.

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000439 від 21.10.2024 року, відносно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.10.2025 року задоволено клопотання прокурора, продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк тримання під вартою до 12.12.2025 року.

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Апеляційна скарга мотивована доводами про винесення оскаржуваної ухвали неуповноваженим складом суду, оскільки було порушено вимоги ст.315 КПК України.

Крім того, апелянт зазначає про те, що було порушено вимоги ч. 3 ст.318 КПК України щодо необхідності визначення розміру застави та вимоги ч. 3 ст. 336 КПК України щодо якості зображення та звуку під час судового засідання.

Також, зазначає про необґрунтованість судом ризиків, зазначених в оскаржуваній ухвалі суду.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши та перевіривши доводи апеляційної скарги, вислухавши сторони в судових дебатах, які залишились на попередніх позиціях, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 не завершений, а прокурором було заявлене клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, зважаючи на що суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 суд виходив із того, що ризики, які мали місце, до теперішнього часу не припинили існувати і не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду. Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри визначено на стадії досудового розслідування.

На цій стадії процесу, суд повинен оцінювати лише підстави вважати обґрунтованим зникнення або зменшення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які існували під час обрання запобіжного заходу, а ні в якому разі достатність доказів для визнання обвинуваченого винним, оскільки вказане питання вирішується в нарадчій кімнаті при винесенні вироку, лише при оцінці усіх доказів у кримінальному провадженні в їх сукупності.

Крім того, перевіркою матеріалів встановлено, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце реєстрації та проживання.

Разом з тим, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, за вчинення якого, передбачено безальтернативне покарання у виді караються позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна.

Відомості про працевлаштування та одруження, в наданих до апеляційної скарги матеріалах та матеріалах кримінального провадження, наданого судом першої інстанції, відсутні, що в свою чергу вказує на відсутність осіб, які б мали на нього визначальний вплив з метою забезпечення його належної процесуальної поведінки та запобіганню існуючим ризикам.

Що стосується питання існування заявлених прокурором ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, то як вірно зазначив суд першої інстанції, вказані ризики на даний час є реальними та не зменшилися.

Існування ризику переховування обвинуваченого від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується, обумовлене в тому числі тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення, адже за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк на п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі з конфіскацією майна. На думку суду вказана обставина у поєднанні із відомостями про особу обвинуваченого, який може мати зв`язки з військовими рф та представниками незаконно створених органів на тимчасово окупованій території, свідчить про існування вищевказаних ризиків, адже, в тому числі, тяжкість імовірного покарання може спонукати обвинуваченого до здійснення відповідних дій.

Наведене свідчить про те, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 має бути продовжений з метою унеможливлення його переховування від органів досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання існуючим ризикам у разі відмови у продовженні строку тримання під вартою обвинуваченого.

Щодо, тверджень апелянта, який зазначає про те, що він, в порушення вимог ч.3 ст.318 КПК України, не був присутній у судовому приміщенні під час слухання судового провадження колегія суддів зазначає про наступне.

Відповідно до положень ст. 3 Конституції України проголошено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а також ст. 27 Конституції України яка покладає обов`язок на державу щодо захисту життя та здоров`я людини.

Враховуючи безпекову ситуацію в Херсонській міській територіальній громаді, яка входить до переліку територій, де ведуться бойові дії, та яка систематично зазнає ракетних та артилерійських обстрілів з боку рф, та здійснення конвоювання осіб, узятих під варту на судові засідання до зони активних бойових дій, яка наразі не вважається безпечною, не можливо забезпечити право зазначених осіб на особисту безпеку та запобігти загрозам життю та здоров`ю, як на маршруті конвоювання, так і в будівлі судової устанои, для забезпечення швидкого та ефективного здійснення правосуддя, забезпечення безпеки осіб в умовах воєнного стану, а також недопущення порушення розумних строків, колегія суддів вважає в діях щодо не доставки обвинуваченого до зали суду та проведення судового засідання в режимі відеоконференції порушень не вбачає.

Щодо посилань апелянта на відсутність під час судового засідання належного звуку та зображення, як вбачаються з матеріалів судового засідання суду першої інстанції під час зазначеного судового засідання під час відеоконференції було забезпечено належний звук та відео, що давало змогу учасникам судового засідання сприймати перебіг подій та брати участь в судовому засіданні.

Безпідставними є і посилання обвинуваченого про не роз`яснення йому права на суд присяжних, оскільки в матеріалах справи є процесуальний документ про роз`яснення ОСОБА_8 права на суд присяжних.

Щодо тверджень апелянта про порушення судом вимог ст. 315 КПК України, а саме розгляд кримінального правопорушення колегією суду у складі трьох суддів, клопотання стосовно якого не подавалось, колегія суддів зазначає про наступне.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 31 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, а за клопотанням обвинуваченого - судом присяжних у складі двох суддів та трьох присяжних. Кримінальне провадження стосовно кількох обвинувачених розглядається судом присяжних стосовно всіх обвинувачених, якщо хоча б один з них заявив клопотання про такий розгляд.

Крім того, приймаючи до уваги наявність вищевказаних ризиків, враховуючи положення ч. 6 ст. 176 КПК України про те, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто у вигляді тримання під вартою, застосування будь-якого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не є можливим. Будь-які рішення щодо визнання зазначеної норми такою, що не відповідає Конституції України, відсутні, що вказує на неспроможність доводів апеляційної скарги обвинуваченого в цій частині.

З огляду на викладене твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку тримання його під вартою та можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.

Саме продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою

Інші обставини, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі, були відомі суду першої інстанції на час розгляду клопотання та цілком враховані при прийнятті відповідного процесуального рішення.

Істотних порушень вимог КПК України при розгляді клопотання, колегія судді не вбачає.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, яка постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 14 жовтня 2025 року, якою стосовно нього, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 12 грудня 2025 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4