КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/5932/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника третьої особи ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 29 листопада 2024 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 29 листопада 2024 року задоволено клопотання слідчого ГСУ Національної поліції України ОСОБА_9 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000243 від 18.10.2023, про арешт майна та накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_10 , а саме: грошові кошти в іноземній валюті «Євро» та загальній сумі 3130 Євро (з яких купюри номіналом 50 Євро. в кількості 62 шт., (загальна сума 3100 Євро), купюра номіналом 20 Євро. в кількості 1 шт., купюра номіналом 10 Євро. в кількості 1 шт.); грошові кошти в іноземній валюті «долар США» та загальній сумі 4250 доларів США (з яких купюри номіналом 100 доларів США (нового зразка) в кількості 42 шт. (загальна сума 4200 доларів США), купюри номіналом 50 доларів США в кількості 1 шт.).

Виконання ухвали покладено на слідчого ГСУ Національної поліції України ОСОБА_9 , зобов`язано останнього письмово проінформувати про її виконання заінтересованих осіб.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник третьої особи ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 29 листопада 2024 року та її скасувати. Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого ГСУ Національної поліції України, погодженого прокурором Офісу Генерального прокурора про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000243 від 18.10.2023.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що клопотання про накладення арешту на майно Святошинський районний суд м. Києва отримав 22.11.2024 року від органу досудового розслідування, а виніс рішення 29.11.2024 року, тобто поза межами строку визначеного ст. 172 та ст. 173 КПК України.

Дане клопотання про накладення арешту на майно подано без додержання вимог статті 171 КПК України, а саме порушенні строки подання до суду такого клопотання про накладення арешту на майно, що визначено ч. 5 ст. 171 Цього Кодексу. А також не вказано конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним таким майном.

Слідчий суддя повинен був винести ухвалу про повернення клопотання про накладення арешту так як дане клопотання подано без додержання вимог, передбачених ст. 171 КПК України. Однак слідчий суддя порушуючи норми процесуального права визначені в ч. 3 ст. 172 КПК України та ч. 6 ст. 173 КПК України, виніс необґрунтоване та незаконне рішення.

Також апелянт зазначає, що вищевказані грошові кошти не належать ОСОБА_10 так як належать ОСОБА_6 , що підтверджується протоколом обшуком від 15.10.2024 року, і тому дані грошові кошти не підлягають конфіскації. Також вищевказані грошові кошти не були здобуті злочинним шляхом, а здобуті ОСОБА_6 за кордоном своєю тяжкою працею. У сторони обвинувачення відсутні докази, що вищеописані у протоколі обшуку від 15.10.2025 року грошові кошти отримано незаконним шляхом.

При тому в ухвалі суду не вказано, що грошові кошти є речовими доказами по кримінальному провадженню та посилання на постанову про визнання їх речовими докази в ухвалі суду відсутні відомості.

Слідча суддя зобов`язана була належним чином повідомити про судовий розгляд третю особу - ОСОБА_6 щодо розгляду клопотання про накладення арешту на її майно. Однак суд не повідомляв її про судовий розгляд і не направив ухвалу суду їй також, чим порушив права третьої особи, які передбачені ст. 64-2 КПК України та інших прав передбачених законодавством України і міжнародними нормативно-правовими актами і в тому числі не дотримання вимоги ч. 1 ст. 172 КПК України.

Необхідність у скасуванні накладеного арешту майна обумовлені такими обставинами, як невідповідність майна, на яке накладено арешт, критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, та (або) накладення арешту на майно особи, яка у кримінальному провадженні не має процесуального статусу підозрюваного або обвинуваченого, не належить до осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, тощо

На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що ОСОБА_6 не було відомо про накладення арешту на її грошові кошти, які були вилученні 15.10.2024 року. Власнику майна не було відомо про прийняте рішення слідчим суддею від 29.11.2024 року та ухвалу суду остання не отримувала, як і повістку про судовий розгляд даного клопотання.

В судове засідання, ОСОБА_6 та її представник - адвокат ОСОБА_7 , не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового розгляду були повідомлені завчасно та належним чином. Проте, від адвоката ОСОБА_11 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 надійшло клопотання, в якому вона просить задовольнити вказану апеляційну скаргу та просить проводити апеляційний розгляд без участі сторін.

Дане клопотання обґрунтоване тим, що адвокат ОСОБА_7 , не може взяти участь у судовому засіданні, так як на даний час проходить службу в ЗСУ, а адвокат ОСОБА_11 , як представник також не може взяти участь у судовому засіданні, у зв`язку з територіальною віддаленістю місцезнаходження суді.

З урахуванням зазначеного, думки прокурора, який не заперечував щодо апеляційного розгляду без участі ОСОБА_6 та її представників, а також строків розгляду даної категорії справ, у відповідності до ст. 422 КПК України та вимоги ч. 1 ст. 172та ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважала за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_6 та її представників.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, також зазначив, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершено та 10.09.2025 обвинувальний акт скеровано, для розгляду до Житомирського районного суду Житомирської області, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника третьої особи ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

З урахуванням обставин, щодо пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого суддіСвятошинського районного суду м. Києва від 29 листопада 2024 року, які викладені в клопотанні представника третьої особи ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , колегія суддів вважає їх поважними, на підставі чого приходить до висновку щодо поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали.

Як вбачається з матеріалів клопотання, що у провадженні Головного слідчого управління Національної поліції України перебувало кримінальне провадження № 0000243 від 18.10.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 317 КК України.

15.10.2024 ОСОБА_10 був затриманий у порядку п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

В подальшому 15.10.2024 йому було вручено письмове повідомлення про підозру за ч. ч. 2, 3 ст. 307, ч. 1 ст. 311, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_10 є особливо тяжким та як вид додаткового покарання передбачає конфіскацію майна.

15.10.2024 року було проведено санкціонований обшук за місцем мешкання ОСОБА_10 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 3130 Євро та 4250 доларів США, дозвіл на вилучення яких було надано в ухвалі слідчого судді.

Оглядом вищевказаних вилучених об`єктів було встановлено: грошові кошти в загальній сумі 3130 Євро., з яких купюри номіналом 50 Євро. в кількості 62 шт., (загальна сума 3100 Євро), купюра номіналом 20 Євро. в кількості 1 шт., купюра номіналом 10 Євро. в кількості 1 шт. ). Відповідно після перерахунку грошових коштів в іноземній валюті - Євро встановлено, що сума складає 3130 Євро.

Окрім цього купюри номіналом 100 доларів США (нового зразка) в кількості 42 шт. (загальна сума 4200 доларів США), купюри номіналом 50 доларів США в кількості 1 шт, Відповідно після перерахунку грошових коштів в іноземній валюті - долари США встановлено, що сума складає 4250 доларів США.

22.11.2024 слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва з клопотанням, у якому просив накласти арешт на майно підозрюваного у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною відчуження, користування та розпорядження, а саме грошові кошти в іноземній валюті «Євро» та загальній сумі 3130 Євро (з яких купюри номіналом 50 Євро. в кількості 62 шт., (загальна сума 3100 Євро), купюра номіналом 20 Євро. в кількості 1 шт., купюра номіналом 10 Євро. в кількості 1 шт.); грошові кошти в іноземній валюті «долар США» та загальній сумі 4250 доларів США (з яких купюри номіналом 100 доларів США (нового зразка) в кількості 42 шт. (загальна сума 4200 доларів США), купюри номіналом 50 доларів США в кількості 1 шт.), з метою забезпечення конфіскації майна як можливого виду покарання на даний час виникла необхідність у накладенні арешту на вказані грошові кошти.

29.11.2024 ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання слідчого та накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_10 , а саме: грошові кошти в іноземній валюті «Євро» та загальній сумі 3130 Євро (з яких купюри номіналом 50 Євро. в кількості 62 шт., (загальна сума 3100 Євро), купюра номіналом 20 Євро. в кількості 1 шт., купюра номіналом 10 Євро. в кількості 1 шт.); грошові кошти в іноземній валюті «долар США» та загальній сумі 4250 доларів США (з яких купюри номіналом 100 доларів США (нового зразка) в кількості 42 шт. (загальна сума 4200 доларів США), купюри номіналом 50 доларів США в кількості 1 шт.).

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК Українита судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК Україниарештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК Україниарешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції Україникожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст. 132, 167, 170, 171, 172, 173 КПК України та бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою конфіскації майна, як виду покарання.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_10 повідомлено про підозру за ч. ч. 2, 3 ст. 307, ч. 1 ст. 311, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України,та у випадку доведеності його вини, санкції ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 317 КК України передбачають додаткове покарання у виді, зокрема, конфіскації майна.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

З матеріалів провадження, наданих слідчому судді, які обґрунтовують клопотання, вбачається, що зазначені у клопотанні обставини підозри ОСОБА_10 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та певними доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_10 до скоєння кримінальних правопорушень, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статей 132, 170, 172, 173 КПК України, перевіривши при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

Висновки слідчого судді про арешт майна цілком доведені матеріалами кримінального провадження, специфікою розслідування самих злочинів, що потребує проведення певних слідчих дій, та саме такого заходу, як накладення арешту на вказане майно.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус як накладення арешту на майно та надасть змогу виконати завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням.

При цьому під час апеляційного розгляду встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні, що стосується ОСОБА_10 закінчено та 10.09.2025 матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_10 , направлено для розгляду до Житомирського районного суду Житомирської області, по суті пред`явленого обвинувачення.

Згідно ч. 1 ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

При цьому у разі направлення обвинувального акту до суду вже не слідчий суддя, а саме суд першої інстанції під час судового провадження вирішує всі питання за даним провадженням, в тому числі щодо судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у ньому. За таких обставин судовий контроль, що здійснюється на стадії досудового розслідування слідчим суддею, переходить до повноважень суду першої інстанції під час судового провадження, саме з моменту закінчення досудового розслідування - направлення обвинувального акту до суду.

Отже, всі питання, що виникають під час кримінального провадження, вирішуються стадійно і лише тим судом, який має на це компетенцію на відповідній стадії.

Протилежне може призвести до одночасного вирішення одних й тих самих питань в різних судових провадженнях в одному кримінальному провадженні, в тому числі різними судами, що неминуче створить як неприпустиму конкуренцію повноважень всередині судової влади, так і поставить під загрозу прогнозованість та стабільність кримінального провадження як чітко визначеної стадійної процедури.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

За таких обставин, твердження апелянта, що вищевказані грошові кошти не належать ОСОБА_10 так як належать ОСОБА_6 , мають бути перевірені під час розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_10 , оскільки у разі направлення обвинувального акту до суду вже не слідчий суддя, а саме суд першої інстанції під час судового провадження вирішує всі питання за даним провадженням, в тому числі щодо судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у ньому.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів - не виявлено.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, у зв`язку з чим її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника третьої особи ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику третьої особи ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_7 ,строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 29 листопада 2024 року.

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 29 листопада 2024 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника третьої особи ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4