Справа №585/3601/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/487/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 вересня 2025 року про накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 вересня 2025 року, клопотання задоволено.

Накладено арешт у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000558 від 18 липня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-1 КК України, на наступне тимчасово вилучене майно, а саме: мобільний телефон марки «Redmi 5 Plus», imei1 НОМЕР_1 , imei2 НОМЕР_2 , з стартовим пакетом НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_6 , визначивши місцем його зберігання камеру схову речових доказів Роменського РВП ГУ НП в Сумській області.

Зобов`язано заступника начальника СВ Роменського РВП ГУ НП в Сумській області ОСОБА_7 , іншого слідчого у кримінальному провадженні, надати можливість ОСОБА_6 отримати доступ до інформації, із можливістю її копіювання на інший носій, яка стосується громадсько-спортивної діяльності власника тимчасово вилученого майна, що розміщена у пам`яті мобільного телефону марки «Redmi 5 Plus», а також вжити заходів відповідно до ст. 100 КПК України, з метою якнайшвидшого повернення речового доказу його власнику.

Не погодившись зі вказаним рішенням слідчого судді, власника майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, відповідно якої просить скасувати ухвалу слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 вересня 2025 року та відмовити у задоволенні клопотання заступника начальника СВ Роменського РВП ГУНП в Сумській області про арешт тимчасового вилученого майна.

В обґрунтування апеляційних вимог, апелянт вказує на те, що органом досудового розслідування не доведено вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-1 КК України.

Так, до клопотання не додано жодного доказу на підтвердження користуванням ним вказаної сторінкою соціальної мережі «Тік-Ток» із розміщенням символіки комуністичного, націонал-соціалістичного тоталітарних режимів.

Окрім цього, під час розгляду клопотання про арешт майна, слідчим суддею необґрунтовано відмовлено в призначенні йому захисника, чим позбавлено права на отримання юридичної допомоги.

Також, апелянт зауважує про те, що він є майстром спорту міжнародного класу з метання спису та приймає участь в змаганнях, а тому йому необхідний телефон на якому міститься інформація щодо бронювання квитків та номерів готелю.

Враховуючи вище викладене, апелянт зазначає про те, що вилучення мобільного телефону обмежує власника в реалізації його прав, передбачених статтями Європейської Конвенції, Конституції України, Закону України «Про захист персональних даних».

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце апеляційного розгляду, до суду апеляційної інстанції не з`явився. Відповідно поданої заяви, просить розгляд апеляційної скарги ОСОБА_6 проводити без його участі.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення, власника майна ОСОБА_6 , котрий вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Положеннями ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

За змістом ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. При цьому, на відміну від інших правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт з метою забезпечення речових доказів не вимагає повідомлення про підозру у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Перевіряючи законність прийнятого судового рішення про задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на вилучене майно, в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вищезазначені вимоги Закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

Так, з матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що СВ Роменського РВП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000558 від 18 липня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 18 липня 2025 року до Роменського РВП ГУНП в Сумській області надійшло повідомлення від СБУ в Сумській області, про те, що ОСОБА_6 в соцмедійному застосунку для створення та поширення відео файлів та онлайн-трансляцій «Тік-Ток», на власній сторінці поширює публікації з використанням символіки комуністичного, націонал-соціалістичного тоталітарних режимів.

20 вересня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6 : АДРЕСА_1 , під час якого було вилучено мобільний телефон марки «Redmi 5 Plus», emei1: НОМЕР_1 , emei2: НОМЕР_2 зі стартовим пакетом НОМЕР_3 .

На виявлений та вилучений мобільний телефон, під час проведення обшуку, слідчим подано клопотання про накладення арешту.

Так, вилучений мобільний телефон є доказом вчинення кримінального правопорушення, а тому з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, виникла необхідність накладення на нього арешту.

З врахуванням доданих до клопотання доказів, слідчий суддя дійшов вірного висновку про те, що потреби досудового розслідування виправдовують втручання у право власності. Не застосування цих заходів забезпечення кримінального провадження не дають змоги досягти дієвості цього кримінального провадження, оскільки існує реальна загроза його знищення, що унеможливить досягнення завдання заходу забезпечення кримінального провадження у виді накладення арешту на майно, з метою забезпечення збереження речового доказу.

На спростування доводів апелянта, з такими висновками слідчого судді, колегія суддів погоджується в повному обсязі, та вважає безпідставними та такими, що не узгоджуються з вимогами закону, з яким пов`язано вирішення вказаного питання, доводи власника майна щодо необхідності скасування арешту майна.

Зі змісту клопотання слідчого про арешт майна вбачається, що ним ставиться питання про накладення арешту на вищевказане тимчасово вилучене майно, оскільки воно відповідає критеріям визначеним ст.98 КПК України, могло використовуватися під час вчинення злочинів, а тому з метою збереження речових доказів є необхідність у накладенні арешту на вказане майно. Крім того, слідчим зазначено, що у разі не застосування заходів забезпечення кримінального провадження, позбавить орган досудового розслідування можливості проведення об`єктивного та всебічного розслідування по кримінальному провадженню та унеможливить проведення подальших експертиз.

Дослідивши доводи клопотання слідчого та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-1 КК України, за якими здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку про те, що тимчасово вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки вказане майно може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегти на собі сліди вчиненого злочину, містить важливі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, що згідно ч. 3 ст.170 КПК України дає підстави для його арешту, як речового доказу, з метою збереження.

На спростування доводів апеляційної скарги власника майна ОСОБА_6 , колегія суддів зауважує про те, що на стадії досудового розслідування у слідчого судді, суду відсутні повноваження вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто на цій стадії не можуть оцінюватися докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а є лише можливим і обов`язковим на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Так, висновком судово-мистецтвознавчої експертизи № 3347/25 від 13 вересня 2025 року, встановлено, що на 43 аркушах фотозображень, що знаходяться в протоколі огляду предмета від 28 липня 2025 року, міститься зображення символіки комуністичного тоталітарного режиму, що надано в Законі України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в України та заборону пропаганди їхньої символіки».

Таким чином, слідчим до клопотання про арешт майна, надано достатній обсяг доказів на підтвердження відповідності вилученого у ОСОБА_6 мобільного телефону критеріям речового доказу, зазначеного в статті 98 КК України.

Відповідно, арешт з метою забезпечення збереження речових доказів накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, тобто незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Щодо доводів апелянта про порушення його права на захист, колегія суддів визнає їх необґрунтованими та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Забезпечення права на захист відповідно до ст. 129 Конституції України та ст. 7 КПК України є однією із загальних засад кримінального провадження.

Відповідно до ст. 45 КПК України захисником є адвокат, який здійснює захист підозрюваного, представництво інтересів юридичної особи, стосовно якої здійснюється провадження щодо застосування заходів кримінально-правового характеру у спеціальному порядку, особи, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю, обвинуваченого, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, а також особи, стосовно якої передбачається розгляд питання про видачу іноземній державі (екстрадицію).

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 49 КПК України, суд зобов`язаний забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні, якщо обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів чи з інших об`єктивних причин не може його залучити самостійно.

Відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст.49 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо: відповідно до вимог статті 52 цього Кодексу, участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника; слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд вирішить, що обставини кримінального провадження вимагають участі захисника, а підозрюваний, обвинувачений не залучив його.

Так, у даному провадженні ОСОБА_6 має процесуальний статус власника майна, а не підозрюваного чи обвинуваченого, який має право на призначення йому судом захисника.

Разом з тим, відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу», останній має право, на одержання правничої допомоги адвоката в якості представника, однак забезпечення такої правої допомоги здійснюється за особистим зверненням до Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правової допомоги.

Враховуючи вище викладене та спростувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підсумовує про те, що слідчий суддя дійшов вірних висновків про накладення арешту на вилучене майно, яке здатне забезпечити виконання завдання щодо запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного майна, є розумним та співрозмірним обмеженням права власності ОСОБА_6 відносно завдань кримінального провадження та не має для власника майна наслідків, які б не виправдовували такий ступінь втручання у його права.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб та в межах діючого законодавства, відповідно до ст.132, 170, 173 КПК України дотримався принципів розумності та співрозмірності обмеження права власності осіб завданням кримінального провадження та врахував наслідки від вжиття такого тимчасового заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб. Доказів негативних наслідків обраного заходу забезпечення власнику майна, не надано та під час їх розгляду не встановлено.

Крім того, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власники і обмежуються у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними і співрозмірними з огляду на завдання кримінального провадження, з урахуванням чого колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи осіб з метою виконання завдань кримінального провадження.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою та не вбачає підстав для її скасування, у зв`язку з чим вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст.170,173,404,405,407,419,422 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 вересня 2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000558 від 18 липня 2025 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4