Єдиний унікальний номер судової справи 201/1798/25
Номер провадження 1-кп/201/737/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2025 року м. Дніпро

вул. Юрія Горовця, буд. 13

Соборний районний суд міста Дніпра у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ( в режимі відеоконференції),

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі клопотання прокурора-стажиста на посаді прокурора Маріупольської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження, внесеного 21 червня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002257 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням голови Верховного Суду 06.03.2022 р. № 1/0/9-22 "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану" територіальну підсудність Жовтневого районного суду міста Маріуполя визначено за Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська.

Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» № 4273-IX від 26 лютого 2025 року Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська перейменовано на Соборний районний суд міста Дніпра.

11.02.2025 року до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська надійшло клопотання прокурора-стажиста на посаді прокурора Маріупольської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження, внесеного 21 червня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002257 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Дане клопотання обґрунтоване наступним.

В провадженні СВ Маріупольського РУП ГУНП в Донецької області перебувають матеріали досудового розслідування кримінального провадження, внесеного 21 червня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002257 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 20.06.2013 року приблизно о 15 годині 00 хвилин невстановлена особа, знаходячись біля будинку №90 по пр. Леніна в Жовтневому районі м. Маріуполя відкрито, шляхом ривку викрала майно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: фрагмент золотого ланцюжка та золотий хрестик та з викраденим зникла, спричинивши останній матеріальну шкоду на загальну суму в розмірі 1500 гривень.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та тимчасової окупації м. Маріуполя та Маріупольського району, матеріали вказаного кримінального провадження залишились у службовому приміщенні Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області у м. Маріуполь Маріупольського району Донецької області доступ до якого на теперішній час відсутній.

Відповідно до ст. 615-1 КПК України, з метою відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження в умовах воєнного стану 09 грудня 2024 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було направлено клопотання про відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження в умовах воєнного стану.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2024 року задоволено клопотання про відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження в умовах воєнного стану й відновлено матеріали кримінального провадження, що внесені внесеного 21 червня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002257 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, а саме:

-рапорт ЄО №9549 від 20 червня 2013 року;

-постанову від 02 лютого 2021 року про зміну групи прокурорів;

-постанову від 03 лютого 2021 року про зміну групи прокурорів;

-постанову від 14 червня 2021 року про зміну групи прокурорів;

-постанову від 23 жовтня 2021 року про зміну групи прокурорів.

В ході проведення подальшого досудового розслідування, на теперішній час встановити обставини злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України не представляється можливим, з причин втрати усіх матеріалів кримінального провадження, якими обґрунтовувався склад вчиненого злочину, і відсутні будь-які об`єктивні способи їх встановлення.

В ході досудового розслідування надано доручення про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України, надіслано запити з метою встановлення місця знаходження потерпілої й встановлено наявність актового запису про смерть №251 від 17.02.2014 року відносно ОСОБА_5 , в ході проведення розшукових заходів встановити очевидців та свідків працівниками ВКП Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області, не виявилося можливим.

Встановити особу, яка вчинила зазначене кримінальне правопорушення не надалося можливим.

На теперішній час, рішення по вказаному кримінальному провадженню не прийнято, слідчим за погодженням із прокурором або прокурором по даному кримінальному провадженню про підозру жодній особі не повідомлено.

Оскільки подія вказаного кримінального правопорушення мала місце 20.06.2013 року у зв`язку з чим, відповідно до ст. 49 КК України строки притягнення до кримінальної відповідальності сплинули 20.06.2018 року.

З огляду на викладене, прокурор-стажист заявив клопотання про закриття кримінальне провадження, внесеного 21 червня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002257 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання, просила його задовольнити, крім того, посилалася на те, що прокурор-стажист має право підписувати клопотання про закриття кримінального провадження.

Вислухавши думку прокурора, перевіривши доводи, викладені у клопотання та дослідивши матеріали відновленого кримінального провадження, суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Відповідно до абзацу 4 частини 4 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

За змістом ст. 49 КК України, сплив зазначених у ній строків тягне звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Законність відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України полягає в тому, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Публічність, згідно ст. 25 КПК України передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Згідно з ч. 4 ст. 38 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках - потерпілого.

У контексті наведеного, всебічність дослідження обставин кримінального провадження означає, по-перше, висунення і дослідження всіх можливих версій щодо характеру події, що має ознаки кримінального правопорушення та винуватості особи, а по-друге, однаково ретельне встановлення і перевірку як обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують особу.

Повнота дослідження обставин кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні, використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі Михалкова та інші проти України зазначено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції, що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

З аналізу зазначених процесуальних норм права слідує висновок про те, що для закриття кримінального провадження необхідна наявність одночасно двох обставин, а саме: закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (ст. 49 КК України) та неможливість досудового слідства встановити особу, яка вчинила кримінальне правопорушення. При цьому, неможливість встановлення особи, повинно бути доведено доказами, які б давали суду можливість дійти до висновку, що органами досудового розслідування було вжито всіх можливих заходів для встановлення особи.

До того ж правова норма, передбачена п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України не надає автоматично прокурору право на звернення до суду з клопотанням про закриття кримінального провадження, у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та не звільняє прокурора від виконання завдань кримінального провадження та виконання обов`язків, визначених ст. 9, 25 КПК України під час здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

У свою чергу суд під час вирішення питання про закриття кримінального провадження має враховувати, чи дотримано органом досудового розслідування вимоги кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, що є необхідною умовою належного вирішення завдань кримінального провадження (ст. 2 КПК).

Така позиція узгоджується з практикою Верховного Суду, відображеною, зокрема, в постановах від 25.08.2021 (справа № 142/536/20), від 29.06.2022 (справа № 725/3569/21), від 07.06.2023 (справа № 545/51/22).

З`ясування обставин для закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК, не звільняє суд від обов`язку перевірити, чи дотримався орган досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин справи. Прийняття рішення про закриття провадження з цієї підстави можливе лише після констатації того, що орган досудового розслідування провів повне, всебічне та неупереджене розслідування і вжив усіх можливих заходів, проте не встановив особу, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Втім з доданих до клопотання матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування не проведене повне, всебічне та неупереджене розслідування даного кримінального правопорушення, як і не вжито усіх можливих заходів направлених на встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Крім того, суд звертає увагу, що клопотання про закриття кримінального провадження підписане не уповноваженою на це особою, а саме прокурором-стажистом виходячи з наступного.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про прокуратуру», прокурор - стажист окружної прокуратури здійснює повноваження прокурора з урахуванням особливостей, визначених статтею 33-3 цього Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 33-3 Закону України «Про прокуратуру», процесуальні рішення прокурора - стажиста окружної прокуратури під час здійснення процесуального керівництва підлягають погодженню із старшим прокурором групи прокурорів, а у визначених законом випадках - з керівником органу прокуратури. Рішення прокурора - стажиста окружної прокуратури, які він приймає під час виконання інших функцій прокуратури, підлягають погодженню з керівником стажування.

Відповідно до п. 3 розділу V Порядку проходження стажування прокурора-стажиста окружної прокуратури, затвердженого Наказом Генерального прокурора від 09 серпня 2023 року № 220, здійснюючи процесуальне керівництво досудовим розслідуванням та підтримуючи публічне обвинувачення в суді, прокурор-стажист:

- свої процесуальні дії та рішення під час здійснення процесуального керівництва погоджує зі старшим прокурором групи прокурорів, а у визначених законом випадках - з керівником відповідного органу прокуратури, про що робиться відмітка у відповідному процесуальному документі, який долучається до матеріалів наглядового провадження;

- бере участь у проведенні слідчих, процесуальних дій у порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК України), спільно з керівником стажування, іншим прокурором групи прокурорів або за дорученням старшого прокурора групи прокурорів самостійно;

Відповідно до п. 4 розділу V Порядку проходження стажування прокурора-стажиста окружної прокуратури, затвердженого Наказом Генерального прокурора від 09 серпня 2023 року № 220, здійснюючи представництво інтересів держави в суді, прокурор-стажист:

- готує проєкти процесуальних документів, запитів, позицій, а також приймає рішення, які погоджує з керівником стажування, про що робиться відмітка у відповідному документі, копія якого долучається до наглядового провадження;

- бере участь у розгляді справ судами, а також бере участь у виконавчому провадженні при виконанні судових рішень, постановлених у справах, у яких прокурорами здійснювалося представництво в суді, спільно з керівником стажування чи прокурором, відповідальним за роботу на відповідному напрямі або за дорученням керівника стажування самостійно.

Відтак, чинне законодавство не передбачає самостійного подання прокурором-стажистом клопотання про закриття кримінального провадження з підстав передбачених п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, а саме без погодження таких дій зі старшим прокурором групи прокурорів, а у визначених законом випадках - з керівником відповідного органу прокуратури.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що клопотання підписане не уповноваженою особою прокурором-стажистом, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002257 від 21 червня 2013 року проведено неповно та неефективно, а відтак, зазначене вказує на те, що органом досудового розслідування та прокурором не було виконано в повній мірі положення ст. 2 КПК України та не вжито всіх заходів для встановлення об`єктивної істини по справі.

Суд вважає, що таке використання органами досудового розслідування норми, що була запроваджена ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства» та введена в дію 17 жовтня 2019 року, як можливості закінчити досудове розслідування кримінального провадження шляхом закриття судом на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, суперечить завданням та загальним засадам, встановленим чинним КПК України.

Відтак, в даному випадку, закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України суперечитиме принципу верховенства права та матиме формальний характер, у зв`язку з чим, клопотання прокурора не підлягає задоволенню.

Одночасно суд звертає увагу, що згідно з ч. 11 ст. 284 КПК в апеляційному порядку може бути оскаржена ухвала про закриття кримінального провадження, а оскарження ухвали про відмову в закритті кримінального провадження, вказаною нормою не передбачено. Наведений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19.08.2024 у справі № 331/1020/24.

Керуючись ст.ст. 284-288 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора-стажиста на посаді прокурора Маріупольської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження, внесеного 21 червня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002257 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності відмовити.

Матеріали відновленого кримінального провадження, внесеного 21 червня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002257 повернути до СВ Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали о 09 годині 40 хвилин 29 червня 2025 року.

Суддя: ОСОБА_1