Єдиний унікальний номер № 273/1427/24
Провадження № 1-кп/0285/208/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року м. Звягель

Колегія Звягельського міськрайонного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Звягель кримінальне провадження № 273/1427/24 0000149) за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Панфіли, Яготинського району, Киїхвської області, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України

УСТАНОВИЛА:

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою на 60 днів обвинуваченому оскільки даний строк закінчується, розгляд кримінального провадження не розпочався, ризики які встановлені слідчим суддею при обранні запобіжного заходу тривають і вони виключають можливість зміни їх на більш м`які.

Захисник обвинуваченого заперечив проти задоволення клопотання прокурора просить змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Обвинувачений був належним чином повідомлений про розгляд даного кримінального провадження але відмовився брати участь в судовому засіданні.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні ЄСПЛ від 01.03.2006 у справі Sejdovic v.Italy заначено: провадження, що мають місце за відсутності обвинуваченого, не є несумісними зі статтею 6 Конвенції (п.81); Ні дух, ні буква статті 6 Конвенції не перешкоджає особі за власною волею відмовитися (прямо чи побічно) від права на гарантії справедливого суду (див. Kwiatkowska v. Italy (dec.), no. 52868/99, 30 листопада 2000 року).

За змістом ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Такий обов`язок покладено на суд також з огляду на ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 р. № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

З отриманих судом матеріалів вбачається, що ОСОБА_7 було достовірно відомо про місце і час розгляду справи в суді. ОСОБА_7 неодноразово наполягав про розгляд справи за його участі безпосередньо в приміщенні суду. Будучи обізнаним про розгляд клопотання про продовження строків тримання його під вартою в судовому засіданні 26.01.2026 які закінчуються 30.01.2026, він відмовився від участі в даному судовому засіданні.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження в ході судового розгляду до обвинуваченого ОСОБА_7 були застосовані заходи забезпечення кримінального провадження - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 закінчується, однак судовий розгляд по даному провадженню триває.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.

Слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Як встановлено в судовому засіданні, продовжують існувати ризики того, що обвинувачений ОСОБА_7 , може переховуватись від суду, до чого його може спонукати тяжкість можливого покарання, незаконно впливати на свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Твердження захисту про безпідставність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою у зв`язку з недоведеністю ризиків, суд вважає необґрунтованим. Стороною захисту не надано суду належних доказів, які б давали підстави для заміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який.

Звертаючись із клопотанням про зміну запобіжного заходу та під час судового засідання, сторона захисту, заперечуючи щодо задоволення клопотання, не надала доказів, що майновий стан, сімейні зв`язки та рід занять обвинуваченого виключають такий ризик як переховування від суду. Не містять таких доказів і матеріали кримінального провадження.

На підставі викладеного суд вважає, що клопотання захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу не підлягає до задоволення.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_7 , під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяннь, які інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної його поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних на даний час умов. В зв`язку з чим, суд клопотання прокурора задовольняє та продовжує строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ще на 60 днів.

Відповідно до ч. 6 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

В Україні 24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено воєнний стан який на даний час продовжений.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів не визначає розмір застави обвинуваченому.

Керуючись ст.ст. 27, 107, 177-178, 369, 371, 372, 314-316 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Продовжити дію раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 26 березня 2026 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору, направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Головуючий

Судді: