УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 201/15521/25

провадження № 51 - 4880 ск 25

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду

Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянула касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Соборного районного суду м. Дніпра від 10 грудня 2025 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 грудня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,

встановила:

Ухвалою слідчого судді Соборного районного суду м. Дніпра від 10 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4 про відвід слідчого СВ ВП № 2 ДПУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області у кримінальному провадженні № 0000009 від 06 березня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 грудня 2025 року на підставі ч. 4 ст. 399 КПК відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на вищезазначену ухвалу, оскільки апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про перевірку вищезазначених судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї документи, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку.

Встановлення законодавцем обмеження права на апеляційне оскарження окремих судових рішень, якими не завершується розгляд кримінального провадження по суті, має на меті забезпечення належного здійснення правосуддя через розумне регулювання кількості справ, що надходять до судів апеляційної інстанції, та створення умов для ефективного використання обмежених ресурсів судової влади.

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним. Воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання (пункт 41 рішення у справі «Абрамова проти України» від 18 грудня 2018 року, заява № 41988/08; пункт 78 рішення у справі «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року, заява № 40160/12 та інші).

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до приписів ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому КПК.

Частиною 1 ст. 310 КПК визначено, що оскарження ухвал слідчого судді здійснюється в апеляційному порядку.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, скаржник порушує питання про перегляд касаційним судом ухвали слідчого судді Соборного районного суду м. Дніпра від 10 грудня 2025 року.

Таким чином, з огляду на положення ч. 1 ст. 310, ч. 4 ст. 424 КПК, скаржник подав касаційну скаргу на судове рішення, які відповідно до положень цього Кодексу не підлягає оскарженню в суді касаційної інстанції.

Щодо доводів касаційної скарги про перегляд ухвали Дніпровського апеляційного суду від 22 грудня 2025 року Суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме:

1) вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом. Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Як убачається з ухвали Соборного районного суду м. Дніпра від 10 грудня 2025 року, у задоволенні заяви ОСОБА_4 про відвід слідчого було відмовлено.

Проте, вказана ухвала не зазначена у переліку судових рішень, передбаченому ст. 392 КПК, які підлягають апеляційному оскарженню.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження.

Таким чином, відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку, що ухвала Соборного районного суду м. Дніпра від 10 грудня 2025 року є рішенням, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, а тому діяв відповідно до положень ч. 4 ст. 399 КПК і постановив законне, обґрунтоване, належно вмотивоване судове рішення, з яким погоджується і колегія суддів касаційної інстанції.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд вважає, що обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність їх перевірки за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та матеріалів провадження вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Соборного районного суду м. Дніпра від 10 грудня 2025 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 грудня 2025 рокупро відмову у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3