Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2530/24
Номер провадження 1-кп/711/176/25
УХВАЛА

06 жовтня 2025 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

провівши в залі Придніпровського районного суду м. Черкаси в режимі відеоконференції розгляд клопотання захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 , про зміну запобіжного заходу, а саме скасування додаткового обов`язку здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, подане в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000173 від 12.01.2024, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, українця, митрополита Черкаського і Канівського Української православної церкви Феодосія, зареєстрованого в АДРЕСА_1 та мешканця АДРЕСА_2 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 161 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.161 КК України (справа № 711/2530/24, провадження № 1-кп/711/350/24).

06.10.2029 захисник ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до суду із клопотанням про скасування додаткового обов`язку здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, покладеного на обвинуваченого ОСОБА_4 , ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.02.2025 та продовжений ухвалою суду від 25.09.2025.

В обґрунтування вказаної заяви зазначено, що листом Ради ООН з прав людини митрополита Феодосія запрошено та акредитовано для участі в 60-й сесії Ради ООН з прав людини, яка триватиме до 08 жовтня 2025 року. Заплановано зустрічі з мандатаріями ООН, які відбудуться протягом цього періоду, а також можуть бути організовані протягом перших 10 днів після запрошення сесії Ради ООН з прав людини. На підтвердження вказаного, до заяви долучено лист, викладений іноземною мовою та його переклад.

Також захисник вказує, що виконання покладеного судом обов`язку зберігання у відповідних органів державної влади паспорту (паспортів) для виїзду за кордон, інших документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, унеможливить виїзд за межі України митрополита Черкаського та Канівського Феодосія ( ОСОБА_4 ) та взяти участь у 60-й сесії Ради ООН з прав людини, яке відбудеться за адресою Av. de la Paix 8-14. 1211 Женева, а тому просив скасувати покладений на ОСОБА_4 додатковий обов`язок - здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_6 , позицію яких підтримав обвинувачений, просили задовольнити подане клопотання про скасування додаткового обов`язку на підставі обставин викладених у ньому та долучених до нього доказів. Окремо захисник ОСОБА_5 зазначив, що на його думку, відсутні підстави для застосування відносно його підзахисного обов`язку, визначеного п.8 ч.5 ст. 194 КПК України, оскільки відносно ОСОБА_4 не приймався захід забезпечення, який не дозволяє йому виїжджати за кордон України, в той час як ОСОБА_4 має позитивний, та такий що захищається та стимулюється міжнародним правом, інтерес надати свідчення Спеціальним доповідачам ООН, Раді із прав людини ООН стосовно розпочатої ними спеціальної процедури розслідування фактів порушення прав людини по справах УПЦ. Тривалість запланованого заходу в ООН розрахована до 18 жовтня 2025 року, після участі в цьому заході обвинувачений повернеться та знову здасть свій паспорт до ДМС.

Обвинувачений зазначив, що раніше він приймав участь у сесії ООН в дистанційному режимі, але на даний час його запрошують до Ради ООН для особистого спілкування із спецдокладачами ООН з приводу порушення прав людини по справам УПЦ. Це буде не інтерактивне спілкування в режимі відеоконференції, а свого роду «дача свідчень» комісії, яка розглядає порушення прав віруючих УПЦ в України. Заочно ця сесія відбутися не може. Довести цю обставину він не може, але про це свідчить той факт, що його запросили прийняти участь у цьому заході особисто, тобто бути там присутнім фізично.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення вказаного клопотання оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, наразі продовжують існувати, не зменшились та виправдовують застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання із покладенням на нього обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України. Стороною захисту не наведено виключних обставин, які б давали підстави для зміни запобіжного заходу, шляхом скасування додаткового обов`язку, визначеного п. 8 ч. 5 ст. 194 КПК України. Окремо прокурор звернув увагу суду на те, що обвинувачений не надав доказів на підтвердження того, що він не може прийняти участь у вказаному заході за допомогою відеоконференцзв`язку. Також вказав на те, що долучені стороною захисту до клопотання документи не засвідченні належним чином, тобто подані з порушенням вимог діючого законодавства, а відтак не є належними доказами тих обставин, на які посилається сторона захисту в обґрунтування поданого клопотання. Враховуючи вказане, просив відмовити в задоволенні даного клопотання.

Потерпілий та його представник заперечували проти задоволення поданого клопотання, підтримали позицію прокурора.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід, щодо обвинуваченого. При цьому вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Разом з тим, за змістом ст. 131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Частиною першою статті 201 КПК України визначено, зокрема, що обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до суду клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Клопотання про зміну запобіжного заходу розглядається за правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 4 ст. 201 КПК України).

Кримінальне процесуальне законодавство не визначає переліку підстав скасування чи зміни додаткових обов`язків за клопотанням сторони захисту, а стаття 201 КПК України вказує тільки на те, що до клопотання мають бути додані матеріали, якими обґрунтовуються доводи клопотання.

З аналізу ст. 201 КПК України слідує, що зміна запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачає виникнення після постановлення ухвали про обрання запобіжного заходу або його продовження нових обставин, які свідчать про зміну, зменшення або збільшення встановлених ризиків кримінального провадження та/або впливають на виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Тому, в контексті розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу суд не переглядає рішення про його застосування, а на підставі наданих сторонами відомостей встановлює наявність нових обставин, які можуть вплинути на застосований до обвинуваченого відповідний захід або його виконання та які виникають у зв`язку з плином часу. Такий висновок опосередковано ґрунтується на приписах ч. 5 ст. 201 КПК України, які унеможливлюють подання обвинуваченим чи його захисником клопотання про зміну запобіжного заходу протягом тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу.

Таким чином, суд констатує, що підставами звернення з клопотанням про зміну запобіжного заходу є обставини, які або існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які не було відомо сторонам, або виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу.

З огляду на зазначені положення закону, суду, під час вирішення клопотання про зміну запобіжного заходу, необхідно в межах доводів відповідних клопотань розкрити питання існування обставин, про які не було відомо сторонам, та які не були предметом оцінки під час прийняття рішення про продовження запобіжного заходу, та чи виникли після постановлення такого рішення нові обставини, що свідчать про зменшення встановлених ризиків.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.02.2025 ОСОБА_4 змінено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням процесуальних обов`язків, визначених частиною 5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати за першою вимогою до суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 вересня 2025 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при обранні запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, на два місяці, тобто до 25.11.2025 року включно.

В своєму клопотанні так і в судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 зауважував, що підставою для звернення до суду з вказаним клопотанням, а відтак і обставиною, яка не розглядалась судом 25.09.2025 є те, що ОСОБА_4 як митрополита Черкаського та Канівського Феодосія запрошено взяти участь у 60-й сесії Ради ООН з прав людини, яке відбудеться за адресою Av. de la Paix 8-14. 1211 Женева.

З урахуванням того, що вказана обставина не була відома суду станом на 25.09.2025, а саме під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , то суд вважає за можливе розглянути вказане клопотання захисника ОСОБА_5 про скасування додаткового обов`язку незважаючи на те, що воно подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про продовження строку застосування запобіжного заходу.

Надаючи оцінку доводам, викладеним у клопотанні та долучених до них доказів, суд приходить до наступник висновків.

Так, продовжуючи ухвалою суду від 25.09.2025 строк дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 при обранні запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, на два місяці, тобто до 25.11.2025 року, судом було встановлено продовження існування ризиків, визначених п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. Тобто, покладення на обвинуваченого обов`язку, визначеного п.8 ч.5 ст. 194 КПК України застосовано до нього, в тому числі, з метою запобігання ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме ризику можливого переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду.

Отже, враховуючи положення ч. 7 ст. 194 КПК України, зазначене свідчить про те, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати, зокрема, ризик переховуватися від суду.

Сторона захисту вказує на необхідність взяття обвинуваченим ОСОБА_4 особистої участі в сесії Ради ООН з прав людини, як на підставу для скасування покладеного на нього обв`язку, визначеного п. 8 ч.5 ст. 194 КПК України.

На підтвердження необхідності виїзду за кордон обвинуваченого надано документи, які зазначені стороною захисту у додатку до клопотання як: «листи ООН з перекладом»; «роздруківка електронного посвідчення».

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року (справа №10-рп/99) зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

Відповідно до статті 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Суди ухвалюють рішення та оприлюднюють їх державною мовою у порядку, встановленому законом. Текст судового рішення складається з урахуванням стандартів державної мови.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

До письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Переклад документа має бути зроблено перекладачем та засвідчено його особистим підписом. Разом з тим, вказані документи викладені іноземною мовою, а відтак неможливо встановити їх зміст. Також стороною захисту надано ряд документів, викладених українською мовою, однак з них не вбачається чи є ці документи перекладом документів, які викладені іноземною мовою, в тому числі із зазначення якого самого документу здійснено переклад, та хто є перекладачем цих документів, відсутнє посвідчення перекладача здійсненого перекладу.

Отже, аналізуючи вищезазначені документи, суд наголошує, що стороною захисту не долучено належних доказів щодо нагальності та поважності причин виїзду за кордон обвинуваченого ОСОБА_4 , що в свою чергу свідчать про відсутність існування правових підстав для скасування обов`язку, визначеного п.8 ч.5 ст.194 КУпАП, покладеного на нього для забезпечення можливості здійснення дієвого контролю за його поведінкою та виконання ним процесуальних обов`язків, які не є надто обтяжливими для нього. Суд зауважує, що обвинувачений не позбавлений можливості співпраці з представниками міжнародної організації в інший спосіб, зокрема, шляхом виступів в режимі відео конференції, надання письмових пояснень, направлення необхідних юридичних документів, тощо.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що клопотання захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 , про скасування додаткового обов`язку не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 31, 177, 178, 179, 194, 196, 201, 331, 369-372, 376 КПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 , про скасування додаткового обов`язку здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений та проголошений 10.10.2025 о 09.30 год.

Суддя: ОСОБА_1