ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/2533/18 Провадження 1-кп/636/99/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2025 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора Лозівської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому засіданні кримінальне провадження № 0000153, внесене 21.09.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, українця, громадянина України, не одруженого, раніше не судимого, з середньо-спеціальною освітою, на момент вчинення правопорушення військовослужбовця за мобілізацією, гранатометника 4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляд суду 20.06.2018 року надійшло кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України.

16.07.2025 від прокурора у провадженні до суду надійшли клопотання про обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та про надання дозволу на його затримання з метою приводу до суду для участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу.

16.07.2025 ОСОБА_5 оголошено у розшук, надано дозвіл на затримання з метою приводу для вирішення питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

21.12.2025 до суду надійшли матеріали щодо затримання обвинуваченого в порядку ст. 208 КПК України, та доставлено останнього до суду для вирішення питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 16.06.2025, із посиланням на ті обставини, що на теперішній час повідомлена обвинуваченому підозра є обґрунтованою, крім того ризики, наведені в п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати, а інші, більш м`які запобіжні заходи не дозволять забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків.

Захисник адвокат ОСОБА_4 вважав розгляд клопотання прокурора недоцільним та заявив клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Щодо клопотання прокурора просив відмовити у його задоволенні.

Обвинувачений підтримав позицію свого захисника.

Судом з`ясовано, що обвинувачений розуміє наслідки закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності. При цьому обвинуваченому роз`яснено, що вказана обставина є нереабілітуючою підставою для закриття кримінального провадження, що в разі свого бажання доводити свою невинуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення він мав би наполягати на завершенні розгляду кримінального провадження по суті для ухвалення виправдувального вироку. Обвинувачений ОСОБА_5 наполягав на звільненні від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, надав на це свою згоду та правові наслідки такого звільнення йому роз`яснені та зрозумілі.

Прокурор щодо клопотання захисника поклався на розсуд суду.

З обвинувального акту слідує, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №156 від 02.08.2014 ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Однак рядовий ОСОБА_5 під час проходження військової служби в порушення законодавства вирішив стати на злочинний шлях. Так 13.01.2015 рядовий ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно, без поважних причин залишив військову частину НОМЕР_1 , яка розташовується у АДРЕСА_2 , та в подальшому свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини та про своє місцезнаходження до органів військового та цивільного управління не заявляв.

16.06.2018 рядовий ОСОБА_5 прибув до першого відділу військової прокуратури Харківського гарнізону та в подальшому був направлений до в/ч НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби.

Таким чином рядовий ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що він, проходячи військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 на посаді гранатометника 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону у військовому званні «рядовий» 13.01.2015 в порушення вимог ст.ст.17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статут внутрішньої служби ЗСУ, вимог ст.с.1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту ЗСУ, діючи умисно, без поважних причин, самовільно залишив територію військової частини без поважних причин та ухилявся від проходження військової служби до 16.06.2018, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, а саме самовільному залишенні військової частини без поважних причин тривалістю понад один місця, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Суд з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу та інше.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст.49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставим звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності є: закінчення встановлених ч.1 ст.49 КК України та ст.106 КК України строків давності; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.2-4 ст.49 КК України).

Відповідно до ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.

Тобто, за змістом статей 284-288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

За загальним правилом, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.2 ст.4 КК України).

Санкцією ч.3 ст.407 КК України (в редакції закону від 15.12.2013, який діяв на момент вчинення кримінального правопорушення, від 01.05.2016, чинного на момент внесення відомостей до ЄРДР, від 14.06.2016, та чинного на момент припинення правопорушення) - передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років.

Із врахуванням викладених у новій редакції положень у ст.12, п.2 ч.1 ст.49 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 407 КК України відноситься до нетяжких злочинів та у разі вчинення такого, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули п`ять років.

У постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 11.11.2021 по справі № 220/1260/20 провадження № 51-3077 км 21 викладено наступне твердження: загальні положення КК України визначають, що триваюче правопорушення має місце там, де протиправна діяльність триває безперервно протягом певного часу.

При триваючому злочині (проступку) особа вчиняє один раз певну дію і впродовж тривалого часу перебуває; безперервно в злочинному стані. Для цього виду злочинів характерним є неспівпадіння моменту закінчення складу злочину і моменту фактичного завершення протиправних дій. У поняття «час вчинення триваючого злочину» має включатися увесь проміжок часу, протягом якого особа безперервно вчиняла триваюче діяння на стадії закінченого злочину.

Завершення триваючого злочину - це день його припинення за волею або всупереч волі винного, в тому числі викриття особи у вчиненні злочину.

Так, початком перебігу строку давності є дата, коли кримінальне правопорушення було закінчено, тобто 16.06.2018, наведена обставина сторонами не заперечується.

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України є лише закінчення відповідного строку давності, який сплинув до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості.

Таким чином, строк давності спливає під час досудового розслідування, під час судового провадження та після проголошення обвинувального вироку суду. Будь-які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх перебіг. Якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження щодо цієї особи.

Згідно з ч.2 ст.49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, а з часу кримінального проступку п`ять років.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 перебував у розшуку з 02.07.2024 по 19.12.2024 та з 16.07.2025 по 21.12.2025, при цьому розшук обвинуваченого судом було оголошено вже після спливу строку притягнення до кримінальної відповідальності.

З огляду на наведене, на час розгляду заявлених сторонами провадження клопотань, в тому числі й клопотання сторони захисту, у даному кримінальному провадженні закінчився 5-ти річний строк давності, передбачений ч.1 ст.49 КК України.

Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст. 49 КК України є безумовним і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, за змістом ст.49 КК України звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою злочину; 2) з дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили минули визначені ч.1 ст.49 КК України строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч.1 ст.49 КК України строків не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину. Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч.1 ст.49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності. Відтак суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності. Отже, суд може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із закриттям кримінального провадження як під час підготовчого судового засідання, так і в ході судового розгляду в загальному порядку, керуючись положеннями ст.49 КК України (Постанова від 19.11.2019 в справі № 345/2618/16-к).

Таким чином, суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа) досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної, касаційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

У відповідності до ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи вищенаведене, перевіривши законність заявленого клопотання захисника, з огляду на те, що кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , є нетяжким злочином, з моменту скоєння якого минуло більше п`яти років, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст.49 КК України не переривався, суд приходить до переконання, що клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак підлягає задоволенню шляхом звільнення останнього від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України та закриття відносно нього кримінального провадження за ч.3 ст.407 КК України.

Таким чином підстави для задоволення клопотання прокурора про обрання запобіжного наразі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 128-129, 284-286, 288, 369-372, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ч.3 ст.407 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 0000153 від 21.09.2016, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України - закрити.

Клопотання прокурора Лозівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Чугуївський міський суд Харківської області.

Ухвала, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1