УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , перевіривши клопотання ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 в порядку ст. 206 КПК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Києва через систему «Електронний суд» надійшло клопотання ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 в порядку ст. 206 КПК України.

В обгрунтування клопотання вказано, що 29.12.2025 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував у Святошинському районі міста Києва. Близько 10.30 години 29.12.2025 він був зупинений групою невідомих осіб у військовій формі (без розпізнавальних знаків поліції), які представилися співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_2 . З ними були також і працівники патрульної поліції. Всупереч волі, його було поміщено до транспортного засобу та доставлено до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Адвокат вказує, що з моменту затримання і до моменту подання цього клопотання ОСОБА_3 незаконно утримується на території ТЦК, у нього відібрано мобільний телефон, чим позбавлено можливості зв`язатися з родичами та адвокатом, йому не було роз`яснено права, не складено протокол про адміністративне затримання, не повідомлено Центр безоплатної вторинної правової допомоги, хоча в зафіксовано, що ОСОБА_3 є затриманим, а протокол буде складений за місцем доставлення.

У зв`язку з чим, на переконання адвоката, оскільки відсутні будь-які правові підстави для затримання та утримання органами ТЦК ОСОБА_3 , посилаючись на положення ст. 206 КПК України, ОСОБА_2 просив слідчого суддю:

1) розглянути це клопотання невідкладно;

2) зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (або будь-яку іншу службову особу, у віданні якої перебуває затриманий) негайно доставити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва для з`ясування підстав його позбавлення свободи;

3) витребувати у службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 всі наявні документи, що стали підставою для затримання та утримання ОСОБА_3 ;

4) у разі ненадання судового рішення про тримання під вартою або відсутності інших законних підстав для позбавлення волі - постановити ухвалу, якою негайно звільнити ОСОБА_3 з-під варти (від незаконного утримання).

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Статтею 206 КПК України передбачено, що кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання.

Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) не перевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставлені особи до суду.

З системного аналізу зазначених положень статті 206 та інших положень КПК України вбачається, що нею врегульовано порядок здійснення контролю слідчим суддею щодо законності тримання осіб під вартою, а зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи (яка позбавлена свободи), слідчий суддя уповноважений під час розгляду скарги на незаконне тримання під вартою або іншого клопотання (скарги), розгляд яких віднесено до його повноважень та які подані в порядку, передбаченому КПК України.

Також законом чітко визначено, що постановлення слідчим суддею ухвали щодо негайної доставки до нього особи, яка позбавлена свободи, здійснюється лише в тому разі, якщо отримані слідчим суддею відомості створюють у нього обґрунтовану підозру про те, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Таким чином, розгляду у порядку ст. 206 КПК України підлягають клопотання/скарги, які виникають зі кримінально-правових відносин, та обов`язки щодо захисту прав людини у слідчого судді виникають в ході досудового розслідування.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Частиною 3 ст. 26 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається зі змісту поданого адвокатом ОСОБА_2 клопотання, він звернувся до слідчого судді у порядку ст. 206 КПК України, у якій просив зобов`язати службових осіб працівників ТЦК звільнити ОСОБА_3 з незаконного утримання.

Зі змісту поданої заяви слідує, що ОСОБА_3 не є особою, яка тримається під вартою, у тому числі й у зв`язку зі застосованим стосовно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку ст. 208 КПК України, та не є особою, затриманою неуповноваженою службовою особою, у порядку ст. 207 КПК України, не утримується правоохоронними органами у зв`язку з розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах жодного порушеного кримінального провадження.

Заявник фактично не погоджується із діями працівників ТЦК стосовно затримання та утримання ОСОБА_3 .

Водночас, незгода із діями працівників ТЦК та СП не належить до юрисдикції та повноважень слідчого судді, компетенція якого розповсюджується лише на стадію досудового розслідування.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що у разі порушення прав чи інтересів службовими (посадовими) особами ТЦК та СП чи військової частини при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаними із мобілізацією, для судового захисту будь-яка особа вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень, до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України, для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст.206 КПК України клопотання, поданого не в рамках кримінального провадження.

Слідчий суддя зазначає, що затримання громадянина працівниками ТЦК та СП та утримання його без відповідного судового рішення, не підлягає оскарженню до слідчого судді, оскільки такі правовідносини врегульовані чинним законодавством про мобілізацію та мобілізаційну підготовку, перевірка законності дій яких у такому разі не належать до повноважень слідчого судді та не підлягають розгляду в порядку КПК України.

Також, варте уваги, що заявник у порядку ст. 214 КПК України не подав заяву про кримінальне правопорушення щодо посадових осіб ТЦК та СП, при цьому, слід зауважити, що уповноважені особи цього органу не є працівниками органу досудового розслідування, слідства чи прокуратури, діяльність яких може бути предметом перевірки у порядку вимог КПК України.

Стаття 206 КПК України не містить порядку ухвалення рішення слідчого судді про відмову у відкритті провадження, яке подано в порядку ст. 206 КПК України.

У частині 4 статті 304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

У положеннях ч. 6 ст. 9 КПК України, встановлено, що у разі якщо норми положення КПК України не регулюють, або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

У зв`язку з викладеним, слідчий суддя приходить до висновку, про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження за клопотанням ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 а порядку ст. 206 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 26, 206, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження за клопотанням ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 в порядку ст. 206 КПК України в порядку ст. 206 КПК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1