Справа № 466/2816/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/931/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,-

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2025 року за ч.2 ст. 286 КК України, -

встановила:

вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2025 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_6 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання з судовими витратами та речовими доказами.

Згідно вироку, ОСОБА_6 03.10.2023, приблизно о 20 год. 09 хв., керуючи технічно справним транспортним засобом марки «АВТОСПЕЦПРОМ» модель АСПА.941157.014.03 реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись ним по автодорозі, що проходить вулицею Шевченка міста Львова у напрямку до вулиці Брюховицька міста Львова, порушуючи вимоги чинних Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами та доповненнями, а саме:

Розділу 1, пунктів:

1.3 (учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими);

1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків);

1.10 (в частині значення термінів «небезпека для руху» (зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. Окремим випадком небезпеки для руху є рух у межах смуги транспортного засобу іншого транспортного засобу назустріч загальному потоку) та «пішохідний перехід» (пішохідний перехід - ділянка проїзної частини, острівця безпеки чи розділювальної смуги або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.38.1-5.41.2, дорожньою розміткою 1.14.1-1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки - шириною тротуарів чи узбіч. Регульованим вважається пішохідний перехід, рух по якому регулюється світлофором чи регулювальником, нерегульованим - пішохідний перехід, на якому немає регулювальника, світлофори відсутні або вимкнені чи працюють у режимі миготіння жовтого сигналу);

Розділу 2, пункту 2.3 (підпунктів «б» (бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі) та «д» (не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху);

Розділу 3, пункту, 3.1 (водії оперативних транспортних засобів, виконуючи невідкладне службове завдання, можуть відступати від вимог розділів 8 (крім сигналів регулювальника), 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 26, 27 та пункту 28.1 цих Правил за умови увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору і спеціального звукового сигналу та забезпечення безпеки дорожнього руху);

Розділу 12, пункту 12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди);

Розділу 18, пунктів:

18.1 (водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека),

18.4 (якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека),

що виразилось в тому що він, був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, під час руху на транспортному засобі не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди чи небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, при наближені до нерегульованого пішохідного переходу, який знаходиться неподалік будинку № 205/1, що по вулиці Шевченка міста Львова, маючи можливість виявити як перед вказаним пішохідним переходом зупинився транспортний засіб, що знаходився попереду попутно, не врахував такої обстановки і стан транспортного засобу щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не зменшив швидкість, а в разі потреби не зупинився, щоб дати перевагу у русі пішоходу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який переходив проїзну частину дроги по вказаному нерегульованому пішохідному переходу справа на ліво по ходу руху керованого ним транспортного засобу, без причин технічного характеру здійснив наїзд на цього пішохода, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у виді тупої поєднаної травми тіла у вигляді підапоневротичної гематоми тім`яної ділянки справа, струсу головного мозку, забою легень, закритого перелому ліктевої кістки, перелому крижової кістки, відкритого перелому обох кісток лівої гомілки з наявністю рани у верхній третині на передній поверхні, забійних ран та саден голови, тулуба та кінцівок, котра згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №70/2024 від 30.07.2024 відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент її спричинення.

На вирок суду адвокат ОСОБА_8 захисник обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просить оскаржуваний вирок змінити в бік пом`якшення, із застосуванням ст. 75 КК України, встановивши тривалість іспитового строку в 1 (один) рік.

В обґрунтування зазначає, що обвинуваченим ОСОБА_6 повністю відшкодовано завдані збитки потерпілому, що підтверджено в судовому засіданні, в ході якого законні представники потерпілого ОСОБА_9 - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та їх представник та представник потерпілого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_12 зазначили, що шкода обвинуваченим їм відшкодована, претензій матеріального та морального характеру у них немає. При визначенні міри покарання просили суд суворо не карати, а також підтримали подане клопотання про залишення цивільного позову без розгляду.

Під час судового розгляду ОСОБА_6 , повністю визнав свою вину згідно пред`явленого йому обвинувачення, у скоєному щиро розкаявся і погодився з недоцільністю дослідження доказів щодо обставин, які ним не оспорюються, чим сприяв встановленню судом істини у справі.

Захисник, звертає увагу, що ОСОБА_6 злочин вчинив, не перевищуючи швидкість, не здійснив проїзд на заборонений сигнал світлофора, не перебуваючи у стані сп`яніння, тобто його дії не буди зухвалими чи демонстративно зневажливими до правил дорожнього руху.

Наголошує, що ОСОБА_6 раніше не судимий. Він працює на посаді екстреного медичного техніка, де сумлінно виконує свої обов`язки, що мають особливе суспільне значення. Його робота безпосередньо пов`язана із збереженням життя та здоров`я людей, адже від своєчасного реагування та оперативного виїзду залежить надання невідкладної медичної допомоги. На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди він перебував при виконанні своїх службових обов`язків, здійснюючи виїзд на екстрений виклик, тим самим виконував суспільно необхідну функцію.

Заслухавши доповідача, доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що захисник фактично порушує питання про недотримання судом першої інстанції визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Частиною 1 ст. 75 КК передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання є: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо призначеного обвинуваченому покарання та іспитового строку тривалістю 3 роки, яке призначене з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, його наслідків та суспільної небезпеки, особи винного, який раніше не судимий, одружений, працюючий в КНП ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на посаді екстреного медичного техніка, на обліку в психоневрологічному диспансері та в медичному центрі превенції та терапії узалежнень не перебуває, його відношення до вчиненого, щире каяття, відшкодування обвинуваченим шкоди, думку потерпілої сторони, щодо призначення покарання, позитивну характеристику з місця праці.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України у межах встановлених у санкції статті, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, обставин, які свідчили б про неправильне застосування судом першої інстанції статті 75 КК України в апеляційній скарзі не наведено.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2025 року щодо ОСОБА_6 колегією суддів не встановлено, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4