Номер провадження: 11-кп/813/1687/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

перекладача ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_12 , та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 10 березня 2025 року, у кримінальному провадженні №0000714, внесеному до ЄРДР 24.08.2021 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Одеси, громадянин України, з середньою освітою, не одруженого, має на утриманні малолітню дитину 2021 року народження, не працевлаштованого, без реєстрації на території України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,-

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець міста Одеси, громадянин України, маючий середню освіту, не одружений, має на утриманні малолітню дитину 2014 року народження, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 02.11.2011 року Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 185, 70 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільненого від відбуття строку покарання з іспитовим строком на 2 роки;

-20.10.2014 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України приєднано 1 рік 6 місяців позбавлення волі за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 02.11.2011 року всього до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- 06.02.2015 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 304, 70 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України зараховано покарання призначене вироком Приморського районного суду м. Одеси від 20.10.2014 р. та остаточно призначене покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 20.03.2018 р. за відбуттям строку покарання;

- 16.02.2021 Малиновським районним судом м. Одеси, за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці, покарання відбув,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,-

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком суду :

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироку законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з моменту фактичного затримання, а саме: 24.08.2021 року.

В строк відбування призначеного покарання зарахувано період перебування ОСОБА_7 під вартою з 24.08.2021 року по день набрання вироку законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі (ч.5 ст. 72 КК України).

ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироку законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з моменту фактичного затримання, а саме: 24.08.2021 року.

В строк відбування призначеного покарання зарахувано період перебування під вартою з 24.08.2021 року по день набрання вироку законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі (ч.5 ст. 72 КК України).

Вироком суду також вирішено питання щодо цивільного позову потерпілої, процесуальних витрат та долю речових доказів.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 24.08.2021 приблизно о 16:00 год., ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 , який раніше судимий, повторно, за попередньою змовою групою осіб, таємно, умисно, з корисливих мотивів, використовуючи заздалегідь заготовлені інструменти перекусили металеву решітку вікна та незаконно проникли до будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно викрали: мобільний телефон марки «Samsung», модель «GalaxyА50» імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , вартістю 3833,33 грн.; мобільний телефон марки «Samsung», модель «GalaxyJ5», імеі1: НОМЕР_3 , імеі2: НОМЕР_4 , вартістю 1716,66 грн.; ланцюг у вигляді намиста з біжутерії «камені Сваровскі», матеріальну цінність не несуть; брошку з біжутерії, вартістю 1 грн.; сріблястий джгутик, вартістю 50 грн.; намисто, вартістю 106,66 грн.; навушники марки «Samsung», вартістю 16,67 грн.; зарядний пристрій марки «Android», вартістю 13,34 грн.; жіночу сумку бежевого кольору, вартістю 280,00 грн.; картку для знижки «PR 143390», матеріальної цінності не несе; один ключ «Fuara»,вартістю 4,00 грн.; дорожню сумку чорного кольору марки «Wallaby», вартістю 383,33 грн.; дорожню сумку чорного кольору марки «Porshe», вартістю 183,33 грн.; золотий хрестик, золотий кулон «Божої матері», вартістю 4 856,42 грн.; золотий хрестик у вигляді розп`яття, вартістю 3 859,95 грн.; одну пару золотих сережок, вартістю 11 289,00 гривень; одну пару золотих сережок, вартістю 7 669,00 грн.; золоту каблучку з золотим листком з білими камінням, вартістю 2 078,40 грн.; пару сережок, з алмазними вставками, вартістю 1 271,58 грн.; золоту каблучку з гравіровкою у формі листка з білим камінням, вартістю 2 078,40 грн.; одну пару золотих сережок, вартістю 2 229,81 грн.; ноутбук марки «Asus» чорного кольору модель «Х50VL» серійний номер 79NOASO58159, вартістю 766,66 грн.; ноутбук марки «Samsung» чорного кольору, серійний номер HTZY91MC50041OL, вартістю 4799, 33 грн.; ноутбук марки «Asus» червоного кольору, серійний номер D1NOCXO237022, вартістю 4491,66 грн.; гральний пристрій «Sony Playstation» модель «XU3CUH-2208BB01X», на самому пристрої наявний серійний номер 02-60049 та акумулятор до нього, вартістю 11 248,00 грн.; норкову шубу коричневого кольору, вартістю 20 000,00 грн.; норкову шубу чорного кольору із шкіряними вставками у формі «ялинки», вартістю 16 333,33 грн.; сумку фірми «Мандри», вартістю 190,00 грн.; рюкзак фірми «Мандри», вартістю 600,00 грн.; сумка для ноутбука, вартістю 246,66 грн.; золоту підкову, матеріальну цінність не несуть; диск до гральної приставки «Плей Стейшн 4», гру «Мафія 3», вартістю 500,00 грн.; джойстик до гральної приставки «Плей Стейшн 4», вартістю 500,00 грн.; блютуз-колонку JBL charge 4, синього кольору, вартістю 1733,33 грн.; золоті сережки з каменем «Топаз» та «Цирконій» в формі ромбу, матеріальну цінність не несуть; золоту каблучку з каменями «Цирконій», матеріальну цінність не несуть; золотий браслет в формі джгута, вартістю 11 851,38 грн.; золоті сережки з каменем «Цирконій», вартістю 7 480,00 грн.; золоту каблучку фірми «Булгарі», вартістю 6 145,16 грн.; золотий браслет фірми «Булгарі», вартістю 7 900,92 грн.; золоту каблучку з «Цирконієм», матеріальну цінність не несуть; золоту булавку, вартістю 746,20 грн.; золотий ланцюжок, вартістю 9 408,00 грн.; золотий ланцюжок, вартістю 3 606,00 грн.; золотий підвісок, вартістю 1 916,00 грн.; золоті сережки, вартістю 6 500 грн.; золотий ланцюг, вартістю 19 313,00 грн.; золоту обручку, вартістю 1 878,00 грн.; золоті сережки, вартістю 6 958,00 грн.; золотий ланцюжок, вартістю 6 461,20 грн.; золотий підвісок, вартістю 12 386,00 грн.; золотий ланцюг, вартістю 15 801,84 грн.; золоту каблучку, вартістю 1 913,00 грн.; золотий ланцюг, вартістю 17 557,60 грн.; золотий ланцюг, вартістю 22 824,88 грн.; золоті сережки, вартістю 1 000,78 грн.; золоту обручку, вартістю 5 349,00 грн.; золоті сережки в формі «Кільця» (3 пари), загальною вартістю 7 900,00 грн.; золоту підвіску прямокутної форми, вартістю 4 389,40 грн.; золотий ланцюг з іконою «Миколи Чудотворець», вартістю 5 267,28 грн.; золоті сережки, вартістю 2 940,00 грн.; золотий ланцюг «якірної форми», вартістю 4 178,71 грн.; золотий ланцюг «якірної форми», вартістю 7 679,06 грн.; золоту каблучку, вартістю 10 848,00 грн.; золоту каблучку з білим золотом спіральної форми з діамантом, вартістю 9 540,00 грн.; золотий браслет, вартістю 17 557,60 грн.; золоту підвіску з напиленням «Божої матері», вартістю 34,67 грн.; золоті сережки овальної форми, вартістю 8 370,00 грн.; намисто біло-чорного кольору, вартістю 36,33 грн.; 2 обруча (1-ий сріблястого кольору, 2-ий бежевого кольору), загальною вартістю 56,00 грн., що належать ОСОБА_13 .

У подальшому з місця вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з викраденим майном зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_13 матеріальну шкоду на суму 349 123,86 гривень.

Таким чином, своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у житло, у великих розмірах.

Таким чином, своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у житло, у великих розмірах.

Вимоги апеляційної скарги.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду захисник ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_7 , кожен окремо, звернулися до суду із апеляційними скаргами, яких зазначали, що вирок підлягає зміні, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, у зв`язку з чим вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, з огляду на наступне:

- стороно обвинувачення не довела належними та допустимими доказами перелік викраденого майназгідно із обвинувальним актом.Натомість, обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував подію злочину та викрадення майна, яке було вилучене під час його затримання;

- суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення на підставі недопустимих доказів, а саме, протоколу впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_14 , оскільки: порушені вимоги ст. 228 КПК України щодо кількості та схожості осіб, оскільки лише одна особа, з пред`явлених, має чіткі риси схожості з обвинуваченим; не забезпечено належну технічну фіксацію вказаної процесуальної дії; впізнання здійснено за загальними ознаками;

- під час допиту свідків не отримано інформації, яка б указувала на те, що обвинувачений викрав майно, перелік якого йому інкримінується. Окрім того, останні не були на місці події, не бачила обвинуваченого в момент вчинення злочину, не взаємодіяли з ним у контексті викрадення майна;

- у примітці до ст. 185 КК України щодо кваліфікуючої ознаки, передбаченої ч.4 ст. 185 КК України, вчинення крадіжки у великих розмірах, не зазначено який розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян необхідно брати до уваги, установлений на час вчинення правопорушення або постановлення вироку. Так, на момент постановлення вироку, крадіжка у великих розмірах визнається, якщо спричинені збитки на суму від 378 500 грн до 908 400 грн., що не відповідає сумі збитків у справі;

- призначене покарання є занадто суворе і не відповідає особі обвинуваченого. Так, ОСОБА_7 є раніше не судимою особою, частково визнав вину, що свідчить про критичне ставлення до вчиненого, щире каяття та бажання співпрацювати зі слідством. Також, повідомив, що вчинив злочин у результаті збігу тяжких особистих обставин, пов`язаних із скрутним матеріальним становищем. Вказане, на думку сторони захисту, істотно знижує суспільну небезпеку вчиненого злочину та свідчить про виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

На підставі наведеного сторона захисту просить вирок змінити та перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 4 ст. 185 КК України на ч. 3 ст. 185 КК України. Призначити ОСОБА_7 показання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3-років позбавлення волі. Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання, а саме: 24.08.2021 року. В строк відбування призначеного покарання зарахувати період перебування під вартою з 24.08.2021 року по день набрання вироку законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі. Звільнити ОСОБА_7 негайно у залі суду.

В апеляційній скарзі прокурор Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_15 , не оспорюючи висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального інкримінованого кримінального правопорушення, вказує на те, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та осіб обвинувачених. В обґрунтування своїх доводів посилається на наступне:

- суд першої інстанції безпідставно встановив обставину, яка обтяжує покарання щире каяття, яка вплинула на розмір призначеного покарання;

- обвинувачені будучі працездатними та маючи середньо-спеціальну освіту, не прикладали зусиль для працевлаштування та пошуку законного джерела отримання легальних доходів. Крім того, ОСОБА_8 вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення після 2-х місяців після звільнення з місць позбавлення волі;

- під час судового розгляду протягом 3 років 5 місяців обвинувачені відмовлялись надавати суду будь-які пояснення щодо обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення;

- оскаржуваним вироком було задоволено цивільний позов потерпілої про відшкодування шкоди, завданої злочином, що свідчить про те, що з моменту повідомлення про підозру обвинувачені не відшкодували спричинену шкоду;

За таких обставин прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити у цій частині новий, яким: ОСОБА_7 призначити покарання за ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років; ОСОБА_8 призначити покарання за ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років.

Позиції учасників судового розгляду.

Потерпілий та його представник належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду (а.с.115-117 т.4),про поважні причини свого неприбуття не повідомили, з клопотанням про відкладання не зверталися.

Вислухавши думку прокурора, обвинувачених та захисників, які вважала за можливим проводити розгляд справи за відсутності потерпілого та його представника, апеляційний суд дійшов висновку розглядати апеляційну скаргу за відсутності останніх, оскільки апеляційним судом вжиті всі можливі заходи у відповідності до положень ч. 8 ст. 135 КПК України, для повідомлення останніх про призначення судового засідання в апеляційному суді, а їх участь у даному випадку є необов`язкова.

У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просив задовольнити апеляційну скаргу сторони обвинувачення.

Обвинувачені та захисники заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення та просили задовольнити апеляційну скаргу сторони захисту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції доходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, в апеляційній скарзі сторони захисту та під час апеляційного розгляду обвинувачений не заперечує факту, що ним разом з ОСОБА_8 було вчинено крадіжку майна 24 серпня 2021 року у потерпілого ОСОБА_13 з будинку № 106-а по вул. Левітана в м. Одеса за обставин, викладених в обвинувальному акті. Водночас сторона захисту зазначає, що не погоджується з кількістю викраденого майна. Зокрема, вказує, що було викрадено лише те майно, яке було вилучене під час затримання ОСОБА_7 .

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Верховний Суд, неодноразово зазначав, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним ч. 2 та 4 ст. 17 КПК, що передбачають: ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для визнання винуватості доведеною поза розумним сумнівом версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що стосуються події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

З одного боку, стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами.

З іншого боку, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (див. постанови Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 08 жовтня 2019 року у справі № 195/1563/16-к, від 21 січня 2020 року у справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 760/23459/17 та ін.).

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Логічний аналіз вищевикладеної ч. 1 ст. 94 КПК України дає підстави дійти висновку про те, що оцінка доказів судом здійснюється за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватись на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, при цьому, сукупність зібраних доказів оцінюється з точки зору достатності та взаємозв`язку, необхідних для прийняття відповідного процесуального, в даному випадку, судового рішення.

Внутрішнє переконання це такий стан свідомості суб`єкта оцінки, коли він вважає, що зібрані й перевірені у справі докази є достатніми для вирішення питання щодо наявності чи відсутності обставин, які входять до предмета доказування, або інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і впевнений у правильності свого висновку та готовий до практичних дій у відповідності з отриманими знаннями. Закон вимагає, щоб внутрішнє переконання було обґрунтованим.

Стаття 85 КПК України передбачає, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Підставою для поділу доказів на прямі та непрямі (побічні) є характер їх відношення до обставин, які підлягають доказуванню.

Прямий доказ такий, що прямо і безпосередньо вказує на ті факти і обставини, що підлягають доказуванню. Із цього випливає, що між доказом і тезою, що доводиться, не існує проміжних ланок. Їх зв`язок має одноступеневий характер.

На відміну від прямих доказів, непрямі докази обґрунтовують обставини, які підлягають доказуванню, не прямо, а опосередковано через проміжні факти шляхом послідовних висновків. Непрямим (побічним) є доказ, який спочатку обґрунтовує наявність чи відсутність проміжного (доказового) факту, а через нього наявність чи відсутність шуканої обставини предмета доказування. Непрямі докази вказують на окремі факти, на основі логічного аналізу сукупності яких встановлюються окремі елементи складу кримінального правопорушення та інші обставини предмета доказування.

Як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин злочину досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.

Оскаржуваний вирок свідчить, що суд першої інстанції, здійснюючи судовий розгляд даного кримінального провадження відповідно до вимог ч. 6 ст. 22, ч. 3 ст. 26, ч. 1 ст. 337 КПК України, оцінюючи досліджені у провадженні докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, прийшов до цілком обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом доведено винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України.

Зокрема, свідок ОСОБА_16 пояснила, що 24 серпня 2021 року пізно ввечері, повернувшись додому, вона побачила, що хвіртка була відчинена, грати відігнуті, пошкоджена решітка, а в будинку все перевернуто: розкидані речі, одяг, порожні коробки з-під виробів із золота. Після цього вони викликали поліцію. Під час проведення слідчих дій з`ясувалося, що було викрадено багато майна: значну кількість спадкового золота, обручки, перлинні намиста, кільця, золоті ланцюжки, комп`ютери, приставку Sony PlayStation, електронний годинник, шубу з чорної норки, норкову шубу до коліна, дублянки. Перелік викрадених речей, наведений в обвинувальному акті, відповідає дійсності. Під час досудового розслідування надали наявні документи та чеки на викрадені речі.

Також вина ОСОБА_7 та ОСОБА_8 об`єктивно доведена та повністю підтверджується показами свідка ОСОБА_17 , який, будучи попереджена про кримінальну відповідальність, суду першої інстанції пояснив, що на час зазначених подій працював водієм таксі. Отримавши замовлення, він прибув за викликом, після чого до його автомобіля сів Буджурашвілі. Вони поїхали у напрямку мікрорайону Таїрова в м. Одесі. Під час поїздки між ними зав`язалася розмова, у ході якої ОСОБА_18 розповідав про вчинення ним крадіжок та демонстрував відповідні відеозаписи. За його словами, у нього збереглися відеозаписи бесід, здійснені на фронтальну камеру його мобільного телефону. Свідок повідомив, що переслав працівникам поліції геолокацію їхнього місцеперебування, на той момент ОСОБА_18 та ОСОБА_19 вчиняли крадіжку в будинку. У автомобілі свідок бачив два мобільні телефони та шуби. Коли вони під`їхали до будинку за адресою АДРЕСА_3 наказав йому чекати в автомобілі, однак потім запросив до будинку, де свідок побачив на столі значну кількість золотих виробів. Буджурашвілі поділив золото на три рівні частини. Після цього вони мали намір їхати на вул. Добровольського для подальшого збуту. Працівники поліції прибули в той момент, коли вони збиралися вирушити для здачі золота.

Поряд із вищезазначеним, винуватість обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інкримінованому їм кримінальному правопорушенні, підтверджується письмовими доказами, дослідженими судом першої, зокрема:

- рапортом, з якого вбачається, що отримано повідомлення зі служби 102, що 24.08.2021 року о 19:40 годину за адресою: м. Одеса, вул. Левітана 106 А, невстановлені особи проникли до будинку через вікно, пошкодили решітку, вкрали золоті прикраси;

-протоколом огляду місця події від 25.08.2021 року, з якого вбачається, що було проведено огляд транспортного засобу марки «AUDI A7», д/н НОМЕР_5 , який знаходився на ділянці місцевості розташованої біля буд. 44 по вул. Преображенська в м. Одесі, за участю ОСОБА_14 , у ході проведення якого було виявлено та вилучено: 3 ноутбука (ноутбук марки «Asus» чорного кольору модель «Х50VL», серійний номер 79NOASO58159; ноутбук марки «Samsung» чорного кольору, серійний номер HTZY91MC50041OL; ноутбук марки «Asus» червоного кольору, серійний номер D1NOCXO237022); акумулятори до них у кількості 3-х штук 2 мобільних телефони марки «Samsung», гральний пристрій «SonyPlaystation» моделі «XU3CUH-2208BB01Х», серійний номер 60049 та акумулятор до нього;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання з фотознімками від 25.08.2021 року з якого вбачається, що свідок ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_7 , як особу яка 24.08.2021 року продала йому три ноутбука, один ОСОБА_20 , 2 мобільних телефону та 3 сумки;

- протоколом огляду місця події від 25.08.2021 року, з якого вбачається, що було проведено огляд ділянки місцевості біля буд. АДРЕСА_3 , за місцем зупинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 після безперервного переслідування, у ході проведення якого було виявлено та вилучено: бірка «ТЮСО» «браслет+кулон ланцюг»; бірка «Срібло 925» код 23661783; два обруча з біжутерією; ланцюг у вигляді намиста з біжутерії; брошка з біжутерії; сріблястий джгутик; чохол від мобільного телефону марки «Samsung»; одна пара сережок з біжутерії; намисто; зв`язка з чотирма ключами; навушники марки «Samsung»; зарядний пристрій марки «Android»; жіноча сумка бежевого кольору; картка «PR 143390»;один ключ «Fuara»; дорожня сумка чорного кольору марки «Wallaby»; дорожня сумка чорного кольору марки «Porshe»; золотий хрестик, золотий кулон «Божої матері»; золотий хрестик у вигляді розп`яття; золота каблучка з пустою формою для каміння; одна золота сережка; одна пара золотих сережок; золота каблучка з золотим листком з білими камінням; одна золота сережка з білою перлиною; золота каблучка з гравіровкою у формі листка з білим камінням; 1 пара золотих сережок; стартовий пакет з сім картою N? НОМЕР_6 ; стартовий пакет до сім карти НОМЕР_7 ; zip-look з мікро флеш кою «Team 8 GB»; сім карта НОМЕР_8 ; сім карта НОМЕР_9 ; сім карта НОМЕР_10 ; сім карта НОМЕР_11 ; сім карта НОМЕР_12 ; мобільний телефон марки «Nokia» імеі 1: НОМЕР_13 імеі 2: НОМЕР_14 ; мобільний телефон марки «ZTE» імеі 1: НОМЕР_15 імеі 2: НОМЕР_16 ;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.08.2021 року, з якого вбачається, що свідок ОСОБА_17 впізнав ОСОБА_7 , як особу яка 24.08.2021 року викликала таксі;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.08.2021 року, з якого вбачається, що свідок ОСОБА_17 впізнав ОСОБА_8 , як особу яка 24.08.2021 року разом з особою на ім`я « ОСОБА_21 » викликала таксі.

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 25.08.2021 року з якого вбачається, що ОСОБА_8 фактично затримано 24.08.2021 року о 22 годині 15 хвилин. У ході обшуку затриманого ОСОБА_8 у присутності понятих було вилучено майно: ланцюжок з металу, що схожий на золото, 1 сережка, з металу, схожий на золото, сережка, срібного кольору, золотий хрестик, золотий кулон із зображенням «Божої матері», золотий кулон у вигляді підкови вилучаються та поміщуються за сейф-пакету зразка НПУ N? INZ 2017818 за підписами слідчого та понятих. Крім того, було вилучено з пальця ОСОБА_22 золотий перстень з темним камінням, який поміщено до сейф-пакету зразка НПУ № INZ 2017819.

Вищенаведені докази, на переконання апеляційного суду, узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам зазначеного кримінального провадження.

Колегія суддів, зіставивши показання обвинуваченого, надані у судовому засіданні, із наведеними вище доказами, дійшла висновку про наявність суперечностей у його позиції, що зменшує достовірність викладеної ним версії щодо обсягу викраденого майна. Зокрема, у суді ОСОБА_7 стверджував, що викрав лише те майно, яке було вилучене під час його фактичного затримання (протокол огляду місця події від 25.08.2021 року). Однак із фактичних даних, отриманих за результатами проведення впізнання особи за фотознімками за участі свідка ОСОБА_14 від 25.08.2021 року, встановлено, що останній упізнав ОСОБА_7 як особу, яка 24.08.2021 року продала йому три ноутбуки, гральний пристрій «Sony PlayStation», два мобільні телефони та три сумки. Матеріали провадження не містять жодних доказів упередженого ставлення свідка ОСОБА_14 до обвинуваченого, а також даних про наявність між ними неприязних відносин, які могли б бути підставою для сумніву у правдивості та достовірності отриманих фактичних даних. Стороною захисту такі обставини також не наводилися.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що зазначені суперечності свідчать про недостовірність пояснень обвинуваченого, які колегія суддів розцінює як обраний ним спосіб захисту.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо недопустимості як доказу протоколу впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_14 , оскільки: порушені вимоги ст. 228 КПК України щодо кількості та схожості осіб, оскільки лише одна особа, з пред`явлених, має чіткі риси схожості з обвинуваченим; не забезпечено належну технічну фіксацію вказаної процесуальної дії; впізнання здійснено за загальними ознаками, є необґрунтованими.

Процедура проведення пред`явлення особи до впізнання регулюється статтями 223 та 228 КПК України. Вимоги до протоколу про проведення вказаної слідчої дії, окрім ст. 104 КПК України, закріплено у ст. 231 цього Кодексу.

Під час проведення вказаної слідчої дії органом досудового розслідування було дотримано процесуальний порядок проведення пред`явлення особи до впізнання та складено відповідний протокол, який у повному обсязі відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства та відображає з приводу чого здійснено таке впізнання, його підписано всіма особами, які були присутні під час процесуальної дії, зауважень з боку учасників процесуальної дії не встановленого. Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України, не вимагає обов`язкової фіксації вказаної слідчої дії технічними засобами.

З аналізу зазначеного протоколу пред`явлення особи для впізнання вбачається, що свідку було пред`явлено для впізнання 4 фотознімка осіб, які не мали різких відмінностей у віці та зовнішності, з поміж яких останній впізнав ОСОБА_7 , як особу яка 24.08.2021 року продала йому три ноутбуки, гральний пристрій «Sony PlayStation», два мобільні телефони та три сумки, а тому колегія суддів констатує про необґрунтованість доводів сторони захисту про недопустимість таких протоколів.

Таким чином, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, всупереч доводів апеляційних скарг сторони захисту, дослідив усі надані сторонами докази, які не викликають сумнівів у допустимості та достовірності, з`ясувавши усі обставини, передбачені у ст. 91 КПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про те, що при визначені «великого розміру» крадіжки відповідно до п. 3 примітки до ст. 185 КК України, має братися розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час постановлення вироку, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

09.08.2024 року набув чинності Закон України від 18.07.2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Законом №3886-IX внесені зміни у ст.51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якими підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до ст.51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Колегія суддів звертає увагу, що об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 07 жовтня 2024 року (справа № 278/1566/21, провадження № 51-2555кмо24) дійшла висновку, що Закон № 3886-IX, яким внесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886 IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого майна розмір, визначений ст.51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Згідно з п. 3 примітки до ст. 185 КК України великий розмір крадіжки визначається як вартість викраденого майна, що перевищує суму, яка у 250 разів більша за неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину.

Станом на 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2270 грн, а 50 відсотків від його розміру становили 1135 грн, тобто великим розміром вважається крадіжка на суму від 283 750 грн (250 *1135), а інкримінованим кримінальним правопорушенням було заподіяно матеріальну шкоду потерпілому у розмірі 349 123,86, що встановлено висновками судово товарознавчої експертизи № КСЕ 19/116-21/15683 від 16.11.2021 та № СЕ 19/116-21/15680-ТВ від 08.10.2021 та документами, які надані потерпілим, тому підстав для сумніву щодо правильної кваліфікації дії за ч. 4 ст. 185 КК України, немає, а перекваліфікація дій обвинуваченого з указаних вище підстав є неможливою.

Що стосується доводів апеляційних стосовно недотримання судом вимог закону в частині призначення покарання обвинуваченим, апеляційний суд зазначає наступне.

Частина 2 ст. 50 КК України встановлює, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення і усвідомлення винною особою необхідності її понести, а з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи і попередження нових злочинів.

У постанові Другої судової палати ККС у складі ВС від 02.11.2021 у справі №643/13256/17 зазначено, що поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Разом із тим, процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості кримінального правопорушення, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті), видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, з урахуванням обставин, які підлягають доказуванню, зокрема тих, що мають братися до уваги під час призначення покарання.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини і захистом інтересів держави й суспільства.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, на виконання приписів зазначеної вище норми кримінального закону та положень судової практики, призначаючи обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , покарання взяв до уваги характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином; наслідки вчиненого у вигляді заподіяння потерпілому великої майнової шкоди, більшу частину якої не відшкодовано; особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, на обліку у психіатра та нарколога не значиться, наявність обставини, що пом`якшують покарання - визнання вини частково, та відсутність обставин, які обтяжують покарання; особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не одноразово судимий за вчинення тяжких злочинів, наявність обставини, що пом`якшують покарання - визнання вини.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, а ОСОБА_8 у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що у частині другій статті 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. У свою чергу, обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

Стороною обвинувачення не наведено в апеляційній скарзі переконливих обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченим та могли б свідчити про беззаперечну явну м`якість призначеного покарання.

З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав, які вказували б на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі обвинуваченого через м`якість, та погоджується з визначеним видом і розміром призначеного покарання, оскільки врахуванню підлягали всі наявні у кримінальному провадженні обставини.

Що стосується аргументів сторони захисту з приводу необхідності врахування обставини, яка пом`якшує покаранняобвинуваченому ОСОБА_7 , як вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин (пункт 5 частини 1 статті 66 КК), апеляційний суд зазначає, що можливість врахування вказаної обставини обґрунтовується поєднання несприятливих для особи обставин фізичного, матеріального або морального характеру, що негативно впливають на основні умови її життя, заподіюють особі страждання, негативно впливають на її психіку, можуть викликати у неї стан розпачу, надмірну дратівливість, що не сприяє належному здійсненню самоконтролю поведінки, послаблюють волю особи, знижують її опірність негативним умовам, підсилюють роль ситуативних моментів. Впливаючи на свідомість особи, ці негативні чинники визначають вибір лінії поведінки людини. Визнання цієї обставини такою, що пом`якшує покарання, пояснюється тим, що особа знаходиться під виливом відповідних негативних зовнішніх чинників (тяжких особистих, сімейних чи інших обставин), які здійснюють тиск на свідомість та волю особи, обмежуючи свободу вибору варіанту поведінки, та схиляють до вчинення суспільно небезпечного діяння. Збіг цих обставин здійснює формування мотивів вчинення злочину, послаблює волю особи та обумовлює вибір злочинної поведінки. Особа вчиняє злочин з метою усунення або послаблення впливу тяжких обставин, їх негативних наслідків, або в результаті того, що вплив цих обставин на психіку особи послабив її вольовий контроль, знизив її увагу, обережність, здатність керувати своїми діями. Навіть одна, але тяжка обставина може вплинути на психіку особи, послабити волю, знизити її опірність ситуації, що згідно з морально-етичними нормами суспільства викликає поблажливе ставлення до особи, яка вчинила злочин.

Натомість, сторона захисту в апеляційній скарзі не наводить жодних аргументів на користь наявності цієї обставини з посиланням на конкретні обставини цього кримінального провадження. Твердження з приводу того, що причиною вчинення злочину було скрутне матеріальне становище обвинуваченого ОСОБА_7 жодним чином не знижує ступінь суспільної небезпеки інкримінованого злочину, оскільки обвинувачений свідомо обрав такий спосіб задоволення своїх матеріальних потреб, як вчинення кримінально протиправних дій.

Колегія суддів вважає таке рішення суду першої інстанції справедливим та достатнім для досягнення мети покарання, таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин колегія суддів вважає, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування та задоволення апеляційних скарг.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Керуючись ст. ст. 370, 372, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 , та прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_12 , - залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 10 березня 2025 року, у кримінальному провадженні №0000714, внесеному до ЄРДР 24.08.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4