ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року

м. Київ

справа № 484/5239/23

провадження № 51-1503 км 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника (у режимі відеоконференції ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000643 від 08 червня 2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , на ухвалу судді Миколаївського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року про повернення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 на вирок Первомайського міськрайонного суду від 13 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_7 .

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Первомайського міськрайонного суду від 13 грудня 2024 року ОСОБА_7 було засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , оскаржила цей вирок в апеляційному порядку.

Ухвалою судді Миколаївського апеляційного суду від 20 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 на підставі ч. 1 ст. 399 КПК України було залишено без руху та надано їй строк для усунення недоліків протягом 7 днів з моменту отримання ухвали.

Ухвалою судді Миколаївського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , було повернуто апелянту на підставі п. 1 ч. 3 ст. 399 КПК України.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Мотивуючи свої вимоги, захисник стверджує, що рішення суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги сторони захисту є необґрунтованим з огляду на таке:

- в апеляційній скарзі порушувалося питання щодо необхідності скасування вироку місцевого суду та прийняття нового рішення про невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, що, на думку ОСОБА_6 , у цілому узгоджується із повноваженнями апеляційного суду, визначеними п. 4 ч. 1 ст. 407, ст. 417, ч. 1 ст. 418 КПК України, в частині постановлення ухвали про закриття кримінального провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284, п. 1 ч. 2 ст. 412 КПК України;

- посилаючись на неможливість визначити межі апеляційної скарги, апеляційний суд не врахував положень частин 1, 2 ст. 404 КПК України, згідно з якими, з огляду на зміст прохальної частини уточненої скарги та відсутність недоліків у її мотивувальній частині, у разі обґрунтованості доводів сторони захисту цей суд міг вийти за межі вимог апеляційної скарги та постановити ухвалу про закриття кримінального провадження;

- беручи до уваги те, що відбулися зміни до змісту апеляційної скарги, а уточнена апеляційна скарга не була предметом оцінки в оскаржуваній ухвалі від 20 січня 2025 року, апеляційний суд повинен був перевірити відповідність нових змін апеляційної скарги вимогам ст. 396 КПК України та в разі встановлення недоліків повторно залишити апеляційну скаргу сторони захисту без руху.

Від учасників касаційного провадження заперечень на касаційну скаргу захисника не надходило.

Позиції інших учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 та прокурор ОСОБА_5 підтримали касаційну скаргу й просили її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та наведені в касаційній скарзі захисника доводи та, колегія суддів дійшла висновку, що ця скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції, з-поміж іншого, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. При вирішенні питання про наявність зазначеної у п. 1 ч. 1 цієї статті підстави суд касаційної інстанції має керуватися ст. 412 КПК України.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення (ст. 412 КПК України).

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доступ до правосуддя як один з основоположних принципів верховенства права гарантований Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 55, п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. 7, ч. 6 ст. 9 КПК України).

Згідно з пунктами 1, 2, 17 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема забезпеченню права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантується право кожному на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституції України.

Водночас Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні у справі «Воловік проти України» зазначає, що якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, то держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених ст. 6 згаданої Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За правилами ч. 1 ст. 399 КПК України суддя-доповідач, встановивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених ст. 396 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється достатній строк для їх усунення, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу. Копія ухвали про залишення апеляційної скарги без руху невідкладно надсилається особі, яка подала апеляційну скаргу.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк. Копія ухвали про повернення апеляційної скарги згідно з вимогами ч. 5 цієї статті надсилається особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, не погоджуючись із вироком суду першої інстанції, яким ОСОБА_7 було засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років, захисник ОСОБА_6 , діючи в інтересах обвинуваченого, оскаржила його в апеляційному порядку.

Ухвалою судді Миколаївського апеляційного суду від 20 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 на підставі ч. 1 ст. 399 КПК України було залишено без руху та надано їй строк для усунення недоліків протягом 7 днів з моменту отримання ухвали.

Серед недоліків, які стали підставою для постановлення наведеного рішення, суддя апеляційного суду зазначив таке:

- у своїй апеляційній скарзі захисник просила вирок суду першої інстанції скасувати та визнати ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, проте такі вимоги сторони захисту є неконкретними й потребують уточнення, оскільки сформульовані без урахування повноважень суду апеляційної інстанції та, як наслідок, позбавляють цей суд можливості визначити межі апеляційної скарги, а також унеможливлюють її розгляд по суті та прийняття судом відповідного рішення з огляду на установлені законом повноваження;

- порушуючи положення ч. 6 ст. 396 КПК України, ОСОБА_6 не долучила до апеляційної скарги її копій у кількості, необхідній для їх надіслання учасникам кримінального провадження.

07 лютого 2025 року до Миколаївського апеляційного суду надійшли уточнення до апеляційної скарги захисника разом з додатками, серед яких були й копії поданої апеляційної скарги у відповідній кількості.

Водночас суддя суду апеляційної інстанції, вирішуючи питання щодо можливості відкриття апеляційного провадження, зауважив, що в уточненій апеляційній скарзі (поданій на виконання ухвали від 20 січня 2025 року) захисник повторно просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким визнати ОСОБА_7 невинуватим, однак ці вимоги є незрозумілими й такими, що сформовані без урахування того, яке рішення суд апеляційної інстанції вправі прийняти відповідно до статей 407, 420 КПК України.

За таких обставин суддя суду апеляційної інстанції дійшов переконання, що в уточненій апеляційній скарзі захисником ОСОБА_6 не було усунуто недоліки, установлені ухвалою від 20 січня 2025 року про залишення її апеляційної скарги без руху, а тому така скарга підлягає поверненню на підставі п. 1 ч. 3 ст. 399 КПК України (ухвала судді Миколаївського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року).

Зазначені висновки судді суду апеляційної інстанції, на думку колегії суддів, є передчасними.

Так, як правильно встановлено в оскаржуваній ухвалі та зараз не заперечується стороною захисту, наведені в прохальній частині апеляційної скарги (як у первинній, так і в уточненій) захисника ОСОБА_6 вимоги про скасування вироку місцевого суду та постановлення нового рішення щодо визнання ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину в цілому не узгоджуються з положеннями, передбаченими ч. 1 ст. 407 КПК України, згідно з якими за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити вирок або ухвалу без змін;

2) змінити вирок або ухвалу;

3) скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок;

4) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу;

5) скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження;

6) скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Однак ЄСПЛ у справах:

- «ТОВ «Фріда» проти України» зазначав, що, застосовуючи процедурні правили, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом;

- «Жоффр де ля Прадель проти Франції» акцентував на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, зокрема процесуальні заборони й обмеження. Разом з тим ЄСПЛ вказує, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя має бути не лише фактичним, а й реальним.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження.

За приписами статей 417, 418 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження. Закриття кримінального провадження апеляційним судом здійснюється судовим рішенням у формі ухвали.

Положеннями ч. 2 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Верховний Суд зазначає, що під час вирішення питання щодо наявності підстав для відкриття апеляційного провадження, суддя-доповідач повинен враховувати наскільки передбачені процесуальним законом повноваження колегії суддів суду апеляційної інстанції, з огляду на зміст вимог апеляційної скарги, можуть бути реалізовані з урахуванням положень, передбачених ст. 2, пунктами 1, 12, 13, 14, 17 ст. 7, частинами 1, 2 ст. 284, статтями 404, 407, 417, 418 КПК України під час перегляду кримінального провадження в апеляційному порядку.

При цьому визначальним є те, чи може суд апеляційної інстанції, у межах своїх повноважень, розглядати таку апеляційну скаргу та, навіть з огляду на наявність очевидних недоліків цієї скарги, задовольнити її частково. Якщо ж такі обставини мають місце, то суд не позбавлений можливості визначити межі цієї апеляційної скарги, забезпечивши таким чином особі доступ до правосуддя в порядку, передбаченому КПК України.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, захисник ОСОБА_6 , оскаржуючи вирок в апеляційному порядку, вказувала на те, що місцевим судом було допущено порушення, передбачені статтями 410, 412, 413 КПК України, оскільки вина ОСОБА_7 не була доведена поза розумним сумнівом, показання обвинуваченого не спростовані, суперечливість наявних у справі доказів не усунута, а саме рішення суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях та недопустимих доказах.

Таким чином, беручи до уваги зміст апеляційної скарги захисника (яка в цій частині не ставилася під сумнів ухвалою судді апеляційного суду від 20 січня 2025 року про залишення скарги без руху), суд апеляційної інстанції з огляду на свої повноваження, визначені в КПК України, у разі визнання обґрунтованою позиції сторони захисту щодо незаконності вироку, ураховуючи невідповідність вимог апеляційної скарги положенням ст. 407 КПК України, не був би позбавлений можливості скористатися положеннями ч. 2 ст. 404 КПК України, апеляційну скаргу задовольнити частково і, керуючись зазначеними вище положеннями процесуального закону, при наявності для того обґрунтованих підстав, які можуть бути встановлені в ході апеляційного розгляду, скасувати рішення суду першої інстанції та постановити ухвалу, якою закрити кримінальне провадження у порядку, передбаченому КПК України.

За таких обставин колегія суддів доходить переконання, що наведені в ухвалі судді Миколаївського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року про повернення апеляційної скарги висновки щодо неможливості визначення меж апеляційної скарги та, як наслідок, подальшого її розгляду по суті у зв`язку з некоректними вимогами сторони захисту не є належним чином мотивованими, а тому доводи касаційної скарги захисника про те, що суддя апеляційного суду в ході вирішення питання про відкриття апеляційного провадження вдався до надмірного формалізму, чим не дотримався практики ЄСПЛ, є обґрунтованими.

Зазначені порушення, які, на думку Верховного Суду, було допущено під час постановлення оскаржуваної ухвали, є істотними, оскільки вони перешкодили судді суду апеляційної інстанції ухвалити законне й обґрунтоване рішення (ч. 1 ст. 412 КПК України).

Водночас колегія суддів не бере до уваги доводів касаційної скарги ОСОБА_6 про те, що апеляційний суд мав перевірити відповідність уточненої апеляційної скарги вимогам ст. 396 КПК України та в разі встановлення недоліків повторно залишити її без руху, оскільки така позиція сторони захисту суперечить положенням гл. 31 КПК України (Провадження в суді апеляційної інстанції), якими не передбачено повторне залишення без руху апеляційної скарги, що надійшла до апеляційного суду на усунення недоліків.

З огляду на викладене касаційну скаргу захисника належить задовольнити частково, а ухвалу судді апеляційного суду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України потрібно скасувати з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суду необхідно врахувати наведене і ухвалити законне й обґрунтоване рішення відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись статтями 412, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Ухвалу судді Миколаївського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року про повернення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 на вирок Первомайського міськрайонного суду від 13 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3