Справа № 946/7844/25
Провадження № 1-кс/946/1989/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2025 року слідчий суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю: скаржника ОСОБА_3 , дізнавача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 25.09.2025 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000095 від 28.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 182 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

03.10.2025 року до суду надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 25.09.2025 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000095 від 28.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 182 КК України.

Скарга мотивована тим, що в провадженні у дізновача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000095 від 28.03.2025р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 182 КК України. 17.09.2025 до ОСОБА_3 звернулася до Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області із заявою про визнання її потерпілою у вказаному кримінальному провадженні. У заяві зазначила, що внаслідок дій громадянки ОСОБА_5 , їй завдано моральної шкоди. 25 вересня 2025 року дізнавачем ОСОБА_4 було винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні №0000095. Заявник вважає постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки у даній справі ОСОБА_3 завдана шкода такими діями ОСОБА_5 : незаконним відеоспостереженням за нею та членами її сім`ї, у тому числі зйомкою їхнього двору, транспортного засобу та приватного життя; поширенням відеозаписів стороннім особам без її згоди; порушенням її права на недоторканність приватного життя, гарантованого Конституцією України та ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Дізнавач ОСОБА_4 обґрунтовує відмову у визнанні потерпілою ОСОБА_3 посилаючись на інформацію з медичного закладу щодо її стану здоров`я. Проте, стан здоров`я чи наявність або відсутність медичних діагнозів не є критерієм для визначення статусу потерпілого. Вважає, що таке використання конфіденційних даних суперечить КПК України, Закону України «Про захист персональних даних» та ст. 32 Конституції України. Відмова дізнавача ґрунтується на факторах, які взагалі не мають значення, і є порушенням її прав і процесуальних гарантій. Клопотання прийняте з порушенням встановленого триденного строку. У постанові від 25.09.2025 року дізнавачка фактично перенесла майже всю інформацію з попередньої постанови від 02.07.2025: опитування сусідів; допит сусідки ОСОБА_3 ; дані, отримані від осіб, які встановили камеру відеоспостереження, з посиланням на нібито законність її встановлення. Єдина нова інформація у постанові - це дані про медичний запит, який не має жодного значення для визначення статусу потерпілого. Крім цього, у неї є офіційна письмова відповідь від ДТЕК, який повідомив, що жодних запитів щодо встановлення камери на їхньому стовпі не отримував та згоди на встановлення камери не давав. Це спростовує твердження слідчої про «законність» встановлення камери та показує, що її постанову фактично побудовано на неперевірених і неправдивих даних.

У судовому засіданні скаржник підтримала скаргу та наполягала на її задоволенні. ОСОБА_3 зазначила, що щодо її неявки до дізнавача за викликом, то була адресна доставка повістки, коли кур`єр дзвонив і її не було вдома, то вона змінила дату, отримала пізніше, вона не ухилялася від отримання повістки. Дізнавачка виходить за межі досудового розслідування. Безпідставно та незаконно витребувано дані про її стан здоров`я. Виходить за межі службових повноважень, намагається дискредитувати скаржницю.

Дізнавач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги. Зазначила, що були здійснені запити та перевірено, що надана медична документація не відповідає дійсності. Встановлений стовп не відноситься до ДТЕК. Протягом трьох років між сусідками конфлікт. Відео ніде не розповсюджується. Постанова відповідає закону. Докази спричинення шкоди скаржниці відсутні. ОСОБА_3 не з`являється на виклики.

Дослідивши матеріали скарги, вислухавши скаржника, дізнавача слідчий суддя приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що СД Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000095 від 28.03.2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 182 КК України.

17.09.2025 року ОСОБА_3 подала дізнавачу СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 заяву про залучення до кримінального провадження у якості потерпілої.

25.09.2025 року постановою дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 від 17.09.2025 року про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні № 0000095 від 28.03.2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 182 КК України.

Копія постанови дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 від 07.06.2025 року надіслано ОСОБА_3 25.09.2025 року.

Стаття 2 КПК України визначає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 40 КПК України слідчий уповноважений приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Згідно ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчиненні дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Питання не вчинення будь-яких дій, обов`язок вчинення яких покладено на слідчого нормами КПК, вирішуються суто в порядку, передбаченому КПК України для оскарження бездіяльності слідчого.

Відповідно до ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, у а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Відповідно до ч. 1 ст. 221 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надати їм матеріали досудового розслідування для ознайомлення, за виключенням матеріалів про застосування заходів безпеки щодо осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, а також тих матеріалів, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню. Відмова у наданні для ознайомлення загальнодоступного документа, оригінал якого знаходиться в матеріалах досудового розслідування, не допускається.

Відповідно до положень ч.ч. 1-5 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Разом з тим, у разі встановлення факту неможливості визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення особа, яка приймає відповідне процесуальне рішення у будь-якому випадку має сформувати свої висновки у такий спосіб, що б вони кореспондували нормам ч. 5 ст. 55 КПК України, оскільки таке процесуальне рішення є кінцевим фактично для особи у кримінальному провадженні, відповідно має бути вмотивованим та зрозумілим, тобто відповідати критеріям законності, обґрунтованості і вмотивованості.

Як вбачається із оскарженої постанови, вона була прийнята у зв`язку із тим, що під час досудового розслідування надано запит до КПП IMP IP ОО «Ізмаїльська міська центральна лікарня», щодо звернення гр. ОСОБА_3 до лікаря в період 28.03.2025 року по 10.06.2025 року, а саме з якими скаргами та який було встановлено діагноз, для подальшого встановлення причинно-наслідкового зв`язку. Однак, було отримано відповідь, що остання в період 28.03.2025 року по 10.06.2025 року до КПП IMP IP ОО «Ізмаїльська міська центральна лікарня» згідно реєстру пацієнтів не зверталась. Також, виданий рецепт був оформлений із порушенням вимог Наказу МОЗ України №360 від 19.07.2005 року. У зв`язки з чим, не отримано достатніх даних, що підтверджують факт заподіяння громадянкою ОСОБА_6 , заявниці, моральної шкоди. У зв`язку з цим, відсутні об`єктивні підстави вважати, що кримінальним правопорушенням їй було завдано шкоди, передбаченої ст. 55 КПК У крайні. Також, в ході допиту ОСОБА_7 в якості свідка, остання пояснила, що камери відео спостереження були встановлені з метою забезпечення особистої безпеки та запобігання можливих нападів на особисте майно. Вона, як власник камер спостережень не здійснює незаконний збір персональних даних, зйомка не є прихованою або замаскованою. В ході досудового розслідування не було встановлено фактів передачі відео в публічний доступ. Зокрема, 25.06.2025 року проведено огляд житлового будинку гр. ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме огляду розташування та фіксування камер відео спостереження гр. ОСОБА_7 . В ході огляду встановлено, що на фасаді будинку наявні та розташовані дві камери відео спостереження та одна камера спостереження на стовпі навпроти будинку гр. ОСОБА_7 , які не охоплюють приватну частину житлового будинку гр. ОСОБА_3 . Об`єктив камери не спрямований безпосередньо у вікна та приватну зону сусідів. Камери охоплюють лише загальні зони (проїжджу частішу вулиці), що відповідно до ст. 307 ЦПК України не вважається втручанням у приватне життя. Також, згідно наданої довідки ФОГТ ОСОБА_8 «Наглядач» тм, про встановлення системи відео спостереження, встановлено, що мешканцям будинку за адресою: АДРЕСА_1 , камери відеоспостереження встановлені згідно норм встановлення відеоспостереження та відеофіксуючих приладів в Україні, з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних» та Закону України «Про інформацію». Кути огляду камер відеоспостереження не фіксують приватні зони домогосподарств сусідів. Із допиту сусідів також, не було встановлено фактів розповсюдження гр. ОСОБА_6 відеозаписів відносно заявниці. Враховуючи вищевикладене, відсутні законні підстави для визнання ОСОБА_3 потерпілою у вказаному кримінальному провадженні, оскільки встановлені камери розміщено на території власника, спрямовані на загальнодоступну частину вулиці, ке порушують приватності заявника, персональні дані не збираються.

Істотним для вирішення питання про визнання особи потерпілим є саме факт завдання певній особі шкоди певним кримінальним правопорушенням.

Згідно зі ст. 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у її душевних стражданнях через протиправну поведінку щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

У заяві ОСОБА_3 про залучення до кримінального провадження у якості потерпілої вона зазначила, що було завдано шкоду незаконним відеоспостереженням за нею та членами її родини, у тому числі зйомкою їхнього двору, транспортного засобу та приватного життя, поширенням відеозаписів стороннім особам без її згоди. Тобто порушено права ОСОБА_3 на недоторканність приватного життя, гарантованого Конституцією України та ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що могло спричинити особі моральну шкоду.

При цьому дізнавач відмовляючи заявнику у визнанні потерпілою, не надав правову оцінку заподіяння їй моральної шкоди, або можливості завдання їй моральної шкоди у випадку доведеності наявності складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування постанови Дізначем зазначено, що згідно відповіді КПП IMP IP ОО «Ізмаїльська міська центральна лікарня» ОСОБА_3 в період 28.03.2025 року по 10.06.2025 року до КПП IMP IP ОО «Ізмаїльська міська центральна лікарня» не зверталась, а виданий рецепт був оформлений із порушенням вимог Наказу МОЗ України №360 від 19.07.2005 року, тому не отримано достатніх даних, що підтверджують факт заподіяння громадянкою ОСОБА_6 , заявниці ОСОБА_3 моральної шкоди.

Однак, слідчий суддя звертає увагу, що не лише факт медичного обстеження/лікування може свідчити про можливість спричинення особі моральної шкоди.

Крім того, постанова від 25.09.2025 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000095 майже повністю складається із цитування попередніх постанов про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000095, які вже були скасовані раніше.

Слідчий суддя звертає увагу, що згідно положень ст.55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Таким чином, КПК України для визнання особи потерпілою не вимагає станом на вчинення такої процесуальної дії вже наявність доведення складу кримінального правопорушення, у тому числі й реальної повної доведеності фактичного спричинення особі відповідної шкоди. Питання доведення або спростування наявності відповідної шкоди є предметом досудового розслідування у подальшому та не ставиться в безпосередню залежність від факту визнання особи потерпілою.

У постанові від 25.09.2025 року про відмову у визнанні потерпілою ОСОБА_3 дізнавач не вказав вагомих обставини, за яких він дійшла висновку про відсутність таких підстав та не вказав чому він не приймає до уваги доводи ОСОБА_3 про завдання їй моральної шкоди. Отже, зроблений слідчим у постанові про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою висновок є передчасним. Відмовою у визнанні ОСОБА_3 потерпілою вона позбавлена прав як учасник кримінального провадження на участь у збиранні та наданні доказів. Вказаною відмовою у визнані ОСОБА_3 потерпілою порушено принцип верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для скасування постанови дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 від 25.09.2025 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000095 від 28.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 182 КК України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 на постанову дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 25.09.2025 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000095 від 28.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 182 КК України.

В силу ст. 309 КПК України ухвала оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303 - 305 КПК України, суддя,-

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 25.09.2025 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000095 від 28.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 182 КК України задовольнити.

Скасувати постанову дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 від 25.09.2025 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000095 від 28.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 182 КК України.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 21.10.2025р. о 16:30 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1