Справа № 643/1700/26
Провадження № 1-кс/643/1277/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2026 Слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000990 від 26.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова засобами поштового зв`язку 02.02.2026 надійшло вищезазначене клопотання прокурора про арешт майна, яке обґрунтоване тим, щоСВ ХРУП №2 ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000990 від 26.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у військовій частині НОМЕР_1 військовослужбовці батальйону неправомірно отримували додаткову грошову винагороду в розмірі 100 000 грн, серед яких і ОСОБА_4 , при цьому такі військовослужбовці безпосередньої участі у бойових діях не брали та взагалі не перебували в районах ведення бойових дій.

Під час досудового розслідування було проведено комісійну судово-військову експертизу, за результатами якої складено висновок експерта № 2645/2646/2650. Згідно з указаним висновком встановлено, що під час нарахування та виплати додаткового грошового забезпечення за квітень та травень 2024 року військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 посадовими особами не було дотримано вимог нормативно-правових актів, що регламентують порядок здійснення таких виплат.

Зокрема, дії (бездіяльність) т.в.о. начальника групи персоналу штабу молодшого сержанта ОСОБА_5 , начальника штабу - першого заступника командира майора ОСОБА_6 , заступника командира з морально-психологічного забезпечення старшого лейтенанта ОСОБА_7 , т.в.о. помічника командира з правової роботи лейтенанта ОСОБА_8 та старшого сержанта ОСОБА_9 , які полягали у візуванні проєктів відповідних наказів, створили умови для безпідставного нарахування та виплати у квітні та травні 2024 року додаткової грошової винагороди у завищених розмірах заступнику начальника штабу з мобілізаційної роботи військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , що спричинило матеріальну шкоду (збитки) державі.

На підставі ухвали слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова про дозвіл на обшук 31.01.2026 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено належний ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мобільний телефон ТМ Apple iPhone 15 Pro тах темно синього кольору, у чохлі блакитного кольору, без сім карти, IМЕI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 .

Прокурор зазначає, що наразі існують достатні підстави вважати, що вилучені під час обшуку речі можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а в подальшому будуть використані у кримінальному проваджені в якості речових доказів, повернення яких на теперішній час може привести до їх втрати. Арешт майна необхідний для забезпечення збереження речових доказів, позбавлення можливості їх знищення або переховування.

Прокурор у судове засідання не з`явилася, разом із клопотанням подала заяву, в якій просила розглянути клопотання без її участі, клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Представник ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_11 подав письмові заперечення проти клопотання, у яких просив відмовити в його задоволенні з огляду на його необґрунтованість. Зазначив що слідчим не доведено, що вказаний мобільний телефон відповідає критеріям речового доказу та має доказове значення у кримінальному провадженні №0000990. При цьому слідчим не наведено жодних даних про наявність у телефоні інформації, яка має значення для досудового розслідування, а також не надано постанови про визнання його речовим доказом. Крім того, вказано, що мета кримінального провадження може бути досягнута менш обтяжливим способом, зокрема шляхом копіювання інформації з мобільного пристрою без його арешту, що свідчить про непропорційність обмеження права власності.

Підстав для визнання явки учасників провадження обов`язковою, слідчий суддя не вбачає, відповідно до ч.1 ст.172 КПК України їх неприбуття у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно із ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється, у зв`язку з неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, а також заперечення представника власника майна, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Слідчим відділом Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області дійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000990 від 26.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, якою визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Абзацом другим ч.1 ст.170 КПК України визначено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Дане клопотання було направлено до суду засобами поштового зв`язку 31.01.2026, що свідчить про дотримання прокурором вимог ч.5 ст.171 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати зокрема: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Вивчаючи правову підставу для арешту майна слідчий суддя зауважує, що у даному випадку стороною обвинувачення доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, проведення обшуку та вилучення майна відповідало меті та обставинам події даного кримінального провадження, майно має статус тимчасово вилученого, визнано речовим доказом.

Оцінивши наведені стороною обвинувачення докази слідчий суддя доходить до переконання у необхідності накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, є достатні підстави вважати, що вилучене майно зберегло у собі сліди кримінального правопорушення чи інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з цим, для спростування або підтвердження доводів сторони обвинувачення, необхідним є проведення з таким майном слідчих дій, у тому числі експертного дослідження.

Доводи представника власника майна щодо відсутності підстав для накладення арешту на майно, під час розгляду цього клопотання, не знайшли свого підтвердження, з підстав зазначених вище.

Разом із цим, слідчий суддя зауважує, що твердження представника про те, що слідчим не було надано постанову про визнання мобільного телефону речовим доказом, є помилковим, оскільки до клопотання долучено копії матеріалів кримінального провадження, серед яких міститься постанова про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів, зокрема вилученого під час обшуку телефону (а.с. 11).

Не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може у подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки є ризик втрати цих речових доказів, що унеможливить встановленню істини по справі. Арешт майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження, негативні наслідки арешту майна, на даному етапі досудового розслідування, виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи власника майна.

Разом з цим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку здійснюється шляхом зняття копії інформації, що міститься в таких електронних інформаційних системах або їх частинах, мобільних терміналах систем зв`язку, без їх вилучення.

Відповідно до абз. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

У разі необхідності слідчий чи прокурор здійснює копіювання інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, телекомунікаційних системах, інформаційно-телекомунікаційних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста.

Враховуючи вищевикладене, положення ст. 114, ст. 132, ч. 4 ст. 173 КПК України, керуючись загальними засадами кримінального провадження, викладеними в ст. 7 КПК України, слідчий суддя, для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку, вважає необхідним зобов`язати слідчого, прокурора передати на відповідальне зберігання особі, у якої було вилучено або власнику майна мобільний телефон після проведення відповідних експертиз, зняття виявленої інформації на електронні носії експертами в обсязі, необхідному для досягнення мети кримінального провадження та виготовлення копій даних, які містяться на вказаному пристрої, для залучення до матеріалів кримінального провадження, та попередити таких осіб про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна. Таким чином, слідчий суддя покладає на слідчого та прокурора обов`язок повернути вказане майно його власнику, після проведення слідчих та інших процесуальних дій з вилученим майном.

Керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: мобільний телефон ТМ Apple iPhone 15 Pro тах темно синього кольору, у чохлі блакитного кольору, без сім карти, IМЕI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 .

Визначити, що після проведення відповідних експертиз, зняття виявленої інформації на електронні носії спеціалістами (експертами) в обсязі, необхідному для досягнення мети кримінального провадження та виготовлення копій даних, які містяться на вказаному мобільному телефоні, для залучення до матеріалів кримінального провадження, а також проведення необхідних інших слідчих дій, слідчий та/або прокурор повинні передати на відповідальне зберігання вказане майно особі, у якої таке майно було вилучене, або власнику цього майна, та попередити таких осіб про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна, у разі відсутності інших підстав для неповернення такого майно.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду в термін 5 днів з моменту її проголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1