Справа № 738/1784/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/739/25
Категорія - про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження:

засудженого ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, одночасно в режимі відеоконференції з Державною установою «Менська виправна колонія (№91)», матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_8 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 20 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою задоволено клопотання Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійною технічною освітою, не працюючого, одруженого, засудженого вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 березня 2020 року за ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 70 КК до 8 років 6 місяців позбавлення волі, звільнено умовно-достроково на невідбутий строк покарання 2 роки 9 місяців 6 днів позбавлення волі.

Задовольняючи клопотання установи виконання покарань, суд першої інстанції вказав, що засуджений ОСОБА_6 відбув 2/3 частини призначеного строку покарання, своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, у зв`язку з чим до нього може бути застосоване умовно-дострокове звільнення.

В апеляційній скарзі виконувач обов`язків керівника Корюківської окружної прокуратури ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати, як таку, що суперечить нормам кримінального виконавчого законодавства та винесена з порушенням вимог ст. 413 КПК України, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від покарання.

Вказує на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване до осіб, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.

Процес виправлення та перевиховання засудженого має бути стабільним та послідовним, однак, засуджений ОСОБА_6 , будучи засудженим за тяжкий злочин, виконував обов`язки працівника лазне-прального комплексу установи з 10.02.2022 по 06.06.2023, але у подальшому тривалий час офіційно не був працевлаштований, виконував обов`язки старшого днювального відділення СПС №3, та знову був працевлаштований лише з 07.02.2025 працівником швейної дільниці установи, що вказує на періодичне позитивне ставлення засудженого до праці.

Звертає увагу, що упродовж 2024 року ОСОБА_6 не отримував заохочень та за увесь відбування покарання має лише два заохочення від 12.04.2023 та 14.04.2025.

Вказані обставини, на думку апелянта, свідчать про те, що засуджений тільки стає на шлях виправлення, що не дає підстав вважати, що він довів своє виправлення, а його поведінка та ставлення до праці є постійними. Зазначене вказує про недостатність, на даний час, підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 від подальшого відбування призначеного покарання.

Позитивна динаміка у поведінці засудженого може свідчити, що він стає на шлях виправлення, однак, не стверджувати, що засуджений за увесь період відбування покарання повністю довів своє виправлення та про його готовність до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві за межами установи.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, засудженого, який не погодився з доводами прокурора та подав письмові заперечення, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Положення ст. 81 КК України передбачають можливість для осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, після фактичного відбуття певної частини покарання, при сумлінній поведінці і ставленні до праці, бути звільненими умовно-достроково від невідбутої частини покарання.

Саме по собі фактичне відбуття частини покарання, автоматично не зобов`язує суд звільнити особу умовно-достроково від покарання.

Однак, розглядаючи клопотання про умовно-дострокове звільнення суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за увесь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому, а не лише за певний період часу, як на цьому наголошує прокурор у своїй апеляційній скарзі.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_6 був засуджений вироком Деснянського районного суду м. Чернігова 24 березня 2020 року за ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців. Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 обчислюється з 26 листопада 2019 року, тобто з дня його фактичного затримання.

Отже, на час розгляду клопотання ОСОБА_6 відбув більше 2/3 частини призначеного судом покарання.

За час перебування в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» ОСОБА_6 режим утримання не порушував, заохочень та стягнень не мав, до суспільно корисної праці не залучався.

В ДУ «Менська виправна колонія (№91)» ОСОБА_6 відбуває покарання з 28 травня 2020 року. За час перебування в установі характеризується виключно позитивно, дотримується норм, що визначають порядок відбування покарання, розпорядок дня колонії виконує, порушень не допускає, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Має два заохочення за сумлінне ставлення до праці та дотримання правил поведінки.

За увесь час відбування покарання ОСОБА_6 , а це більше п`яти років, не має жодного стягнення, на профілактичному обліку не перебуває, залучений за програмою диференційованого виховного впливу «Правова просвіта», яку виконує згідно плану.

В силу вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці доведе своє виправлення.

Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

ОСОБА_6 підтримує позитивні взаємовідносини з іншими засудженими, ввічливо ставиться до персоналу установи виконання покарань, бере активну участь в заходах соціально-виховного характеру та у реалізації програм диференційованого виховного впливу, сумлінно дотримується трудової дисципліни, не конфліктний, орієнтований на широке коло спілкування, прагне до встановлення та підтримання контактів, має високу комунікабельність, розвинені комунікативні якості, прагне уникати конфліктних ситуацій, використовує конструктивні стратегії поведінки в конфлікті, самооцінка адекватна, має низький рівень агресивності, відсутнє вороже ставлення до оточуючих, наполегливий, принциповий та цілеспрямований, розуміє причини і наслідки, здатний пристосовуватися до нових умов, аналізує ситуацію, розуміє причини та наслідки, шукає шляхи її вирішення, прогнозує результати, здатен приймати особисті рішення та брати на себе відповідальність за них, конструктивно взаємодіє з оточуючими, наявні плани та цілі на майбутнє, усвідомлює необхідність досягнення позитивних змін, при цьому не залежний від думки інших та самостійний у прийнятті рішень, добросовісний, наполегливий, дисциплінований, з почуттям обов`язку, дотримується моральних стандартів та правил.

На засіданні комісії при МВК-91, з урахуванням позитивних характеризуючих відомостей щодо засудженого, 31 липня 2025 року було прийнято рішення погодити застосування до засудженого ОСОБА_6 пільги у вигляді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Висновок щодо ступеня виправлення засудженого вказує на те, що поряд із сумлінною поведінкою, ОСОБА_6 сумлінно ставився до праці. Зокрема зазначено, що засуджений працевлаштований та виявляє активне бажання працювати, володіє достатніми професійними навичками для отримання роботи, що повністю спростовує твердження прокурора періодичність позитивного ставлення ОСОБА_6 до праці.

Так, з 10 лютого 2022 року по 06 червня 2023 року ОСОБА_6 виконував обов`язки працівника лазне-прального комплексу установи. До роботи відносився добре, за що отримав одне заохочення.

З 04 листопада 2024 року й по теперішній час виконує обов`язки старшого днювального відділення СПС №3, до роботи відноситься добре, поставлені завдання виконує вчасно та якісно, за що отримав заохочення.

З 07 лютого 2025 року по теперішній час виконує обов`язки працівника швейної дільниці установи, до роботи відноситься сумлінно та старанно.

Отже, за увесь період відбування покарання ОСОБА_6 сумлінно працював, що підтверджено долученими до клопотання матеріалами виправної установи.

Той факт, що ОСОБА_6 був працевлаштований в різні періоди відбування ним призначеного строку покарання, не може бути єдиним фактором, який вказує на те, що засуджений не заслуговує на умовно-дострокове звільнення, при тому, що заохочення він отримував саме за сумлінне ставлення до праці, а застосування пільги, передбаченої ст. 81 КК України, було погоджена всіма членами комісії державної установи, які вивчили відомості про особу засудженого та висновки щодо ступеня його виправлення.

За висновком комісії установи ОСОБА_6 став на шлях виправлення та має бути представлений до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Прокурор, яка брала участь в розгляді клопотання в суді першої інстанції, не заперечувала проти задоволення клопотання і звільнення засудженого від подальшого відбування покарання.

З огляду на всі встановлені обставини та відомості щодо особи засудженого, його поведінку за увесь період відбування покарання в місцях позбавлення волі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 став на шлях виправлення та може бути умовно-достроково звільнений від подальшого відбування призначеного покарання.

Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Таким чином, висновок суду про те, що засуджений став на шлях виправлення ґрунтується на сукупності різних обставин, які вказують на певні позитивні зміни, які відбуваються в особистості засудженого та свідчать про те, що він істотно знизив ризик повторного вчинення правопорушення, перестав бути суспільно небезпечним та схвалює правові норми і підкоряється їм, тому що внутрішньо приймає їх зміст.

Якщо засуджений усвідомлює, що перед ним відкрита перспектива дострокового звільнення від відбування покарання і це залежить від нього самого, то можливість такого звільнення стимулює його прагнення до бездоганної поведінки і виправлення та є передумовою повернення до законослухняного життя.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час розгляду матеріалів справи в суді, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 539 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 20 серпня 2025 року, якою задоволено клопотання Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від подальшого відбування призначеного покарання, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11