справа № 208/4162/25
провадження № 1-кп/208/693/26
УХВАЛА

08 січня 2026 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 ,

у відкритому судовому засіданні по справі кримінального провадження № 0001629, відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. ст. 187 ч.4, 146 ч.2 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 146 ч.2 КК України,

розглянувши клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває вищезазначене кримінальне провадження. Обвинуваченому ОСОБА_12 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

У справі розпочато судовий розгляд, допитано потерпілих. Свідки обвинувачення не з`явились і їх присутність прокурор зобов`язався забезпечити в наступне судове засідання.

Прокурором заявлено клопотання про продовження ОСОБА_12 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтовано тим, що той обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, в тому числі особливо тяжкого злочину, може переховуватись від суду з огляду на суворість передбаченого покарання. Знаходячись на свободі, обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих та свідків. ОСОБА_12 може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як раніше притягувався до кримінально відповідальності за аналогічний злочин.

Потерпілий ОСОБА_13 вважав, що запобіжний захід можливо змінити на менш суворий.

Захисник ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора зазначивши про недоведеність ризиків та підстав для застосування найбільш суворого запобіжного заходу. Належну процесуальну поведінку підзахисного цілком можливо забезпечити шляхом обрання менш суворого запобіжного заходу. Обвинувачений ОСОБА_12 підтримав думку адвоката.

Адвокат ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_8 підтримали думку адвоката ОСОБА_14 .

Суд розглянувши клопотання, вислухав учасників судового засідання, встановив наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Відповідно до сформованої практики ЄСПЛ, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Суд у справі «Летельє проти Франції», вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» ЄСПЛ зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

ЄСПЛ у справах «Ілійков проти Болгарії», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_12 обґрунтовано, в достатній мірі для розгляду клопотання прокурора, обвинувачується у вчиненні умисних кримінальних правопорушень, в тому числі особливо тяжкого злочину, за який передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років, з конфіскацією майна.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи. Тобто, у випадку вирішення питання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження причетність особи до вчинення кримінального правопорушення не повинна мати категоричного висновку, а свідчити лише про її можливість.

Суд вважає про доведеність існування ризику переховування Чувило від суду, з огляду на безальтернативно сувору міру покарання, яка йому загрожує у разі визнання винним.

Також, суд погоджується з доводами прокурора щодо наявного ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків. При встановленні наявності ризику впливу на зазначених осіб, суд враховує встановлену КПК України процедуру отримання від них показань у кримінальному провадженні, згідно якої після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду, вони допитуються в судовому засіданні. При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

Чувило є раніше судимою особою, в тому числі і за вчинення розбою, і суд вважає за існуючий ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу поза всяким сумнівом порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак потребує встановлення реальної можливості допустити це в майбутньому.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Суд вважає необґрунтованими твердження сторони захисту про можливість забезпечення належної поведінки обвинуваченого шляхом обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту, та вони не можуть бути прийняті судом до уваги, виходячи з конкретних обставин даного кримінального провадження та особи обвинуваченого.

При вирішення питання щодо продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд керуючись положеннями ст. 183 ч.4 п.5 КПК України, альтернативний запобіжний захід у виді застави не визначає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181-184 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання прокурора задовольнити.

Строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 05.03.2026 року, без визначення розміру застави.

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 на не пов`язаний з триманням під вартою, відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом 5-ти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1