У Х В А Л А

10.11.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника ДУ "Житомирська виправна колонія (№ 4)" ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференцзв`язку),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі заяву адвоката ОСОБА_5 , яка діє від імені та в інтересах засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,

В С Т А Н О В И В :

01.09.2025 року адвокат ОСОБА_5 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , звернулася до суду із клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Засуджений ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надіслав до суду заяву про розгляд заяви у його відсутність. Учасники не заперечували щодо можливості розгляду справи без його присутності. Відповідно ст. 539 КПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи, тому суд розглядає справу у його відсутність.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 підтримала клопотання про заміну засудженому ОСОБА_6 невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді пробаційного нагляду. В обґрунтування своїм вимог посилалася на відбуття необхідного строку покарання (1/2 частину), позитивну характеристику засудженого в установі, його працевлаштування та наявність одного заохочення, яке він отримав в ДУ «Бориспільстка виправна колонія №119», відсутність дисциплінарних стягнень. Також просила врахувати, що засуджений є учасником бойових дій, брав участь в АТО з 2014р., з 2022 року був мобілізований до ЗСУ.

Представник ДУ «Житомирська виправна колонія (№ 4)" ОСОБА_4 залишив розгляд клопотання на розсуд суду.

Прокурор в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання сторони захисту, з підстав його передчасності, оскільки засуджений ОСОБА_6 нетривалий час перебуває в установі Житомирська виправна колонія (№ 4), не має в даній установі жодних заохочень і не може отримати сталої характеристики.

Вислухавши учасників, дослідивши матеріали справи та матеріали особової справи засудженого, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 раніше судимий вироком Оболонського районного суду м. Києва від 22.12.2021 за ч. 1 ст. 309, ст. 75, 76 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік.

Вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 01.03.2023 ОСОБА_6 засуджено за ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі, який був залишений без змін ухвалою Житомирського апеляційного суду від 12.09.2023.

Постановою Верховного суду від 11.06.2024 ухвалу Житомирського апеляційного суду від 12.09.2023 та вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 01.03.2023 було змінено та пом`якшено покарання зі застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до покарання за даним вироком було приєднано невідбуту частину покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 22.12.2021 та визначено остаточне покарання ОСОБА_6 у вигляді 2 років 7 місяців позбавлення волі.

Початок строку: 16.05.2024. Кінець строку: 16.12.2026.

Станом на 23.10.2025 відбутий строк складає 01 рік 05 місяців.

Станом на 10.11.2025р. невідбутий строк складає 1 рік 1 місяць 06 днів.

Як вбачається із характеристики, затвердженої начальником ДУ «Житомирська виправна колонія №4» від 23.10.2025р, засуджений ОСОБА_6 з 16.05.2024 по 28.06.2024 перебував в державній установі «Київський слідчий ізолятор». З 28.06.2024 по 25.07.2025 відбував покарання у ДУ «Бориспільській виправній колонії №119». З 25.07.2025 відбуває покарання у ДУ «Житомирська виправна колонія №4». За весь час відбування покарання засуджений порушення вимог режиму тримання не допускав. За період відбування покарання отримав одне заохочення. До засудження проходив служу в лавах ЗСУ. На даний час працевлаштований на виробництві установи, до своїх обов`язків ставиться добре. Під час первинної діагностично-ознайомчої бесіди із засудженим було встановлено, що він скупий на емоції, іноді справляє враження байдужого. Повільно налагоджує нові контакти, не проявляє ініціативи в комунікації. Поведінка стримана, врівноважена. Може тривалий час не реагувати на зміни чи зовнішні подразники навіть тоді, коли реакція необхідна. Іноді надмірна інертність, надто повільний у прийнятті рішень, бракує ініціативи. У важких ситуаціях може займати вичікувальну позицію. Дотримується правил і норм, поважає порядок, не проявляє активності у соціальних процесах, уникає відповідальності за загальне благо, часто пасивний у групі. За вироком суду вину визнав повністю. Приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт». На профілактичних обліках не перебуває. Має низький ризик небезпеки для суспільства та вчинення повторного кримінального правопорушення.

Згідно наявного у особовій справі витягу з протоколу №35 від 12.09.2025р. спільного засідання комісії з розгляду питань щодо застосування до засуджених заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (ст.82 КК України) було вирішено, що ОСОБА_6 ще не став на шлях виправлення та комісія одноголосно постановила відмовити в клопотанні перед судом про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Досліджуючи вказані докази суд виходить із того, що відповідно до вимог ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким, якщо засуджений став на шлях виправлення та відповідно до вимог п.2 ч.4 після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Одночасно законодавцем визначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким є правом суду, а не обов`язком і така заміна може бути застосована за певних умов.

Нормою ст. 82 КК України встановлено вичерпний перелік покарань, при відбуванні яких можлива заміна не відбутої частини покарання більш м`яким, а відтак, за переліком від найсуворішої міри покарання у вигляді позбавлення волі наступною визначається максимально наближена міра покарання - обмеженні волі.

Згідно правових позицій Верховного Суду України, викладених у п. п. 2, 17 постанови №2 від 26.04.2002 року Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Оскільки судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, судам повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Головними ознаками виправлення є сумлінна поведінка засудженого, яка полягає у неухильному додержанні ним всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватись на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Суд наголошує, що в аспекті ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Досліджуючи дані про особу засудженого та його поведінку за весь час відбування покарання, суд вважає необхідним відзначити наступне.

ОСОБА_6 раніше судимий за ч. 1 ст. 309, ст. 75, 76 КК України у виді 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік. Під час іспитового строку вчинив нове тяжке кримінальне правопорушення, що передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.

За час відбування покарання з 16.05.2024 по сьогоднішній день ОСОБА_6 не мав будь-яких порушень та 16.01.2025, перебуваючи в ДУ «Бориспільській виправній колонії №119», за результатами роботи 4 кварталу 2024р. отримав заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці. При цьому в наступні два квартали з січня 2025 року по 24.07.2025р. інших заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці не отримував. Будь-якою ініціативністю не відрізнявся.

З 25.07.2025 року по теперішній час перебуває в ДУ «Житомирська виправна колонія №4». Будь-яких заохочень в даній установі не отримував. Отже за весь період відбуття покарання з 16.05.2024р. ОСОБА_6 отримав лише одне заохочення - в січні 2025р (за 4 квартал 2024р.) і більше системних змін за останні 10 місяців в його поведінці і в кращому виконанні дорученої роботи за матеріалами особової справи не спостерігалось.

Захисник у своєму клопотанні наполягала на заміні покарання на більш м`яке у виді пробаційного нагляду, з урахуванням також того, що ОСОБА_6 повністю визнав свою вину, з 2015 року брав активну участь у складі сил та засобів АТО, визнаний учасником бойових дій. З першого дня війни був призваний на військову службу за мобілізацією, одружений, має на утриманні сина.

Проте, суд звертає увагу, що дані обставини не можуть бути достатніми мотивами для заміни покарання більш м`яким, оскільки вже були враховані Верховним судом у постанові від 11.06.2024 при перегляді рішень попередніх інстанцій, їх змінні та визначенні остаточного покарання, і застосуванні статті 69 КК України з призначенням більш м`якого покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті 407 ч.5 КК України з 5 років до 2 років 6 місяців позбавлення волі.

На переконання суду, для заміни покарання з позбавлення волі на пробаційний нагляд, тобто звільнення особи з під контролю державних установ, необхідні докази більш стабільної, послідовної та системної належної поведінки під час відбуття покарання, і стійкого прагнення до виправлення через самовираження у різних диференційованих програмах, кращого виконання дорученої роботи чи підвищення кваліфікації.

З урахуванням наданої на момент розгляду клопотання характеристики ОСОБА_6 , який дійсно характеризується вцілому позитивно, проте більше нейтрально, оскільки останній працює, дотримується встановленого порядку під час відбування покарання у ДУ «Житомирська виправна колонія №4». Дані обставини не вирізняють його серед інших засуджених особливою наполегливістю чи ініціативністю, якої б було достатньо для звільнення з місць позбавлення волі, а лише вказують про дотримання загального порядку відбуття покарання та не порушення встановлених правил поведінки, що є загальним обов`язком кожного засудженого.

Враховуючи дані про особу засудженого ОСОБА_6 , який раніше судимий за вчинення кримінального проступку та вчинення в період іспитового строку нового злочину (ч. 5 ст. 407 КК України), наявність лише одного заохочення в січні 2025р. (за підсумками 4 кварталу 2024р.) з боку попередньої установи, вцілому стабільне відбуття ним встановленої законом частини строку покарання, та відсутність будь-яких заохочень в ДУ «Житомирська виправна колонія №4», не можуть слугувати достатніми обставинами для заміни покарання на більш м`яке. При цьому суд враховує, що висновок про виправлення засудженого повинен ґрунтуватись на даних про особу засудженого, його поведінку за весь період перебування в усіх установах відбування покарання, а наведені захисником доводи про наявність підстав для застосування до нього положень ст. 82 КК України у своїй сукупності не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, виправлення засудженого, який би відповідав на даному етапі доцільності заміни більш м`якого покарання у виді пробаційного нагляду.

Таким чином, надаючи оцінку наявним матеріалам щодо засудженого ОСОБА_6 , суд вважає, що засуджений не довів свого виправлення для заміни покарання на пробаційний нагляд, у зв`язку із чим, у задоволенні заяви адвоката слід відмовити.

Керуючись ст. 82 КК України, ст. ст. 372, 537, 539 КПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви адвоката ОСОБА_5 , яка діє від імені та в інтересах засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 7 днів з дня її постановлення, а засудженому у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1