УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 308/4616/25

провадження № 51-3694ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 13 червня 2025 року.

встановив:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 квітня 2025 року кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК), призначено до судового розгляду, а цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням залишено без розгляду і повернуто цивільному позивачу, крім того, відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна.

Не погоджуючись з вказаною вище ухвалою місцевого суду, в частині повернення цивільного позву потерпілій ОСОБА_5 та відмови у скасуванні арешту майна, адвокат ОСОБА_4 , який діє в її інтересах подав апеляційну скаргу.

Закарпатський апеляційний суд ухвалою від 13 червня 2025 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду адвокат ОСОБА_4 подав касаційну скаргу до Верховного Суду, в якій просить скасувати ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 13 червня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження та призначити новий розгляд у цьому суді, оскільки вважає, що рішення було постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Стверджує, що суд апеляційної інстанції дійшов хибних висновків про неможливість оскарження прийнятого місцевим судом під час підготовчого судового засідання рішення про повернення цивільному позивачу без розгляду цивільного позову та про відмову у задоволенні клопотання про скасування арешту майна.

Уважає, що цей суд не мав підстав для застосування ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), крім того, неправильно послався на вимоги ст. 392 КПК.

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі та вказані вище рішення місцевого та апеляційного судів, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 48 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на її основі і повинні відповідати їй (ст. 8 Основного Закону).

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а право на касаційне оскарження - лише у визначених законом випадках.

Статтею 392 КПК визначено перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку. Ухвала Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 квітня 2025 року до таких не відноситься.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, дотримуючись вимог ч. 4 ст. 399 КПК та відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_4 , діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону і прийняв законне, обґрунтоване, вмотивоване судове рішення, з яким погоджується колегія суддів касаційної інстанції.

Таким чином, твердження ОСОБА_4 про те, що суд незаконно відмовив у відкритті апеляційного провадження, суперечать наведеним вимогам кримінального процесуального закону.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування ухвали суду апеляційної інстанції, у касаційній скарзі не наведено.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 13 червня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3