"26" вересня 2025 р. Справа № 363/5481/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника - адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород клопотання прокурора Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває вищезазначений обвинувальний акт.

Ухвалою суду від 19.09.2025 року в межах кримінального провадження призначено підготовче судове засідання.

До початку підготовчого судового засідання прокурором ОСОБА_3 було подано клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті без визначення застави відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000656 від 19.07.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було мотивовано наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а також продовженням існування ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити дії, які передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто буде переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, вчинить інше кримінальне правопорушення чи продовжить вчинення кримінального правопорушення.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити. В обґрунтування наявності ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити дії, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором було зазначено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років, у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість покарання у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованому кримінальному правопорушенні, ОСОБА_4 може переховуватись від суду з метою уникнення понесення покарання. При цьому вік обвинуваченого, його соціальні зв`язки, стан здоров`я, дозволяють останньому переховуватись від суду.

Крім того, ОСОБА_4 володіє інформацією стосовно характеризуючих, в тому числі біографічних даних свідків та потерпілого, які надали органу досудового розслідування покази стосовно нього, крім того деяких з них ОСОБА_4 знає особисто, у зв`язку з чим останній перебуваючи на волі матиме можливість безперешкодно впливати на вказаних учасників процесу шляхом підкупу, примусу, погроз з метою зміни або відмови їх від показів.

Також прокурор зазначив, що ОСОБА_4 може вчинити інші кримінальні правопорушення, та просив враховувати, що ОСОБА_4 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. Так, 16.01.2018 вироком Новомосковського міського суду Дніпропетровської області був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, до позбавлення волі строком 3 роки, та на підставі ст. 86 КК України, ст. 2 Закону України «Про амністію 2016 року» був звільнений від кримінальної відповідальності. 05.06.2019 був засуджений Оболонським районним судом міста Києва за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, до позбавлення волі строком 2 роки, та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. 13.06.2023 засуджений Павлоградським міським судом Дніпропетровської області за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України, із застосуванням ст.69 КК України до 1 року позбавлення волі (дана судимість не погашена). Крім того, відповідно до рапорту начальника сектору розкриття злочинів проти власності ВКП Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, під час виконання доручення за допомогою баз ІПНУ встановлено, що ОСОБА_4 зазначений ІНФОРМАЦІЯ_2 як особа, що самовільно залишила військову частину, тобто на момент затримання у рамках цього кримінального провадження ОСОБА_4 можливо вчинив самовільне залишення військової частини. На думку прокурора це вказує на те, що ОСОБА_4 не став на шлях виправлення та продовжив свою протиправну поведінку. Враховуючи зазначене ризик того що ОСОБА_4 вчинить нове кримінальне правопорушення, або ж продовжить вчиняти кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України, є реальним.

На думку прокурора є достатні підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, не може забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 . Застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та домашнього арешту, застави не забезпечить належної поведінки, не зменшить наявність зазначених ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації, тому вважає необхідним застосування до ОСОБА_4 саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який прохав продовжити строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вважав, що ризики зазначені прокурором не обґрунтовані та не доведені, просив долучити до матеріалів справи документи що характеризують його особу. Прохав задовольнити клопотання його захисника, та змінити йому запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою, що дозволить йому повернутися до військової частини для продовження військової служби.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання прокурора, про що подав письмові заперечення.

В своїх запереченнях стороною захисту було зазначено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є військовослужбовцем Збройних Сил України, молодшим сержантом, військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою, АДРЕСА_2 , яку офіційно орендує, має на утриманні неповнолітнього сина, та мати, яка має інвалідність.

Стосовно обставин подій, що сталися 19.07.2025 приблизно о 15.00 годині у в гаражному приміщенні за адресою: будинок АДРЕСА_3 , зазначив що між ОСОБА_4 як клієнтом з однієї сторони, та директором товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛІТ-ЕЛІНГ» ОСОБА_6 як виконавцем робіт виникли цивільно-правові відносини, регламентовані Законом України «Про захист прав споживачів», щодо ремонту автомобілю Ford Focus, державний номер НОМЕР_2 , з приводу якого між ними виникла конфліктна ситуація, оскільки ОСОБА_4 не влаштовувала якість та вартість проведеного ремонту. ОСОБА_4 вимагав повернення йому сплачених за ремонт автомобілю коштів, або проведення належного ремонту, в свою чергу ОСОБА_6 відмовлявся це робити. У зв`язку з викладеним, 19.07.2025 приблизно о 15.00 годині у в гаражному приміщенні за адресою: будинок АДРЕСА_3 між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 виникла сварка, під час якої ОСОБА_7 не вчиняв нападу з метою заволодіння чужим майном, не застосовував до потерпілого насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, не погрожував застосуванням такого насильства. В процесі конфліктної ситуації ОСОБА_4 повернув свої грошові кошти, які сплатив за неякісний ремонт, у сумі 15 000 гривень. На даний час у ОСОБА_6 , який визнаний по кримінальному провадженню потерпілим, будь яких претензій матеріального або морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 не має, конфліктна ситуація вирішена, вони примирились, про що є відповідна заява потерпілого.

Також стороною захисту зазначено, що 22.08.2025 військова частина НОМЕР_3 виявила бажання прийняти до свого складу молодшого сержанта ОСОБА_4 на вакантну посаду вогнеметника 2 штурмового відділення 2 штурмового взводу 4 штурмової роти, для продовження проходження ним військової служби.

Щодо незгоди з клопотанням прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зазначив, що у кримінальному провадженні відсутні жодні докази вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, прокурором не доведено жодного ризику. ОСОБА_4 не має наміру переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Вказані обставини спростовуються характеристикою особи ОСОБА_4 , його внеском в обороноздатність країни та бажанням продовжити військову службу у військовій частині НОМЕР_3 , а також бажанням встановити об`єктивну істину у справі. Знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, ОСОБА_4 не бажає, і не має до таких об`єктів доступу, оскільки речові докази перебувають в охоронюваних приміщеннях Вишгородського РУП ГУНП в Київській області. Незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні ОСОБА_4 намірів не має, таких дій не вчиняв. Потерпілий до нього не має будь яких претензій, фактично вони примирились, сам потерпілий вважає що застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перешкоджає ОСОБА_4 боронити Україну у лавах збройних сил. Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином ОСОБА_4 наміру не має, як і не має наміру вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється.

На підставі наведеного стороною захисту було заявлено клопотання про зміну відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, непов`язаний з триманням під вартою, або визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Також просив врахувати особу ОСОБА_7 , який характеризується з позитивної сторони, що підтверджується наявністю у нього винагород: «За сприяння правоохоронним органам», «пам`ятного нагрудного знаку «93-я Окрема Гвардійська механізована бригада», нагрудного знаку «За зразкову службу», медалі «Захисник Вітчизни» та інших. ОСОБА_4 з 2014 року бере участь у бойових діях, має бойові поранення. В умовах повномасштабного вторгнення російських військ вчинив низку заходів військового характеру, що врятувало життя та здоров`я громадян України. До взяття під варту, ОСОБА_4 вирішував питання про переведення до службу в іншу частину. Системно співпрацював з волонтерами та благодійниками у питаннях підтримки та захисту цивільного населення постраждалого внаслідок вторгнення російсько-терористичних військ в України.

Захисником наголошено, що ОСОБА_4 не становить загрози національній та громадській безпеці, безпеці учасників даного кримінального провадження, має намір надалі брати участь у судовому розгляді, зобов`язується сумлінно користуватися наданими йому законом процесуальними правами та обов`язками.

Суд, заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали поданого прокурором клопотання, заперечення сторони захисту приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 314 КПК України підготовче судове засідання відбувається за участю обвинуваченого (крім випадків, коли здійснювалося спеціальне досудове розслідування), прокурора, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Отже, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право продовжити строк запобіжного заходу, що був обраний обвинуваченому. Розгляд зазначеного клопотання здійснюється з урахуванням загальних положень щодо розгляду та вирішення питання про обрання та продовження запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжні заходи є одним з різновидів заходів забезпечення кримінального провадження, що мають особливий порядок застосування в силу своїх негативних наслідків щодо сфери особистих прав та свобод обвинуваченого чи обвинуваченого, яких вони можуть зазнати у разі застосування до них запобіжного заходу.

Порядок застосування запобіжних заходів визначається у ст. 194 КПК України, у ч. 1 якої зазначається, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Отже, ухвалення судом рішення про застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого чи обвинуваченого є належним правовим результатом розгляду та вирішення відповідного клопотання тоді і лише тоді, коли судом на основі наданих доказів буде встановлено відповідну сукупність умов, а саме існування обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один ризик, що передбачений у ст. 177 КПК України, а також неможливість або недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Не виконання хоча б однієї з вищезазначених умов призводить до іншого правового результату, ніж застосування запобіжного заходу у відповідності до заявленого клопотання.

На додаток до цього чинне кримінальне процесуальне законодавство визначає можливість та процедуру продовження строку обраного запобіжного заходу, у тому числі під час підготовчого судового засідання.

Так, відповідно до положень ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку запобіжного заходу має відповідати загальним вимогам, встановленим у ст. 184 КПК України щодо клопотання про обрання запобіжного заходу. Разом з тим з метою унеможливлення непропорційного втручання у право обвинуваченого на свободу та особисту недоторканість клопотання про продовження строку запобіжного заходу, у тому числі тримання під вартою, має також містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого, обвинуваченого під вартою.

Отже, для задоволення клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суду необхідно встановити не тільки стандарту сукупність умов, наявність якої є необхідною для обрання запобіжного заходу, але і встановити той факт, що ризики, які стали причиною для застосування запобіжного заходу, продовжують існувати або з`явилися нові ризики, передбачені у ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Вимоги щодо форми та змісту клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу визначені приписами ч. 2, 3 ст. 201 КПК України.

Отже, для задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу, суду необхідно встановити, що потреба в застосуванні до обвинуваченого конкретного запобіжного заходу відпала, а інший (більш м`який) запобіжний захід здатен забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків та здатен запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Судом встановлено, що 20.07.2025 о 09 год. 34 хв., ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України затримано за підозрою у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

20.07.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Ухвалою слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 22.07.2025 року у справі № 363/4077/25 відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті строком до 17 вересня 2025 року включно.

Ухвалою слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 15.09.2025 року у справі № 363/4077/25 відносно обвинуваченого ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою до 30.09.2025 року включно, в межах строку досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні. Цією ж ухвалою у задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000656 від 19.07.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України стосовно ОСОБА_4 було відмовлено.

Приймаючи рішення про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчим суддею в ухвалі від 22.07.2025 року, від 15.09.2025 року констатовано факт наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

18.09.2025 року відносно ОСОБА_4 складено та затверджено обвинувальний акт у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, з наступним направленням його до суду. З цього моменту в межах судового провадження призначено та проведено лише підготовче судове засідання.

Аналіз положень ст. 314, 315 КПК України дає можливість зробити висновок, що підготовче судове засідання, як окремий етап судового провадження, має організаційно-технічний характер, оскільки на ньому судом разом з іншими учасниками кримінального провадження вирішується питання можливості призначення обвинувального акту до судового розгляду, крім окремих випадків, передбачених законодавством (затвердження угоди про визнання винуватості тощо). В усіх інших випадках конкретна оцінка обставин та фактів вчиненого кримінального правопорушення шляхом оцінки відповідних доказів, а відповідно і надання судом конкретних висновків щодо висунутого особі обвинувачення є прерогативою судового розгляду, під час якого суд наділений повноваженнями не тільки досліджувати докази, але і зануритися у суть обвинувачення безпосередньо.

З огляду на характер та призначення підготовчого судового засідання, на якому створюються умови щодо безперешкодного та ефективного судового розгляду обвинувального акту по суті, на етапі підготовчого судового засідання судом не досліджуються обставини та факти вчиненого кримінального правопорушення, не досліджуються доводи та аргументи щодо суті обвинувачення, не вивчаються докази по справі та не вчиняються будь-які інші дії, що прямо чи опосередковано пов`язані зі змістом та сутністю обвинувачення, а відповідно під час підготовчого судового засідання відсутні будь-які правові та фактичні підстави щодо зміни висновків стосовно обґрунтованості обвинувачення (підозри), що були зроблені до цього під час кримінального провадження.

У свою чергу, процесуальне законодавство не містить чітких критеріїв визначення ступеня обґрунтованості обвинувачення, його обсягу та змісту, але відповідно до усталеної практики ЄСПЛ під обґрунтованим обвинуваченням, не вдаючись до сутності та змісту самого обвинувачення, слід розуміти таке обвинувачення, що підкріплюється сукупністю певних відомостей, доказів, обставин та фактів, що дають можливість переконати об`єктивного спостерігача в причетності особи до вчинення кримінального правопорушення. Тобто, встановлення обґрунтованості обвинувачення особи у вчиненні кримінального правопорушення не вимагає встановлення у її діях ознак кримінального правопорушення, доведення їх відповідними доказами та не вимагає констатації того факту, що саме ця особа вчинила відповідне кримінальне правопорушення, а лише вимагає визначення того, що особа може бути причетна до вчинення відповідного кримінального правопорушення.

З огляду на відсутність нових фактичних обставин, не дослідження на даному етапі кримінального провадження доказів щодо пред`явленого обвинувачення, у суду відсутні підстави для інших висновків в частині обґрунтованості підозри та обвинувачення, ніж тих, що були викладені в ухвалах слідчого судді від 22.07.2025 року та від 15.09.2025 року.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що наявних матеріалів кримінального провадження достатньо для висновку щодо обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст. 187 КК України.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про наявність правової підстави для застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу, а саме наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Щодо продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, то судом встановлено, що у клопотанні прокурора зазначається про наявність ризику вчинення ОСОБА_4 дій, які передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В аспекті цього суд звертає увагу, що ризики, зазначені прокурором як підстава для продовження строку запобіжного заходу, повинні знайти не тільки своє реальне відображення та об`єктивування в певних обставинах і фактах, зокрема, поведінці обвинуваченого, обвинуваченого, але і повинні бути підтверджені відповідними доказами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

В обґрунтування існування вказаного ризику прокурором було зазначено, що значна суворість покарання за тяжкий злочин, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, цілком ймовірно може спонукати обвинуваченого до спроб переховування від суду з метою ухилитися від передбаченої законом відповідальності.

Суд звертає увагу на те, що сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту (рішення ЄСПЛ у справі "Ніколова проти Болгарії").

Так само і продовження строку тримання під вартою не може застосовуватися через те, що вироком може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі (рішення у справі «Летельє проти Франції»; також див. справи «Панченко проти Росії», «Гораль проти Польщі», «Ілійков проти Болгарії»).

У той же час відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується.

Отже, тяжкість покарання, що може бути призначено обвинуваченому, не є визначальною підставою для підтвердження існування відповідного ризику, але у сукупності з іншими обставинами та фактами може підтверджувати існування відповідного ризику.

В аспекті цього судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_4 , є військовослужбовцем, проходить військову службу у військовій частині, та на момент вчинення злочину самовільно покинув військову частину, що підвищує зазначений ризик. ОСОБА_4 може переховуватися від суду з метою уникнення понесення покарання. При цьому, посилання сторони захисту на відсутність на даний час спроб втечі обвинуваченого - безпідставні, оскільки його належна процесуальна поведінка наразі обумовлена не його правосвідомістю, а відсутністю такої можливості, оскільки останнього затримано одразу ж після вчинення кримінального правопорушення та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вищезазначені обставини у сукупності з усвідомленням обвинуваченим ОСОБА_4 неминучості настання кримінальної відповідальності, виду та форми останньої, суд вважає достатніми для констатації доведеності ризику того, що обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

У межах даного кримінального провадження наявні свідки та потерпілий, показання яких в силу положень ст. 352 КПК України мають бути досліджені судом безпосередньо під час судового розгляду. У зв`язку з цим суд не сприймає доводи сторони захисту щодо неможливості існування ризику впливу на свідків та потерпілого, оскільки вони вже були допитані під час досудового розслідування, та обвинувачений примирився з потерпілим. Показання свідків та потерпілого, що були відібрані під час досудового розслідування, однак не були безпосередньо досліджені судом під час судового розгляду шляхом повторного допиту свідків та потерпілого, не можуть бути покладені в основу доказової бази кожної з сторін кримінального провадження та в основу майбутнього судового рішення.

У зв`язку з цим в межах даного кримінального провадження пріоритетним є створення умов, за яких показання допитаних під час досудового розслідування свідків та потерпілого будуть залишатися повними, точними та достовірними для їх подальшого дослідження під час судового розгляду.

В аспекті вищевикладеного, зважаючи на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає реальним ризик того, що обвинувачений ОСОБА_4 може незаконно в будь-який спосіб впливати на свідків та потерпілого, що може призвести до неповноти, недостовірності чи неточності показань цих осіб під час їх допиту в судовому розгляді. Таким чином, суд вважає доведеним ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Прокурором під час обґрунтування даного ризику зазначено про раніше вчинені обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальні правопорушення та наявність обвинувальних вироків.

Враховуючи мету, спосіб та обстановку вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, конкретні обставини вчиненого діяння, особу обвинуваченого, зважаючи на доведеність існування ризиків вчинення дій, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає ризик вчинення ОСОБА_4 дій, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, доведеним.

Щодо неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, то суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Вирішуючи питання про справедливість та пропорційність виду запобіжного заходу, суд враховує положення ч. 3 ст. 176 КПК України, відповідно до якого тримання під вартою є найтяжчим видом запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України - тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за яке передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років.

Отже, судом встановлено наявність виключної правової підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відповідно і можливість продовження строку тримання під вартою за умови доведеності факту неможливості застосування більш м?якого запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про можливість застосування більш м?якого запобіжного заходу, суд враховує конкретні обставини кримінального правопорушення, його суспільну небезпечність та характер вчинених дій, за яким обвинувачується ОСОБА_4 та які спрямовані, зокрема, проти власності, життя та здоров`я особи. Крім того, суд враховує ті обставини, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 на всій території України введено воєнний стан та запроваджено заходи правового режиму воєнного стану, вчинення кримінальних правопорушень в умовах якого суттєво підвищує їх суспільну небезпечність.

На підставі вищевикладеного, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а також наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого правопорушення, з огляду на фактичні обставини за яких обвинуваченому інкримінується його вчинення, їх підвищену суспільну небезпечність, суд доходить до висновку про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки жоден інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе забезпечити достатньо ефективний стримуючий характер по відношенню до ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому слід зазначити, що доводи сторони захисту щодо наявності у обвинуваченого неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який з ним не проживає, матері ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є інвалідом 3гр. загального захворювання, проживання обвинуваченого в орендованому житлі в м. Вишгороді Київської області, не свідчить про міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його проживання та можливість запобігання встановлених судом ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Крім того надана суду стороною захисту медична документація щодо стану здоров`я ОСОБА_4 жодним чином не свідчить про неможливість перебування останнього в умовах тримання під вартою.

З огляду на вказане, зважаючи на обставини вчинення кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого, відсутність нових обставин, які б в достатній мірі слугували підставою для пом`якшення запобіжного заходу, суд вважає допустимим продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 . Отже, клопотання сторони обвинувачення щодо продовження строку застосування запобіжного заходу підлягає задоволенню, а відповідно клопотання захисника про зміну запобіжного заходу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 підлягає продовженню на строк 60 (шістдесят) днів.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України суд не вбачає підстав для визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Керуючись статтями 176-178, 182, 183, 193-194, 197, 199, 314, 315, 372, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні №00000656 від 19.07.2025 року, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Клопотання прокурора Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті строком на 60 (шістдесят) днів по 24 листопада 2025 року включно, без визначення застави.

Утримувати обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 30.09.2025 року о 12 год. 50 хв.

Головуючий суддя ОСОБА_1