Провадження № 1-кс/361/2174/25
У Х В А Л А

17.12.2025 м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

адвоката ОСОБА_3 ,

власника майна ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою відеоконференцзв`язку в приміщенні суду клопотання адвоката ОСОБА_3 діючого в інтересах власника майна - ОСОБА_4 , в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0002836, про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В:

В провадження слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання клопотання адвоката ОСОБА_3 діючого в інтересах власника майна - ОСОБА_4 , в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0002836, про скасування арешту майна, яке обгрунтоване наступним.

10.04.2025 року під час санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 АДРЕСА_1 , слідчим слідчого відділу Броварського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_5 , мобільний телефон чорного кольору, яким в той час користувався ОСОБА_4 та є його власником. Вилучення речі було оформлено протоколом обшуку, а сам телефон марки«Samsung»чорного кольору,поміщений до спеціального пакету INZ2107156.

Вказані слідчі дії проведено в рамках кримінального провадження №0002836 від 18.12.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, яке розслідується слідчими слідчого відділу Броварського РУП ГУНП в Київській області.

16.04.2025 року слідчим суддею Броварського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_6 за результатами розгляду клопотання прокурора Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, прийнято рішення про накладення арешту на: мобільний телефон марки«Samsung»чорного кольору. який під час вилучення був поміщений до спеціального пакету INZ2107156 та безпідставно визнаний речовим доказом.

Адвокат зазначає, що в органу досудового розслідування відсутні докази, які вказують на те, що вилучений мобільний телефон був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, та зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також просить звернути увагу слідчого судді на ту обставину, що телефон, не належить підозрюваним (які до теперішнього часу в провадженні відсутні) і не може бути арештований, як засіб вчинення кримінального правопорушення, а також в подальшому до нього не може бути застосована конфіскація або спеціальна конфіскація в силу вимог ст.100 п.9 п.п.1 КПК України, де зазначено, що гроші, цінності та інше майно, які належать обвинуваченому були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, конфіскуються.

Вказаний телефон не має ніякого відношення до кримінального провадження, яке розслідується. Органом досудового слідства зазначений телефон безпідставно визнанний речовими доказом оскільки не відповідає жодному критерію речового доказу, зазначеного в ст. 98 КПК України.

Також звертає увагу суду, що у органу досудового слідства було достатньо часу за сім місяців провести всі можливі слідчі дії з телефоном та перевірити чи має зазначена річ відношення до кримінального провадження яке розслідується. Навіть якщо припустити, що необхідність у вилученні телефону на початковому етапі була, то під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або повинен був прийняті в розумні строки, а тому за сім місяців телефон повинен був оглянутий слідчим, інформація з нього скопійована, проведені відповідні експертизи, якщо це було необхідно, та складені відповідні протоколи слідчих дій виконаних з телефоном які повинні бути долучені до матеріалів кримінального провадження.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 та власник майна ОСОБА_4 клопотання підтримали. Акцентували увагу на ті обставини, що до сьогоднішнього дня підозра жодній особі не предявлена, в добровільному порядку слідчий відмовляється йти на зустріч і повертати вилучені речі, пройшло досить тривалий час, щоб скопіювати потрібну слідству інформацію з телефона, оскільки сам по собі телефон не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, яке розслідується в межах даного провадження.

Прокурори та слідчі, які входять до складу відповідних груп у даному кримінальному провадженні на розгляд клопотання не зявились, належним чином повідомлялись про дату та час судового засідання.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Статтею 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК України).

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обгрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. (ч. 3 ст. 132 КПК України).

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканність права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 16.04.2025, при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що накладення арешту зумовлено потребами досудового розслідування з метою збереження речових доказів, з метою повного та всебічного дослідження обставин кримінального провадження.

Крім того, слідчий суддя у вищевказаній ухвалі дійшов висновку про те, що вищезазначене майно має доказове значення у кримінальному провадженні та, що на даному етапі досудового розслідування була необхідність у забезпеченні збереження вказаного майна як речового доказу, оскільки незастосування арешту може призвести до його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Незважаючи на те, що досудове розслідування здійснюється протягом тривалого проміжку часу, у слідчого судді відсутні докази, що власнику майна - ОСОБА_4 вручена підозра у вказаному кримінальному провадженні.

Враховуючи вищевикладене, підстав вважати, що існує правова підстава для арешту майна заявника взагалі спростовується, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як представник сторони обвинувачення в судовому засіданні не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні №0002836 від 18.12.2024 даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне користування заявника вказаним належним майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 176, 181, 194, 195, 331, 376 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника про скасування арешту задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 16.04.2025 на мобільний телефон марки Samsung чорного кольору, який під час вилучення був поміщений до спеціального пакету INZ2107156.

Зобов`язати орган досудового розслідування повернути власнику ОСОБА_4 мобільний телефон марки Samsung чорного кольору, який під час вилучення був поміщений до спеціального пакету INZ2107156.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 29.12.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_8