Справа № 487/9203/25
Провадження № 1-кс/487/5396/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2025 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваної ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання слідчого СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 05.12.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001549про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 звернулась до Заводського районного суду міста Миколаєва з клопотанням, погодженим прокурором, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 05.12.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001549про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України. Викладені обставини щодо суті повідомленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні кримінального правопорушення в повній мірі обґрунтовуються отриманими стороною обвинувачення в порядку, визначеному КПК України, доказами. Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, підозрювана ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, який відноситься до категорії тяжких, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 10 років, тобто враховуючи покарання, яке їй загрожує у разі засудження, ОСОБА_5 може ухилитись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, враховуючи, що у провадженні досліджуються обставини підпалу транспортних засобів, існує ризик, що підозрювана може вжити заходів з метою знищення або приховування речових доказів, які вказують на її причетність до підпалу, у тому числі засобів та знарядь вчинення злочину, слідів пальних речовин, одягу, записів камер відеоспостереження або кореспонденції, пов`язаної із підготовкою правопорушення. Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, ОСОБА_5 будучи повідомленою про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, під загрозою можливого покарання, беручи до уваги характер та обставини, суспільну небезпеку злочину, перебуваючи на волі може вжити заходи щодо незаконного впливу, як безпосередньо так і опосередковано на свідків, шляхом залякування, підкупу, шантажу, погроз, до дачі неправдивих показів та викривлення обставин, які підлягають доказуванню, оскільки зазначені особи проживають на одній території. Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме підозрюваний може незаконно впливати на свідків. Крім того, ОСОБА_5 може вчиняти дії, спрямовані на перешкоджання досудовому розслідуванню іншим чином, у тому числі через блокування доступу слідчого до місця зберігання речей, важливих доказів, створення штучних доказів, введення слідства в оману, організацію подальших підпалів для розмивання причинно-наслідкового зв`язку. Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, з урахуванням характеру вчиненого злочину, способу його реалізації (підпал транспортних засобів), наявності наміру та можливості доступу до легкозаймистих речовин, існує ризик вчинення підозрюваною аналогічного кримінального правопорушення або доведення до кінця злочинного умислу на пошкодження іншого майна. Також отримання вказівок від невстановленої особи через «Telegram», використання анонімних каналів комунікації та виконання замовлення невідомого клієнта свідчать про наявність контактів, які можуть допомогти підозрюваній уникнути відповідальності або переховуватися. Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме підозрювана може вчинити інше кримінальне правопорушення. Сторона обвинувачення вважає, що викладенні обставини є достатніми для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден з передбачених більш м`яких запобіжних заходів, не дасть змоги запобігти наведеним вище ризикам. Враховуючи те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, орієнтовного матеріального збитку потерпілим, майнового та сімейного стану підозрюваного, скоєння злочину у період воєнного стану, сторона обвинувачення вважає, що до останньої при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно визначити суму застави у вигляді 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала, просила задовольнити. Зазначила, що орієнтовна вартість пошкодження майна складає 1 000 000 гривень.

Захисник у судовому засіданні зазначив, що ризики, зазначені у клопотанні, є недоведеними. З огляду на особу підозрюваної та щире каяття у вчиненому просив застосувати відносно неї запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Підозрювана ОСОБА_5 у судовому засіданні вину у скоєнні вказаного кримінального правопорушення визнала, щиро розкаялася, просила застосувати відносно неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0001549 від 05.12.2025, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 27.11.2025 року, більш точні дата та час не встановлені, громадянка України - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала на свій смартфон Meizu Note 21, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , у месенджері «Telegram» від невстановленої особи, користувача месенджера «Telegram» пропозицію здійснювати підпали габаритних автотранспортних засобів, отримуючи обіцянку грошової винагороди за кожне підпалене авто від невстановлених осіб.

04.12.2025, приблизно о 23:50 год. (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , переслідуючи мету незаконного збагачення, для виконання замовлення невстановленої особи, маючи кримінально-протиправний намір на умисне знищення чужого майна шляхом підпалу, прибула до вантажного автомобіля марки MAN з державними номерними знаками НОМЕР_3 , разом із причепом KOEGEL з державними номерними знаками НОМЕР_4 , котрий розташовувався напроти автозаправної станції за адресою: АДРЕСА_1 , котрий на праві власності належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на умисне знищення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, розуміючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_5 , розраховуючи на те, що в нічний час доби за нею ніхто не спостерігає і здійсненню її наміру ніхто не перешкодить, маючи при собі заздалегідь підготовлені предмети для розповсюдження вогню, а саме: пластикову пляшку з паливно-мастильним матеріалом (бензином) та запальничку, підійшла до вантажного автомобіля марки MAN з державними номерними знаками НОМЕР_3 , разом із причепом KOEGEL з державними номерними знаками НОМЕР_4 , що був припаркований напроти автозаправної станції за адресою: м. Миколаїв, вул. Лазурна, 2/2, облила легкозаймистою рідиною капот зазначеного вантажного автомобіля та за допомогою запальнички підпалила його, внаслідок чого відбулось займання вказаного транспортного засобу.

При цьому ОСОБА_5 дотримуючись інструкцій невстановленої особи, користувача месенджера «Telegram», здійснила відеозйомку підпалу вантажного автомобіля на власний мобільний телефон марки «Meizu Note 21», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , після чого у цей же період часу в ході спілкування з останнім в месенджері «Telegram» передала йому відеозапис підпалу з метою подальшого одержання грошової винагороди.

У подальшому, ОСОБА_5 , впевнившись, що їй вдалось здійснити намір, спрямований на знищення автомобіля шляхом підпалу, залишила місце вчинення злочину. Внаслідок пожежі знищено та пошкоджено конструктивні елементи транспортного засобу марки MAN з державними номерними знаками НОМЕР_3 , разом із причепом KOEGEL з державними номерними знаками НОМЕР_4 у результаті чого його приведено до такого стану, за якого він взагалі не може бути використаним за своїм призначенням.

В результаті протиправних дій ОСОБА_5 пошкоджено майно, чим заподіяно майнову шкоду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

01.12.2025 приблизно о 23:15 (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , переслідуючи мету незаконного збагачення, для виконання замовлення невстановленої особи, маючи кримінально-протиправний намір на умисне знищення чужого майна шляхом підпалу, прибула до будинку, котрий розташовуєтеся за адресою: АДРЕСА_2 , поруч з яким перебував транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Sprinter" з державними номерними знаками НОМЕР_5 , синього кольору, та котрий на праві власності належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на умисне знищення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, розуміючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_5 , розраховуючи на те, що в нічний час доби за нею ніхто не спостерігає і здійсненню її наміру ніхто не перешкодить, маючи при собі заздалегідь підготовлені предмети для розповсюдження вогню, а саме: пластикову пляшку з паливно-мастильним матеріалом (бензином) та сірники, підійшла до транспортного засобу марки "Mercedes-Benz Sprinter" з державними номерними знаками НОМЕР_5 , синього кольору, що був припаркований біля будинку за адресою: м. Миколаїв, вул. Лазурна, 2Б, облила легкозаймистою рідиною капот зазначеного транспортного засобу та за допомогою сірника підпалила його, внаслідок чого відбулось займання вказаного транспортного засобу.

При цьому ОСОБА_5 дотримуючись інструкцій невстановленої особи, користувача месенджера «Telegram», здійснила відеозйомку підпалу вантажного автомобіля на власний мобільний телефон марки «Meizu Note 21», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , після чого у цей же період часу в ході спілкування з останнім в месенджері «Telegram» передала йому відеозапис підпалу з метою подальшого одержання грошової винагороди.

У подальшому, ОСОБА_5 , впевнившись, що їй вдалось здійснити намір, спрямований на знищення автомобіля шляхом підпалу, залишила місце вчинення злочину. Внаслідок пожежі знищено та пошкоджено конструктивні елементи транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Sprinter" з державними номерними знаками НОМЕР_5 , синього кольору, у результаті чого його приведено до такого стану, за якого він взагалі не може бути використаним за своїм призначенням.

В результаті протиправних дій ОСОБА_5 пошкоджено майно, чим заподіяно майнову шкоду ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

05.12.2025 за підозрою у скоєнні вказаного кримінального правопорушення в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_5 .

06.12.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, а саме в умисному знищенні чужого майна, вчиненому шляхом підпалу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Підозра ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також необхідність застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовуються наступними доказами, зібраними під час досудового розслідування та наявними в матеріалах кримінального провадження: рапортом ЄО №26929 від 05.12.2025, №26955 від 05.12.2025; протоколом огляду мобільного телефону належного ОСОБА_5 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ; протоколом огляду місця події від 05.12.2025 року; протоколом обшуку від 05.12.2025; протоколом допиту потерпіої ОСОБА_8 .

Ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_5 могла вчинити кримінальне правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаy v.United Kingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

Щодо ризиків, зазначених у клопотанні.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

Згідно ч. 2 ст. 194 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 10 років.

Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Отже, відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 194 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , є тяжким, яке передбачає можливість реального позбавлення волі на строк до 10 років, що дає підстави вважати, що підозрювана з метою ухилення від кримінального покарання може переховуватися від органів досудового слідства та суду, тому існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також прокурором у судовому засіданні доведено, що існує ризик, передбачений пунктом 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик незаконного впливу ОСОБА_5 на свідків. При цьому слідчий суддя враховує, що за змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. За таких умов слідчий суддя доходить висновку про достатню вірогідність ризику впливу на свідків, оскільки не будучи обмеженою у вільному спілкуванні з вказаними особами, ОСОБА_5 може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Крім того, доведено наявність існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, яке припинено не з її власної волі, а співробітниками правоохоронних органів. З урахуванням характеру злочину та способу його реалізації (підпал транспртних засобів), доступу до легкозаймистих речови, отримання вказівок від невстановлених осіб через "Telegram", використавння анонімних каналів комінукації та виконання замовлень невідомого клієнта, є доведеним ризик вчинення іншого кримінальне правопорушення.

Наявність інших ризиків, передбачених п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчим у поданому клопотанні та прокурором у судовому засіданні доведено не було, а лише тезисно зазначено про їх існування, отже вказані ризики не підлягають врахуванню при обранні запобіжного заходу.

Метою запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України слідчий суддя враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме: ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, в разі визнання підозрюваної винуватою їй загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до десяти років. Також слідчим суддею враховуються: вік та стан здоров`я підозрюваної ОСОБА_5 , яка народилась у 2001 році; на обліку за станом здоров`я не перебуває, інвалідність не встановлювалась. Крім того, слідчим суддею враховуються: міцність соціальних зв`язків підозрюваної в місці її постійного проживання, а саме: ОСОБА_5 незаміжня, дітей не має. ОСОБА_5 має повну середню освіту, проживає за адресою: АДРЕСА_3 , разом з матір`ю та вітчимом. Працює водійкою тролейбусу КП ММР «Миколаївелектротранс». За місцем роботи характеризується позитивно. Раніше не судима, повідомлень про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень наразі не має.

Пунктом 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Таким чином, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання її винуватою, суд приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого про застосування до підозрюваної ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового слідства з урахуванням дати затримання та повідомлення про підозру, оскільки слідчий в клопотанні і прокурор в судовому засіданні в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_5 на свободу.

Судом встановлено, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_5 для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та забезпечення її належної процесуальної поведінки.

Обрання щодо підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваної та є достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантію її належної процесуальної поведінки на даній стадії кримінального провадження, отже, підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу, на даній стадії кримінального провадження відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 КПК України будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому ч. 4 ст. 183 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 КПК України.

При застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків. У разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення. (ч. 3 ст. 182 КПК України).

Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (ч. 4 ст. 182 КПК України).

Згідно ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

У випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 КПК України, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. (ч. 7 ст. 182 КПК України).

Розмір застави, з одного боку, повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обв`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

З урахуванням конкретних обставин даного кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваної ОСОБА_5 , даних про її особу та встановлених під час розгляду клопотання ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для визначення застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка достатньою мірою гарантує виконання підозрюваною, покладених на неї обов`язків та не є завідомо непомірною для неї, оскільки застава у меншому розмірі не здатна забезпечити виконання ОСОБА_5 покладених на неї обов`язків, враховуючи характер та специфіку інкримінованих діянь, кількіть епізодів, тяжкість покарання, передбаченого за вчинення тяжкого злочину, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

У разі внесення застави згідно ч. 5 ст. 194 КПК України слідчий суддя вважає за необхідне зобов`язати підозрювану виконувати обов`язки, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, та відповідають меті досягнення дієвості кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 186, 193, 194, 309, 376 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 02.02.2026 року включно.

Визначити розмір застави, після внесення якої підозрювана ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повинна бути звільнена з-під варти, в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 181680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок.

У разі звільнення під заставу, зобов`язати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконувати наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, а саме: міста Миколаєва, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити та попередити підозрюваного, що з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 КПК України.

За невиконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, на підозрюваного може бути накладено грошове стягнення у розмірі: від 0,25 до 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - у випадку неприбуття на виклик слідчого, прокурора; від 0,5 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - у випадку неприбуття на виклик слідчого судді, суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення копії судового рішення.

Повний текст ухвали оголошено 12.12.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1