печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року м. Київ

Печерський районний суд міста Києва у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000492 від 26.08.2025 про арешт майна,

УСТАНОВИВ:

Короткий виклад обставин клопотання

До слідчого судді надійшло клопотання сторони кримінального провадження про накладення арешту на квартиру, що за адресою АДРЕСА_1 , з метою збереження речового доказу.

Позиція сторін кримінального провадження

Від прокурора надійшла заява про розгляд клопотання без його участі. Вимоги клопотання підтримував та просив його задовольнити.

Слідчий суддя розглядає клопотання у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 172 КПК України, без повідомлення підозрюваного, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.

Правове обґрунтування

Процесуальні правовідносини регулюються главою 17 «Арешт майна» розділу ІІ «Заходи забезпечення кримінального провадження» КПК України.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та (або) користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Обставини, встановлені слідчим суддею

У проваджені відділу дізнання Печерського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000492 від 26.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

З матеріалів клопотання органу досудового розслідування вбачається, що до Печерського УП ГУНП у м. Києві надійшла ухвала Печерського районного суду міста Києва (справа № 757/35237/25-к) з приводу внесення відомостей до ЄРДР за заявою адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про те, що невстановлена особа підробила заповіт від 20 лютого 2012 року на квартири, що знаходяться за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 .

Стороною кримінального провадження встановлено, ОСОБА_5 з 2008 року проживав однією сім`єю без укладання шлюбу з ОСОБА_6 в квартирі за адресою АДРЕСА_2 . Вищевказане підтверджується Актом від 03 червня 2020 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла від хронічної ішемічної хвороби серця, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 29.04.2020.

У власності ОСОБА_6 на момент смерті перебували квартири, що знаходяться за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_5 звернувся до Першої Київської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини на все майно померлої, в зв`язку із цим було відкрито спадкову справу № 640/2020.

У подальшому ОСОБА_5 дізнався, що існує заповіт від 20.02.2012, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , зареєстровано в реєстрі за №106, відповідно до якого ОСОБА_6 на випадок смерті все майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що за законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті, заповіла ОСОБА_8 .

До цього моменту ОСОБА_5 про існування ОСОБА_8 не було відомо. Він не був родичом чи другом ОСОБА_6 та вона з ним взагалі не мали спілкування.

До матеріалів спадкової справи ОСОБА_8 надав дублікат заповіту, в якому відсутні підписи ОСОБА_6 .

У подальшому, за результатами судового розгляду справи № 757/23729/24-ц, на підставі рішення Печерського районного суду міста Києва від 16.12.2024, задоволено позов ОСОБА_8 та визнано за ним право власності в порядку спадкування на квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Так, 27.08.2025 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно внесено запис про реєстрацію права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , за ОСОБА_8 .

Стороною кримінального провадження зазначено, що майно, яке є предметом вчинення кримінального правопорушення, підлягає арешту незалежно від того, кому воно належить, у кого та де перебуває, а також незалежно від того, чи є його власником підозрюваний або інша заінтересована особа. Такий підхід обумовлений необхідністю досягнення мети застосування арешту майна - недопущення можливості протиправного впливу на нього, зокрема відчуження, знищення чи приховання, що може перешкодити встановленню об`єктивних обставин кримінального правопорушення та ускладнити проведення ефективного досудового розслідування.

Мотиви слідчого судді

Норма-дефініція речових доказів (стаття 98 КПК) щодо критеріїв (умов) визнання матеріальних об`єктів речовими доказами (були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин) з одного боку дійсно, сформульована в категоричній формі, і вказані умови мають бути дотримані для визнання тих чи інших речей речовими доказами. У той же час, слід зважати на стадію кримінального провадження.

Так, на стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування - це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів злочинного діяння.

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє дійти висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо. Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому, вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина 5 статті 234, 260 та інші статті КПК), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК та інші).

З огляду на вимоги ч. 3 статті 170 КПК арешт майна на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК (тобто з метою забезпечення збереження речових доказів) передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав» вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.

Відповідно до ч. 4. ст. 170 КПК України арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно одержане внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 64-2 КПК України, - третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу приналежність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

На даній стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування та дослідження доказів - це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів злочинного діяння.

Згідно з практикою ЄСПЛ, який, проаналізувавши питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що ст.1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає втручання в право мирного володіння майном за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби (п.203 рішення ЄСПЛ від 05.03.2019 у справі «Узан та інші проти Туреччини»/Uzan and others v. Turkey, заяви №19620/05, 41487/05, 17613/08, 19316/08).

Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли існує необхідність здійснення такого втручання в її право з метою виконання завдань кримінального провадження, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

Ураховуючи, що предметом досудового розслідування є підроблення заповіту на квартиру, що за адресою: АДРЕСА_1 , дана квартира відповідає ознакам речового доказу, а тому підлягає арешту з метою збереження речових доказів.

Натомість, клопотання в частині позбавлення права користування даною квартирою не підлягає задоволенню, оскільки за результатами судового розгляду справи № 757/23729/24-ц, на підставі рішення Печерського районного суду міста Києва від 16.12.2024, задоволено позов ОСОБА_8 та визнано за ним право власності в порядку спадкування на квартиру за адресою АДРЕСА_1 . За наслідками апеляційного розгляду постановою Київського апеляційного суду від 01.07.2025 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Підстави для позбавлення власника права користування майном прокурором не доведені.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити частково.

Накласти арешт у кримінальному провадженні № 0000492 від 26.08.2025 на квартиру, що за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони її відчуження та розпорядження.

В іншій частині клопотання - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню прокурором/слідчим у кримінальному провадженні № 0000492 від 26.08.2025.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_9