Справа № 519/2716/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2026 м. Південне

Південний міський суд Одеської області у складі судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , на стадії судового розгляду кримінального провадження розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадженні №0001401 від 02.10.2025

відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Південне, Одеської області, громадянина України, українця, не одруженого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

Сторони кримінального провадження, які приймали участь на стадії судового розгляду кримінального провадження, -

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

1.Так, 28.09.2025 року у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання, перевезення, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини- РVР.

2.Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 діючи умисно та протиправно, посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог ст. ст. 7, 12, 17, 25 Закону України "Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори" від 15.02.1995 року N 61-95-ВР, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними" від 15.02.1995 року N 63/95-ВР, наказу Міністерства охорони здоров`я України N 188 від 01.08.2000 року, Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів" від 06.05.2000 року N 770 з наступними змінами та доповненнями до наведених нормативних актів, будучи особою, яка періодично вживає наркотичні засоби, в силу чого, достовірно знаючи про порядок обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів на території України, у невстановлений розслідуванням спосіб, дату та час, але не пізніше 28 вересня 2025 року, шляхом знахідки, незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої зборонено, - РVР, точна кількість в ході досудового розслідування не встановлена, та у подальшому переніс до своєї квартири АДРЕСА_2 , де зберігав з метою їх подальшого незаконного збуту.

3.У подальшому, на виконання свого злочинного умислу, ОСОБА_3 не пізніше 28.09.2025, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , запакував знайдену психотропну речовину- РVР, шляхом маскування її у корпусі антиперспіранту марки «REXONA» та здійснив відправку через відділення «НОВОЇ ПОШТИ №3», що розташована за адресою: Одеська область, Одеський район, м. Південне, вул. Шевченко, 12 до ОСОБА_5 , який перебуває під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор», що за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 11.

4.Надалі 01.10 2025 в період часу з 15 години 20 хвилин до 15 години 50 хвилини в ході огляді місця події на території ДУ «Одеський слідчий ізолятор» за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 11 було виявлено посилку ОСОБА_3 , в якій виявлено та вилучено паперовий згорток з 0,038 г особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он).

Кваліфікація дій обвинуваченого судом

5.Суд визнає доведеним наведене формулювання обвинувачення та кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 307 КК України за кваліфікуючою ознакою: незаконне придбання, перевезення та зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

6.В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним, щиро розкаявся, фактичні обставини справи не оспорював, а також підтвердив встановлені обставини справи.

7.Так, обвинувачений ОСОБА_3 пояснив суду, що його друг, якого він знає більше 20 років ОСОБА_5 , який перебував та наразі перебуває під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор», подзвонив йому і попросив виручити, відправити йому психотропну речовину. Обвинувачений не пам`ятає коли, але не пізніше 28 вересня 2025 року, знайшов психотропну речовину, РVР, та у подальшому переніс до своєї квартири АДРЕСА_2 , де запакував знайдену психотропну речовину РVР у корпус антиперспіранту марки «REXONA» та здійснив відправку через відділення «НОВОЇ ПОШТИ №3», що розташована за адресою: Одеська область, Одеський район, м. Південне, вул. Шевченко, 12 до ОСОБА_5 , який перебуває під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор», що за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 11. Гроші за це він не отримував, такої мети у нього не було, хотів допомогти другові. Шкодує, що так сталося.

8.Показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

9.Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

10.Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті доведена повністю.

11.Таким чином, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у незаконному придбанні, перевезенні та зберіганні з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини, та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 307 КК України.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

12.Суд враховує, що ОСОБА_3 притягується вперше за вчинення кримінального правопорушення, яке пов`язане з незаконним обігом психотропних речовин, тому відповідно до ст. 66 ч.2 КК України, вважає за можливе визнати цю обставину як пом`якшуючу покарання.

13.Як зазначено у Постанові ВС у справі № 263/15605/17 (провадження № 51-4234км20) активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видача знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом.

14.Як вбачається з реєстру матеріалів кримінального провадження, відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 307 КК України, внесено до ЄРДР 02.10.2025, вже 03.12.2025 було повідомлено обвинуваченому про підозру та проведено допит, а 12.12.2025 обвинувачений особисто отримав копію обвинувального акту. Отже, досудове розслідування щодо ОСОБА_3 тривало менше двох місяців з урахуванням часу проведення судової експертизи. Крім того, ОСОБА_3 з`являвся у кожне судове засідання, давав показання, не порушив умови застосованого до цього запобіжного заходу, чим сприяв швидкому судовому розгляду кримінального провадження. За таких обставин, суд вважає, що така поведінка обвинуваченого є активним сприянням розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання.

15.Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та вчинення кримінального правопорушення вперше.

16.Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

17.Суд зауважує, що згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

18.У правовій державі покарання передусім є виправним та превентивним засобом, в якій має використовуватись не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи.

19.На реалізацію принципу, встановленого частиною другою статті 61 Конституції України, згідно з яким юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, спрямовані положення статті 65 КК України. Зазначений принцип, зокрема, конкретизовано у положеннях Кримінального кодексу України щодо системи покарань, звільнення від кримінальної відповідальності, звільнення від покарання та його відбування, у тому числі призначення більш суворого покарання.

20.Керуючись загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК України), суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання.

21.Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

22.При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

23.Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

24.До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 за результатами розгляду справи № 716/1224/19.

25.Так, відповідно до ч.1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

26.Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

27.Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

28.Призначаючи міру покарання ОСОБА_3 , суд у відповідності зі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України за ст.307 ч.2 КК України є тяжким злочином, характер діяння, обстановку, спосіб, місце і час вчинення кримінального правопорушення, форми, виду, ступеня вини, мотивів і мети, особу обвинуваченого, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, має середню освіту, раніше не судимий, дільничним інспектором ОСОБА_6 характеризується посередньо, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 01.08.2022 є учасником бойових дій.

29.Згідно з вимогами ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

30.Застосування ст. 69 КК України можливе за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання. При цьому, наявні обставини, що пом`якшують покарання, мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого. Ці обставини надають специфічних особливостей, які свідчать, що вчинене діяння виходить за межі типових злочинів такого виду і ступінь його тяжкості порівняно з ними значно менший.

31.Отже, підставами призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визнано дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, та мають враховуватися в їх сукупності, а саме: наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; дані, які певним чином характеризують особу винного.

32.В суді обвинувачений ОСОБА_3 усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому.

33.Суд зазначає, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в бажанні виправити наслідки вчиненого, на переконання суду, факт щирого каяття ОСОБА_3 у вчиненні злочину знайшов своє відображення в ході судового розгляду.

34.Враховуючи особу обвинуваченого, його молодий вік, щире каяття обвинуваченого, бажання стати на шлях виправлення, надання правдивих свідчень в суді, вчинення кримінального правопорушення вперше та за відсутності обтяжуючих обставин та корисливого мотиву, його статус ветерана війни, учасника бойових дій ще на початку російської агресії, суд приходить до висновку про можливість застосування до ОСОБА_3 вимог ст. 69 КК України, що буде справедливим і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

35.Таким чином, суд приходить до висновку, що призначення обвинуваченому ОСОБА_3 основного покарання у даному кримінальному провадженні у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі відповідатиме вимогам ст. 50 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, не становитиме особистий і надмірний тягар для обвинуваченого, що є складовим елементом принципу верховенства права відповідно до практики Європейського суду з прав людини (справа «Скополла проти Італії» від 17 вересня 2009 року, справа «Ізмайлов проти Росії» від 16 жовтня 2008 року).

36.Умови, підстави та порядок звільнення особи від покарання та його відбування визначені розділом ХІІ Загальної частини КК України. Одним із таких випадків є звільнення від відбування покарання з випробуванням, передбачене ст. 75 КК України.

37.Відповідно до частини 1 цієї статті якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

38.Враховуючи що обвинувачений в судовому засіданні негативно оцінив власну протиправну поведінку, його щире бажання стати на шлях виправлення, вчинення кримінального правопорушення вперше, участь у бойових діях на захист Батьківщини, відсутність корисливого мотиву в його діях та відсутність умислу на збут психотропних речовин невстановленому колу осіб, невелику кількість збутої психотропної речовини, суд вважає за можливе звільнити від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням ряду обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

39.Указані відомості в сукупності в даному конкретному випадку дають підстави для призначення покарання ОСОБА_3 за ч.2 ст.307 КК України в виді позбавлення волі, але із застосування положень статей 75, 76 КК України.

40.Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд покладає на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, а також передбачені п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України, зокрема, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

41.Призначення ОСОБА_3 саме такого покарання, буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду , а контроль над поведінкою, способом життя та роботи, протягом всього строку відбуття покарання із випробуванням, надасть можливість органу пробації аналізувати інформацію щодо виправлення засудженого.

42.Крім того, вирішуючи питання про призначення додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.307 КК як обов`язкове суд враховує викладені Верховним Судом України у постановах від 04.04.2011 (справа №1к-11), від 12.09.2011 (справа № 1к-11) та від 12.09.2011 (справа № 5-15кс11), а також Верховним Судом у постанові від 07.11.2018 (справа № 418/689/16-к) висновки щодо призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна за вчинення суспільно небезпечного діяння, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів з метою збуту, згідно яким Верховний Суд України, а згодом і Верховний Суд, неодноразово висловлювали правову позицію про те, що в тому разі, якщо виконання об`єктивної сторони цього діяння не зумовлювалося корисливим мотивом, відповідно до частини 2 статті 59 КК такий вид покарання як конфіскація майна не застосовується.

43.Так, відповідно до ч.2 ст.59 КК, конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочині, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

44.Корисливим тяжким або особливо тяжким злочином може бути визнаний будь-який із злочинів, визначених у частинах 4 чи 5 ст.12 КК, якщо його вчинено із корисливих спонукань. Під корисливими спонуканнями слід розуміти бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди.

45.Таким чином, якщо санкцією відповідної статті КК передбачене обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна, але злочин вчинений не з корисливих мотивів або не є злочином проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості, то таке додаткове покарання не може бути застосоване. У цьому випадку повинна мати пріоритет у застосуванні норма Загальної частини КК, а саме ч.2 ст.59 КК.

46.З матеріалів кримінального провадження убачається, що ані досудовим слідством, ані судом наявність у обвинуваченого ОСОБА_3 корисливого мотиву при придбанні, перевезенні та зберіганні з метою збуту а також незаконному збуті особливо небезпечної психотропної речовини, не встановлено, оскільки він робив це безоплатно.

47.Таким чином, враховуючи зазначені висновки Верховного Суду України та Верховного Суду, а також те, що злочин, передбачений ч.2 ст.307 КК, вчинений ОСОБА_3 не з корисливих мотивів, то суд дійшов висновку, що у цьому випадку має пріоритет у застосуванні ч.2 ст.59 КК, та додаткове покарання у виді конфіскації майна, передбачене санкцією ч.2 ст.307 КК як обов`язкове додаткове покарання, не підлягає призначенню обвинуваченому.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

48.Питання щодо речових доказів необхідно вирішити згідно з вимогами ст. 100 КПК України.

49.Запобіжний захід обвинуваченому, враховуючи вид покарання, не обирати.

50.Враховуючи, що у цьому кримінальному провадженні обвинуваченому обирався запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту ухвалою слідчого судді Південного міського суду Одеської області від 05.12.2025, слід на підставі ч. 7 ст. 72 КК України зарахувати у строк призначеного покарання період з 05.12.2025 по 03.02.2026 у співвідношенні три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі

51.Жодних цивільно-правових вимог у вказаному кримінальному провадженні не заявлено.

52.Судові витрати підлягають стягненню з винної особи в доход держави.

53.На підставі викладеного, керуючись ст. 349, 368, 370, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

54.Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

55.На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, установивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

56.Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1, пункту 4 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

57.Роз`яснити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку, тобто з 06.02.2026.

58.Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання цим вироком законної сили не обирати.

59.На підставі ч. 7 ст. 72 КК України зарахувати у строк призначеного покарання цілодобовий домашній арешт за період з 05.12.2025 по 03.02.2026 у співвідношенні три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

60.Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судові витрати за проведення судової експертизи у сумі 5348,40 грн.

61.Речовий доказ компакт паперовий згорток з порошкоподібною речовиною знищити.

62.Речовий доказ компакт диск ДВД, залишити у матеріалах кримінального провадження.

63.Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

64.Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана через суд, який ухвалив судове рішення, протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.

65.Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя Південного міського суду

Одеської області ОСОБА_1