Провадження №: 1-кс/755/103/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" січня 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючої слідчої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дніпровського районного суду міста Києва клопотання старшого слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю міста Києва, громадянину України, з вищою освітою, розлученому, має на утриманні батьків похилого віку, військовозобов`язаному, військовому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимому, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002610 від 16 вересня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий СВ Дніпровського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 , звернулась до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002610 від 16 вересня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що відповідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-1Х, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан.

24 лютого 2022 року військовозобов`язаного солдата ОСОБА_4 призвано на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлено для проходження військової служби.

Згідно з ч. 6 ст. 2, п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період. Початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Таким чином, з 24 лютого 2022 року солдат ОСОБА_4 почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та набув статусу військовослужбовця Збройних Сил України.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12 липня 2023 року № 196 старшого солдата ОСОБА_4 призначено на посаду номера обслуги механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 .

Будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, старший солдат ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, додержуватися військової дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою, не допускати негідних вчинків, у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Однак, під час дії воєнного стану, напередодні 29 грудня 2023 року у старшого солдата ОСОБА_4 виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 з метою тимчасового незаконного ухилення від виконання обов`язків військової служби, який він реалізував за наступних обставин.

Так, на виконання свого кримінально-протиправного умислу старший солдат ОСОБА_4 , у порушення вищевказаного законодавства, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасового незаконного ухилення від виконання обов`язків військової служби, без поважних причин та дозволу відповідних командирів, в умовах воєнного стану, 29 грудня 2023 року у невстановлений досудовим розслідуванням точний час, але не пізніше 05 год. 00 хв., самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка на той час дислокувалась за адрессою: АДРЕСА_3 , після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби.

У подальшому, у період з 14 серпня 2024 року по 22 серпня 2024 року старший солдат ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у медичному закладі ДНУ «Центр інноваційних технологій охорони здоров`я ДУ, після виписки з кого до військової частини НОМЕР_1 не повернувся та продовжив проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби.

08 січня 2026 року старший солдат ОСОБА_4 був затриманий у порядку ст. 208 КПК України уповноваженою особою Дніпровського УП ГУНП у м. Києві за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тобто у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.

08 січня 2026 року ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

08 січня 2026 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявлене клопотання підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити мотивуючи тим, що підозрюваний ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років, та тому існують ризики, а саме: можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду; можливість впливати на свідків у даному кримінальному провадженні з метою схилити їх до дачі не правдивих показів у судовому засіданні; можливість вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, кожного разу, як ОСОБА_4 отримував повідомлення про бойове розпорядження він лягав до лікарні. І цього разу він потрапив до лікарні із загальним захворюванням. Військова частина не отримувала від ОСОБА_4 повідомлень та підтверджень перебування його на лікарняному. Він переховувався до цього часу.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні повідомив, що він військовозобов`язаний, на теперішній час перебуває у статусі військовослужбовця. Він вважає підозру необґрунтованою, його дії жодним чином не були спрямовані на ухилення від служби або самовільне залишення частини, він неодноразово намагався повернутися до місця несення служби, проте не був допущений на територію частини. Проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокувалася в АДРЕСА_3 . Під час перебування підрозділу на ротації в Києві, внутрішнім розпорядженням було встановлено обов`язок з`являтися в частині щовечора о 19:00. 29 грудня дорогою до медичного закладу він втратив свідомість, через що перехожі викликали швидку допомогу, і його було госпіталізовано. Він потребував хірургічного втручання, йому було видано направлення на планову операцію. Коли він вчергове прибув до військової частини, його не пустили на територію, повідомивши, що він вже перебуває у списках СЗЧ. Він намагався подати рапорт про повернення до служби, направляв його поштою, проте листи поверталися, підтвердження він немає, фізично занести рапорт було неможливо через недопуск на територію. До ТЦК не звертався, оскільки не вбачав у цьому сенсу. Він залишився вдома. Він не має інвалідності. Він чув про програму повернення з СЗЧ добровільно, але не скористався нею. Зараз він перебуває у складних життєвих обставинах: батько отримав інвалідність II групи, а мати пройшла курс лікування від онкологічного захворювання, батьки потребують його постійної підтримки та догляду. Він має бажання продовжувати службу та наразі займається пошуком підрозділу. Просить не застосовувати до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_6 долучив до матеріалів клопотання письмові заперечення, та зазначив, що сторона захисту вважає повідомлення про підозру ОСОБА_4 необґрунтованим, оскільки воно ґрунтується на фактичних даних, які не відповідають дійсності. Зокрема, у тексті підозри зазначено, що його підзахисний самовільно залишив місце служби у грудні 2023 року. Водночас надані стороною захисту медичні документи підтверджують, що в період з 29 грудня 2023 року по 17 січня 2024 року ОСОБА_4 перебував у закладі охорони здоров`я та проходив інтенсивне стаціонарне лікування, зазначена обставина виключає наявність умислу на ухилення від проходження військової служби та свідчить про наявність поважних і об`єктивних причин його відсутності у військовій частині. Крім того, саме повідомлення про підозру складене з істотними логічними порушеннями у ньому відсутня послідовна хронологія подій, не зазначено обставини прибуття підозрюваного на службу, а також не відображено події, що передували інкримінованому правопорушенню. Також стороною обвинувачення не доведено жодного з ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, його підзахисний має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, здійснює догляд за батьками похилого віку та не має жодних намірів переховуватися від органів досудового розслідування або суду, ОСОБА_4 демонструє готовність до співпраці зі слідством і неодноразово висловлював намір продовжувати проходження військової служби, у тому числі в іншому підрозділі. З урахуванням викладеного, просив суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив обрати більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт у нічний час доби, що дозволить підозрюваному здійснювати догляд за хворими батьками та вирішувати питання щодо подальшого проходження військової служби.

До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження та долучено розписки підозрюваного та адвоката щодо вручення їм копії клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також копії матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу. Таким чином, слідчою виконані вимоги ч. 3 ст. 184 КПК України.

Вирішуючи питання про наявність підстав обрання запобіжного заходу - тримання під вартою, слідча суддя враховує вимоги ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення, що у даному випадку стороною обвинувачення дотримано, оскільки наявні, на цей час докази у провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного з цим злочином, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання вимог ст. 2 КПК України.

Дослідивши матеріали клопотання, слідча суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_4 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановила.

У судовому засіданні, на думку слідчої судді, встановлена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, наявними у справі доказами, а саме даними, що містяться: у протоколах допиту свідків; у протоколі затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину; у матеріалах службового розслідування; іншими доказами в сукупності.

Вивчивши клопотання, долучені до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, вислухавши думку прокурора, який підтримав клопотання з мотивів викладених у клопотанні та вказав відповідні доводи у судовому засіданні, думку адвоката та підозрюваного, які заперечували у задоволенні клопотання, слідча суддя приходить до наступного.

Розглядаючи клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу та визначення його виду, суд враховує вимоги кримінального процесуального законодавства України та висновки Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Водночас ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. П.1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Як вбачається з постанови про пред`явлення підозри, ОСОБА_4 підозрюється, відповідно до вимог ст. 12 КК України, у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 6, ч. 8 ст. 176 цього Кодексу.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя враховує, крім іншого, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним злочину, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі доведеності його вини в інкримінованому кримінальному правопорушенні, майновий стан підозрюваного, його вік, міцність його соціальних зв`язків, той факт, що раніше не судимий, має на утриманні батьків похилого віку.

Вказані вище обставини, а також суспільна небезпечність кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , на думку слідчої судді, дають підстави вважати, що з боку підозрюваного існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду; можливість впливати на свідків у даному кримінальному провадженні з метою схилити їх до дачі не правдивих показів у судовому засіданні, можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, не з`являючись за викликом до слідчого чи прокурора, з метою затягування кримінального провадження; можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Щодо клопотання захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_6 по застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, то захисником не надано жодних доказів на обґрунтування цього клопотання, а саме: документів про власника квартири, в якій пропонується відбування домашнього арешту, хто фактично в ній проживає, не долучено документів, які б підтверджували факт проживання підозрюваного за зазначеною адресою, а також відсутні відомості щодо надання згоди власника житла на відбування підозрюваним запобіжного заходу за вказаною адресою.

Таким чином, враховуючи обставини, перераховані у ст. 178 КПК України, а також доведеність слідчим і прокурором під час судового розгляду клопотання, що більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, а тому суд приходить до висновку про задоволення клопотання слідчої та про необхідність обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу вигляді тримання під вартою на строк, що не перевищує 60 діб, який забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ними, покладених процесуальних обов`язків.

Підстав для обрання відносно підозрюваному інших запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, слідчим суддею не встановлено та сторонами не доведено.

Крім того, відповідно до вимог абз. 7 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Враховуючи підстави та обставини, передбачені вимогами ст. 177 та ст. 178 КПК України, з урахуванням вимог абз. 7 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідча суддя не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі слідчої судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

На підставі наведеного та, керуючись, ст.ст. 176 - 178, 182 - 184, 194, 196, 309 КПК України, слідча суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання старшого слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002610 від 16 вересня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням у Державній установі Київському слідчому ізоляторі Міністерства Юстиції строком на 60 (шістдесят) днів, без визначення суми застави.

Ухвала діє 60 (шістдесят) днів, тобто до 08 березня 2026 року (включно), та підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 обчислюється з моменту його фактичного затримання - з 08 години 56 хвилин 08 січня 2026 року.

Будь-які твердження чи заяви підозрюваного, зроблені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, не можуть бути використані на доведення його винуватості у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, або у будь-якому іншому правопорушенні.

Ухвала слідчої судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідча суддя ОСОБА_1