Справа № 751/8875/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/563/25
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

06 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Червона Слобода Черкаського району Черкаської області, громадянину України, з вищою освітою, одруженому, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючому лікарем-психіатром Чернігівської міської лікарні №3, зареєстрованому в АДРЕСА_1 , фактично проживаючому в АДРЕСА_2 , раніше не судимому, продовжений строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування на 38 днів, тобто до 28 листопада 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Задовольняючи подання слідчий суддя вказав на обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованих злочинів, доведеність та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду клопотання не зменшилися та не зникли, а досудове розслідування у даному кримінальному провадженні не завершено з об`єктивних причин.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_9 просить ухвалу слідчого судді про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 скасувати, постановити нову, якою продовжити строк дії запобіжного заходу його підзахисному у виді тримання під вартою на 30 днів, тобто до 28 листопада 2025 року включно, в межах строку досудового розслідування, з визначенням розміру застави у мінімальному розмірі, визначеному законодавцем.

Звертає увагу, що матеріалами кримінального провадження, обґрунтованість підозри ОСОБА_6 нібито підтверджується тим, що є виключно показаннями особи, залученої до конфіденційного співробітництва з правоохоронними органами. Отже, дана особа могла обмовити ОСОБА_6 з власної ініціативи або з ініціативи правоохоронних органів з метою поліпшення показників з розкриття злочинів відповідної категорії, тобто, мова може йти про провокацію злочину з боку правоохоронців.

За таких обґрунтувань, твердження сторони обвинувачення про скоєння підозрюваним інкримінованих діянь є тільки припущенням, а тому повідомлення про підозру є необґрунтованим.

Вкотре, навівши ряд рішень Європейського суду з прав людини щодо врахування ризиків під час обрання або продовження строку тримання особи під вартою, захисник вказує на те, що тримання під вартою може бути виправданим лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості,переважають правило поваги до особистої свободи.

Водночас, саме лише формальне посилання слідчого, прокурора на ймовірність існування певних ризиків без наведення конкретних фактів, свідчитиме про порушення статті 5 ЄКПЛ, що мало місце у справі «Темченко проти України» (рішення від 16 липня 2015 року, заява №30579/10, пункт 116).

Вказує на те, що у ч. 4 ст. 183 КПК України йдеться про право суду, а не обов`язок не визначати розмір застави у кримінальному провадження щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 КК України.

Вважає, що при продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчим суддею не було враховано Рішення другого сенату Конституційного Суду України, який аналізуючи частину першу ст. 183 КПК України, звернув увагу, що законодавець визначив застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за ч. 6 ст. 176 Кодексу без доведення прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, визначеним ст. 177 КПК.

Однак, це не позбавляє можливості слідчого суддю, суд застосувати інший більш м`який запобіжний захід, визначений Кодексом. Конституційний суд вважає, що під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу є можливість, за певних підстав та обставин, визначених статтями 177, 178 Кодексу, застосувати заставу, як більш м`який запобіжний захід.

Враховуючи той факт, що його підзахисний має на утриманні двох неповнолітніх дітей, одному з яких лише 2 роки, дружину, батьків, які є пенсіонерами, за кордоном не перебував та під час введення воєнного стану на території України, будучи військовозобов`язаним, не має можливості перетнути державний кордон, має вищу медичну освіту, є дипломованим лікарем з багаторічним досвідом, працює в декількох медичних закладах, за місцем роботи характеризується виключно позитивно, під час активних бойових дій та окупації лікарні військовими росії без жодних умов продовжував працювати, надавав допомогу психічно хворим пацієнтам та виконував іншу підсобну роботу для забезпечення функціонування закладу, що красномовно говорить про високі особисті моральні та людські якості ОСОБА_6 , який має бездоганну ділову та особисту репутацію, захисник вважає, що існують всі підстави для визначення підозрюваному розміру застави.

Крім того вважає, що клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою було подано не уповноваженою особою, так як підслідність за ст. 114-1 КК України, визначена ст. 216 КПК України, за слідчими органами органів безпеки. Постанова прокурора про визначення іншої підслідності в порядку ч. 10 ст. 216 КПК України.

Заслухавши доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, вказали на відсутність доказів, які б підтверджували обґрунтованість оголошеної ОСОБА_6 підозри, а відтак, й відсутність підстав для застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу, відсутність доказів, які б підтверджували наявність заявлених стороною обвинувачення ризиків, та просили визначити підозрюваному альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, вказав на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , достатність доказів, якими обґрунтовується підозра, для вирішення питання про продовження строку тримання підозрюваного під вартою, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Як убачається з подання слідчого та матеріалів провадження, СУ ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000572 від 07 лютого 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 366 КК України.

В рамках досудового розслідування 28 травня 2025 року ОСОБА_6 був затриманий у порядку ст. 615 КПК України та 29 травня 2025 року йому було вручене письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України.

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 травня 2025 року до підозрюваного ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 28 червня 2025 року, без визначення розміру застави, який в подальшому продовжувався ухвалами слідчих суддів.

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2025 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000572 від 07 лютого 2024 року, був продовжений до шести місяців, до 28 листопада 2025 року включно.

Поняття «обґрунтованість підозри», яка ставиться під сумнів стороною захисту, включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення. На початковій стадії досудового розслідування кримінальний процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення, як безпідставно вважає сторона захисту. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку, з викладенням доказів на доведення кожного з елементів оголошеної та врученої підозри.

Слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого доводи та долучені копії матеріалів свідчать про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри та підтверджуються доказами, достатніми, на етапі досудового розслідування, для вирішення питання про застосування запобіжного заходу або ж його продовження, зважаючи на перелік тих слідчих та процесуальних дій, які необхідно виконати в рамках досудового розслідування.

Колегія суддів в чергове зазначає про те, що право сторони захисту на оскарження законності оголошення підозри, її обґрунтованості, вмотивованості врученого повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, дотримання чи порушення порядку його вручення, тощо законодавцем закріплено в пункті 16 ч. 3 ст. 42 та пункті 10 частини 1 статті 303 КК України.

У даному конкретному провадженні слідчим суддею докази оцінюються лише з огляду на те, що вони підтверджують ймовірність того, що підозрюваним можливо вчинене кримінальне правопорушення. Встановлення фактичних обставин для підтвердження цих доказів, надання оцінки зібраним доказам, ухвалення рішення про провокацію в діях правоохоронного органу, надання оцінки показанням свідків, тощо є наступними, до того ж різними, етапами досудового розслідування та судового розгляду, наслідком якого є ухвалення остаточного судового рішення.

Аналіз належності та допустимості наданих слідчим доказів, викладення мотивів того, який з елементів кримінального правопорушення ними доводиться чи спростовується не віднесений до переліку питань, які мають вирішуватись під час вирішення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу/продовження строку запобіжного заходу.

Колегія суддів повторно наголошує, що на даному етапі досудового розслідування, наданих стороною обвинувачення доказів достатньо для того, щоб стверджувати про те, що кримінальні правопорушення були вчинені та до їх вчинення може бути причетний ОСОБА_6 .. Всі інші вказані захисником обставини вирішенню в рамках даного судового провадження не підлягають.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Ризик це завжди ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

З долучених до клопотання матеріалів убачається, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких, за які в сукупності передбачене покарання до десяти років позбавлення волі.

Встановлені обставини вчинення інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, вказують на можливість їх вчинення групою осіб за попередньою змовою, при цьому, кримінальні правопорушення пов`язані саме із наданням послуг особам, які не мають на це законних підстав, щодо їх виключення з військового обліку, що в подальшому сприяло незаконному перетину кордону таким особам чоловічої статі з метою уникнути призову до лав ЗСУ під час оголошеної загальної мобілізації, що підвищує ризик ухилення підозрюваного від досудового слідства та суду.

При цьому, доводи апеляційної скарги захисника, які полягають у наведенні переліку рішень Європейського суду з прав людини у справах щодо застосування запобіжних заходів, не спростовують висновків слідчого судді щодо наявності обґрунтованих ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного при обранні більш м`якого виду запобіжного заходу.

Більш того, на спростування заявлених стороною обвинувачення ризиків, стороною захисту вкотре не наведено жодного вагомого аргументу, який би міг бути оцінений колегією суддів, при тому, що на даній стадії досудового розслідування слідчий суддя не перевіряє докази на доведення тих ризиків, які вже були встановлені в судовому порядку при обранні запобіжного заходу, як безпідставно намагається довести захисник в апеляційній скарзі.

Слідчий суддя лише перевіряє наявність обставин, які вказують, що раніше встановлені ризики не зменшились, аж настільки, щоб вважати, що їм можна запобігти шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу, або не зникли зі сплином часу та внаслідок проведених слідчих дій в рамках досудового розслідування. Лише встановлення нових ризиків, зобов`язує слідчого суддю перевірити докази на їх доведення.

Усім наведеним в апеляційній скарзі обставинам, була надана належна оцінка, як під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою так і під час продовження строку його дії, слідчим суддею досліджені всі необхідні докази, які доводять існування цих ризиків та є достатніми саме на даному етапі досудового розслідування.

Переконання захисника в тому, що заявлені стороною обвинувачення ризики є припущенням, не приймаються до уваги, оскільки їх наявність обґрунтована тяжкістю кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , обставинами їх вчинення, роллю підозрюваного у їх вчиненні, тих благ та можливостей, які він отримав для себе в результаті вчинення кримінально карних дій.

Більш того, на даному етапі досудового розслідування зарано говорити про зменшення заявлених стороною обвинувачення ризиків аж настільки, щоб вирішувати питання про зміну запобіжного заходу, адже досудове розслідування триває. Після отримання висновку комісійної судово-медичної експертизи виникла необхідність у додатковому експертному дослідженні та встановленні наявності або відсутності у ОСОБА_10 захворювань, які вказані у виписці КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» №3907-24, після проведення якого буде можливим визначення остаточної правової кваліфікації дій підозрюваних, тобто не всі слідчі та процесуальні дії виконані, що також свідчить про обґрунтованість заявлених ризиків.

Отже, на даний час існують об`єктивні причини через які досудове розслідування не може бути завершене до закінчення дії попередньої ухвали, проведення вказаних слідчих і процесуальних дій необхідно для всебічного, повного та об`єктивного розслідування у кримінальному провадженні органу досудового розслідування.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, відповідно до вимог ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. При цьому, суду надано можливість не визначати для таких осіб альтернативних запобіжних заходів.

Положення цієї частини статті 176 КПК України є діючими, не визнані неконституційними, а отже, є обов`язковими для суддів всіх інстанцій, що виключає обов`язок слідчого судді вирішувати питання про можливість застосування до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 114-1 КК України іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, за умови обґрунтованості пред`явленої підозри та доведеності наявності ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного.

Щодо вимоги захисника про визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що відповідно до змісту чинної редакції абз. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109114-2, 258258-6, 260, 261, 402405, 407, 408, 429, 437442 КК України.

Отже, вказавши, що суд має право не визначати розмір застави, законодавець відніс можливість визначення розміру застави у кримінальних провадженнях щодо злочинів певних категорій до дискреційних повноважень суду.

Рішення слідчого судді про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 узгоджується з вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Вирішення питання підслідності є окремим питанням, вирішення якого регламентується положеннями кримінального процесуального закону. При цьому, сторона захисту не позбавлена права звернутися з відповідним клопотанням про вирішення питання щодо підслідності до прокурора у кримінальному провадженні.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 жовтня 2025 року про продовження строків тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13