Дата документу 20.01.2026 Справа № 331/3213/25
запорізький апеляційний суд
Провадження №11-сс/807/108/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/3213/25Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Олександрівського районного суду м.Запоріжжя від 26 листопада 2025 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , раніше судимий,

ВСТАНОВИЛА

Ухвалою слідчого судді Олександрівського районного суду м.Запоріжжя від 26 листопада 2025 року за клопотанням прокурора продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 24 січня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просив ухвалу слідчого судді скасувати та замінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Також просив на підставі ст.616 КПК змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на військову службу за контрактом. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що заявлені прокурором у клопотанні ризики відсутні та нічим не підтверджені, докази його винуватості прокурором також не надані. Вказав, що він не палив машину, докази, що вона спалена, відсутні, пальне в пляшці відсутнє і наміру та мети у нього не було. Коли він знімав автомобіль на камеру, він перебував у стані наркотичного сп`яніння, тому просив вважати його показання недійсними.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу. Прокурор заперечив проти скарги.

Заслухавши учасників провадження, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ч.6 ст.199 КПК у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого та висновки слідчого судді, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи скарги є необґрунтованими, а ухвала слідчого судді відповідає вимогам законності та обґрунтованості, з огляду на наступне.

Обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні вже скеровано до суду для розгляду по суті та підготовче судове засідання у справі було призначено на 06 листопада 2025 року.

Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 06 листопада 2025 року прийнято рішення про направлення матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14, ч.1 ст.114-1, ч.1 ст.14, ч.2 ст.194, ч.4 ст.408 КК, до Запорізького апеляційного суду для вирішення питання щодо звернення з поданням до Касаційного кримінального суду Верховного суду про направлення вказаного кримінального провадження за підсудністю до іншого суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів.

13 листопада 2025 року ухвалою Запорізького апеляційного суду задоволено подання Хортицького районного суду м.Запоріжжя та справу скеровано до Касаційного кримінального суду Верховного суду з поданням для визначення підсудності.

Разом з тим, строк дії попередньої ухвали слідчого судді закінчувався 01 грудня 2025 року, а рішення про зміну територіальної підсудності судом касаційної інстанції прийнято не було, тому прокурор, посилаючись на положення ч.6 ст.199 КПК, 25 листопада 2025 року звернувся до слідчого судді місцевого суду за місцезнаходженням органу досудового розслідування у кримінальному провадженні з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу до закінчення дії попередньої ухвали слідчого судді.

Слідчий суддя обґрунтовано взяла до уваги, що ОСОБА_8 обвинувачується зокрема й у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненого в умовах воєнного стану (ч.4 ст.408 КК), за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років, а тому, побоюючись покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним, обвинувачений може переховуватись від суду, що об`єктивно підтверджує наявність передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК ризику.

Стимулюючі фактори, які б свідчили, що обвинуваченим не будуть вживатися перешкоди у відправленні правосуддя шляхом неявок до суду, відсутні.

Судова колегія відмічає, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п.2 ч.1 ст.178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року).

Також є достатньо обґрунтованим й висновок слідчого судді про існування ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення або продовження вчинення кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачується (п.5 ч.1 ст.177 КПК), оскільки ОСОБА_8 є раніше судимою особою, проте на шлях виправлення не став, для себе відповідних висновків не зробив та вчинив ряд нових кримінальних правопорушень, у тому числі проти основ національної безпеки України та проти встановленого порядку несення військової служби, в умовах воєнного стану, при цьому його протиправна діяльність була припинена лише за втручання правоохоронних органів.

Крім того, суд апеляційної інстанції при оцінці законності судового рішення в цілому, враховує підвищену суспільну небезпечність інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, який обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14, ч.1 ст.114-1, ч.1 ст.14, ч.2 ст.194, ч.4 ст.408 КК.

Твердження обвинуваченого про те, що заявлені прокурором у клопотанні ризики нічим не підтверджені, є непереконливими, адже під час вирішення питання про можливість продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК, а не факту конкретного їх вчинення.

Наявність підстав для продовження тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При цьому, продовження тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_8 зокрема пред`явлено обвинувачення за ч.1 ст.14, ч.1 ст.114-1, ч.4 ст.408 КК, а тому у відповідності до вимог ч.ч.6, 8 ст.176, абз.8 ч.4 ст.183 КПК слідчим суддею обґрунтовано зазначено про неможливість застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Наведені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких обвинувачений просив скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Що стосується вимог апелянта про заміну запобіжного заходу в порядку ст.616 КПК, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч.1 ст.616 КПК у разі введення воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та/або інших держав проти України обвинувачений, який під час судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які обвинувачуються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, умисного вбивства двох або більше осіб або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.152-156-1, 258-258-6, ч.4 ст.286-1, ст.348 КК, а також обвинувачений, який згідно з п.п.1 п.3 примітки до ст.368 КК на момент вчинення кримінального правопорушення займав особливо відповідальне становище, має право звернутися до прокурора з клопотанням про ініціювання перед судом питання про скасування цього запобіжного заходу для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу.

За результатами розгляду клопотання, передбаченого абз.1 ч.1 ст.616 КПК, прокурор має право звернутися до суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу.

Отже, встановлену ст.616 КПК процедуру обвинуваченим не дотримано. Більш того, апеляційний суд акцентує увагу на тому, що в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_8 обвинувачується зокрема у вчиненні злочину проти основ національної безпеки України.

На переконання судової колегії, рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою відповідає характеру і тяжкості інкримінованих діянь, даним про особу обвинуваченого та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Отже, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді, апеляційним судом не встановлено, продовження слідчим суддею строку запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 відповідає вимогам статей 177, 178, 183, 194, 199 КПК, прийняте рішення є обґрунтованим і достатньо вмотивованим, у зв`язку з чим не підлягає скасуванню, а відтак апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Олександрівського районного суду м.Запоріжжя від 26 листопада 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4