ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 496/3015/22

провадження № 51-2239км25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Одеського апеляційного суду від 25 березня 2025 року щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Біляївського районного суду Одеської області від 16 серпня 2021 року за ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (надалі - КК) до покарання у виді громадських робіт терміном 100 годин,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК.

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини.

За вироком Біляївського районного суду Одеської області від 01 серпня 2022 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 389 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік і звільнено від відбування покарання на підставі ст. 75 цього Кодексу зі встановленням іспитового строку на 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 указаного Кодексу.

Згідно з вироком місцевого суду, ОСОБА_6 , будучи засудженим вироком Біляївського районного суду від 16 серпня 2021 року за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді громадських робіт терміном на 100 годин, 08 жовтня 2021 року був поставлений на облік до Одеського районного відділу №1 філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області на виконання зазначеного вище вироку та щодо нього заведена особова справа.

01 грудня 2021 року ОСОБА_6 прибув до Одеського РВ №1 філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області та був ознайомлений під підпис з умовами та порядком відбування призначеного судом покарання у виді громадських робіт, а також попереджений, що у разі ухилення від відбування покарання може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК. У засудженого було відібрано підписку та анкету, роз`яснено ст. 15 Закону України «Про пробацію», статті 37, 40 Кримінально-виконавчого кодексу України. В цей же день ОСОБА_6 отримав направлення для відбування призначеного вироком суду покарання у виді громадських робіт до КП «Дачненський сількомунгосп» Дачненської ОТГ, відповідно до якого повинен приступити до відбування покарання з 03 грудня 2021 року.

Однак, згідно з листом КП «Дачненський сількомунгосп» від 13 грудня 2021 року, ОСОБА_6 не приступив до відпрацювання громадських робіт. В подальшому співробітниками Одеського районного відділу №1 філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області неодноразово здійснювались виклики ОСОБА_6 до органу пробації, однак останній не з`являвся без поважних причин та в телефонному режимі повідомляв, що не бажає проходити громадські роботи.

09 червня 2022 року ОСОБА_6 прибув до уповноваженого органу з питань пробації, де в письмовому поясненні зазначив, що не відпрацював громадські роботи за вироком від 16 серпня 2021 року, тому що його не влаштовує робота та вдруге отримав направлення для відбування призначеного вироком суду покарання у виді громадських робіт до КП «Дачненський сількомунгосп» Дачненської ОТГ, відповідно до якого повинен приступити до відбування покарання з 13 червня 2022 року. Крім того, ОСОБА_6 повторно винесено письмове попередження про притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК у разі ухилення від відбування покарання. Згідно повідомлення КП «Дачненський сількомунгосп» від 16 червня 2022 року, засуджений ОСОБА_6 не приступив до відбуття покарання у виді громадських робіт.

Таким чином, ОСОБА_6 достовірно знаючи про наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, будучи зобов`язаним додержуватися встановлених, відповідно до ст. 37 Кримінально-виконавчого кодексу України порядку і умов відбування покарання, сумлінно ставитися до праці, працювати на визначеному для цього об`єкті і відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт, з`являтись за викликом до уповноваженого органу з питань пробації, проігнорував вимоги законодавства, умисно ухилявся від покладених на нього обов`язків, не відпрацював жодної години громадських робіт, до яких останнього засуджено вироком Біляївського районного суду Одеської області від 16 серпня 2021 року.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 25 березня 2025 року змінив вирок районного суду і призначив ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 389 КК у виді пробаційного нагляду на строк 3 роки. На підставі ст. 72 КК невідбутий строк покарання у виді 100 годин громадських робіт переведено в 12 днів пробаційного нагляду. На підставі ч. 1 ст. 71 КК до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 3 роки повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Біляївського районного суду Одеської області від 16 серпня 2021 року у виді 100 годин громадських робіт, що відповідає 12 дням пробаційного нагляду, остаточно призначено покарання у виді пробаційного нагляду на строк 3 роки 12 днів.

Вимоги, викладені у касаційній скарзі і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, покликаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді.

Зазначає, що суд апеляційної інстанції, встановивши неправильне звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, призначивши йому за ч. 2 ст. 389 КК та на підставі ст. ст. 71, 72 КК більш суворе покарання, ніж призначено судом першої інстанції, чим погіршив становище, в порушення вимог п. п. 2, 4 ч.1 ст. 420 КПК змінив вирок, постановивши за результатами апеляційного розгляду ухвалу, а не вирок.

Позиції інших учасників судового провадження

До початку касаційного розгляду адвокат ОСОБА_7 подав клопотання про розгляд касаційної скарги сторони обвинувачення без його участі та висловив позицію на підтримку скарги прокурора.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 частково підтримав подану касаційну скаргу.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК, й правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі прокурором не оспорюються, а тому в касаційному порядку не перевіряються.

За правилами статей 370, 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосувати більш суворе покарання, а також у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції або ж у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Таке рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Відповідно до постанови Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24 лютого 2025 року (справі № 359/2693/23), апеляційний суд зобов`язаний постановити свій вирок у разі повного або часткового скасування вироку суду першої інстанції лише у випадках, передбачених ч. 1 ст. 420 КПК. У інших випадках рішення про зміну вироку суду першої інстанції, у тому числі в частині зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, може бути постановлено у формі ухвали.

Проте суд апеляційної інстанції не дотримався вказаних положень.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 72 КК передбачено, що одному дню обмеження волі відповідає один день пробаційного нагляду.

З матеріалів провадження слідує, що вироком районного суду ОСОБА_6 призначено покарання за ч. 2 ст. 389 КК у виді обмеження волі на строк 1 рік та звільнено від відбування покарання з випробування на підставі ст. 75 КК на строк 1 рік з покладенням обов`язків, визначених ст. 76 цього Кодексу.

Як убачається зі змісту апеляційної скарги прокурора, останній просив скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді 2 місяців 12 днів арешту, з урахуванням статей 71, 72 КК.

Суд апеляційної інстанції своєю ухвалою змінив вирок районного суду та призначив ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 389 КК у виді 3 років пробаційного нагляду, з урахуванням статей 71, 72 КК остаточне покарання - у виді пробаційного нагляду на строк 3 роки 12 днів. Отже, апеляційний суд скасувавши вирок місцевого суду в частині застосування положень ст. 75 КК та призначивши остаточне покарання на підставі ст. ст. 71, 72 КК, чим погіршив становище ОСОБА_6 у порівнянні з рішенням суду першої інстанції, водночас у порушення вимог статей 420, 421 КПК, ухвалив судове рішення у формі ухвали, а не вироку.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого слід урахувати викладене та ухвалити законне й обґрунтоване рішення, умотивувавши свої висновки належним чином.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора - задовольнити частково.

Ухвалу Одеського апеляційного суду від 25 березня 2025 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3