ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/270/25 Справа № 708/256/24 Категорія: ч. 2 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Чигиринського райсуду Черкаської обл. від 15.11.2024 р. у кримінальному провадженні № 0000310 від 23.08.2023 р., -

В С Т А Н О В И В:

Зазначеним вироком ОСОБА_8 , який народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Матусів Шполянського р-ну

Черкаської обл., громадянин України,

українець, має середню освіту, не працює,

на утриманні має одну малолітню дитину,

раніше не судимий, зареєстрований:

АДРЕСА_1 ,

проживає:

АДРЕСА_2 ,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 вирішено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Обрано щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили та взято ОСОБА_8 під варту негайно.

Строк дії даного запобіжного заходу вирішено рахувати з моменту фактичного взяття ОСОБА_8 під варту і до набрання вироком законної сили. Зараховано у строк відбування покарання утримання ОСОБА_8 під вартою з моменту його фактичного взяття під варту і до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволений. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 завдану матеріальну шкоду в сумі 37 660,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 завдану моральну шкоду в сумі 400 000,00 грн.

Скасований арешт, накладений ухвалою слідчого судді Придніпровського райсуду м. Черкаси від 28.08.2023 р.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз у сумі 51 639,27 грн.

Питання про речові докази судом вирішені відповідно до вимог КПК України.

Вироком суду встановлено, що 23.08.2023 р. приблизно о 16:35 год. ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки Peugeot 206 СС, р/номер НОМЕР_1 , в порушення вимог п. п. 10.1, 12.1, 12.6 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 зі змінами та доповненнями, рухаючись по автодорозі від с. Рацево до м. Чигирин Черкаського р-ну Черкаської обл., в адміністративних межах с. Рацево та поза межами населеного пункту, був не уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, та відповідно не реагував на її зміну, під час виконання маневру обгону інших автомобілів, на вказаній ділянці автодороги, не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, не впорався з керуванням та допустив занос автомобіля з подальшим виїздом за проїзну частину, а саме на ліве узбіччя відносно напрямку свого руху, де допустив наїзд правою передньою частиною керованого ним транспортного засобу на перешкоду у вигляді дерева.

У результаті даної ДТП пасажир автомобіля Peugeot 206 СС, р/номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, від яких настала смерть.

ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду стосовно ОСОБА_8 та закрити кримінальне провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримати.

Також просить під час апеляційного розгляду повторно дослідити докази у кримінальному провадженні, що були предметом дослідження у суді першої інстанції.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що сторона захисту не погоджується з вироком суду через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та істотне порушення норм кримінального процесуального закону.

Так, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, виявилась у тому, що суд при наявності чітких фактів про вибоїни на проїзній частині в місці пригоди та апелювання сторони захисту про те, що причиною пригоди стала втрата керованості саме через наїзд на вибоїну, не взяв це до уваги та не обґрунтував причини відхилення цих доказів та взяття до уваги докази сторони обвинувачення.

Наслідком вказаної ДТП був виїзд за межі проїзної частини та наїзд на перешкоду у вигляді дерева, а причину виїзду не встановлено, тобто причинно-наслідковий зв`язок ні в експертизі ні в цілому в оскаржуваному рішенні суду не міститься.

Так у дослідницькій частині висновку комісійної судової експертизи технічного стану транспортного № КСЕ-19/124-24/1401-ІТ від 23.02.2024 р. експертом виявлені пошкодження елементів ходової частини та рульового керування.

В т. 2, а. пр. 8 експертом зазначено: «оглядом правої рульової тяги встановлено, що вона має пошкодження у вигляді деформації та руйнування рульової тяги внаслідок чого відбулося її розділення на декілька частин, утворивши декілька зломів, одна з яких залишилися у з`єднанні з рульовою рейкою, а інша частина рульової тяги залишилася у з`єднанні з наконечником рульової тяги».

У т. 2, а. пр. 9, з протилежної сторони, експертом зазначено, що рел`єфи зломів відповідають одномоментному руйнуванню із розділенням на дві частини.

У т. 2, а. пр. 10 експертом зазначено, що встановити наявність кінематичного зв`язку в рульовому керуванні не представляється можливим, оскільки центральна частина керма притиснута до панелі приладів та має пошкодження у вигляді зламу матеріалу внаслідок якої відсутній обід керма, праве переднє колесо з елементами рульового керування від`єднано від місця їх конструктивного розташування, ліве переднє колесо затиснуте деформованими частина кузова, рульова рейка має пошкодження у вигляді руйнування матеріалу корпусу. Оглядом рейки встановлено, що корпус рульової рейки та провушина кріплення має пошкодження у вигляді руйнування матеріалу.

І хоча експертом на «око» з допомогою мікроскопа та фотоапарата встановлено, що вони трапилися внаслідок контактування автомобіля з деревом, сторона захисту піддає сумніву таке «глибоке» дослідження, адже є окрема експертиза, яка встановлює питання пошкодження деталей транспортного засобу - це автотехнічна експертиза деталей транспортного засобу завданням якої є встановлення причин руйнування деталей ТЗ (внаслідок недоліків виготовлення, експлуатаційного зносу, в процесі ДТП, тощо) та встановлення часу руйнування певної деталі ТЗ по відношенню до моменту ДТП.

Суд першої інстанції при наявності чітких фактів про вибоїни на проїзній частині в місці пригоди та апелювання сторони захисту про те, що причиною пригоди стала втрата керованості саме через наїзд на вибоїну, не взяв це до уваги та не обґрунтував причини відкидання цих доказів та взяття до уваги доказів сторони обвинувачення.

Стороною обвинувачення сформована позиція і судом першої інстанції підтримана про порушення водієм ОСОБА_8 вимог п. 10.1., 12.1., 12.6. ПДР, що на помилкову думку слідчого, прокурора та суду першої інстанції знаходиться в причинному зв`язку з виникненням вказаної ДТП.

Фактично висновки суду першої інстанції не підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Що стосується порушення водієм ОСОБА_8 вимог п. 10.1. ПДР, то стороною обвинувачення ніяким чином не доведено, що водій автомобіля Peugeot 206 перед початком перестроювання не переконався, що його маневр буде безпечним. Більш того, з матеріалів кримінального провадження встановлено, що зустрічних транспортних засобів не було, маневр обгону водієм автомобіля Peugeot 206 проведено безпечно, тому, на думку захисника, не можна говорити про порушення водієм вимог вказаного пункту ПДР.

Крім того, висновок комісійної судової експертизи технічного стану транспортного засобу № КСЕ-19/124-24/1401-ІТ від 23.02.2024 р. все ж таки підтверджує одномоментне пошкодження деталей рульового керування та ходової частини автомобіля, що могло трапитися при наїзді на глибоку вибоїну.

Що стосується порушення водієм ОСОБА_8 вимог п. 12.1. ПДР (Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним), то стороною обвинувачення та судом першої інстанції формально переписано пункт ПДР, але не зрозуміло як його водій ОСОБА_8 порушив.

Так, водій вибрав цілком безпечну швидкість руху 90 км/год, що на даній ділянці дороги за межами населеного пункту дозволена, врахував дорожню обстановку, однак він не міг та й не повинен здогадуватися, що на проїзній частині були глибокі вибоїни.

Позиція сторони обвинувачення про те, що автомобіль Peugeot 206 зачепив узбіччя по напрямку руху також нічим не підтверджується.

Слідчим не зафіксовано сліди «зачеплення» або виїзду на узбіччя перед пригодою, що спричинило б втрату керованості автомобілем Peugeot 206.

Щодо порушення п. 12.6 ПДР (Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.51 дозволяється рух зі швидкістю: на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.)

Даний пункт також дотриманий водієм, водій цілком вибрав безпечну швидкість руху 90 км/год. Він не повинен передбачати наявність пошкоджень дорожнього полотна за відсутності інформування про них дорожніми знаками, які за матеріалами кримінального провадження також були відсутні.

Так, кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 286 КК України настає у разі порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого або заподіяло тяжке тілесне ушкодження. При цьому, злочином може бути визнано лише протиправне, суспільно небезпечне, винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину. Звідси одним з елементів складу злочину може бути визнано певну поведінку людини, свідомий та вольовий вчинок, а не певний стан особи.

ВС ККС у постанові від 21.08.2019 р. у справі № 682/956/17 вказав, що злочин, передбачений ст. 286 КК, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 ст. 286 КК, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку.

А як вказав ВС ККС у постанові від 1.04.2020 р. у справі № 750/11509/18 «поза розумним сумнівом» має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»),

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Однак недоведеність «поза розумним сумнівом» обов`язкового елементу об`єктивної сторони складу інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення виключає можливість встановлення причинного зв`язку між його діянням (дією - бездіяльністю), яке є недоведеним, та наслідками, що спричинили смерть потерпілого.

Це виключає можливість притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України і тягне за собою ухвалення виправдувального вироку на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, так як не доведено, що у його діянні є склад цього кримінального правопорушення.

Неповнота судового розгляду виявилась у тому, що судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження фактично не були встановлені обставини виникнення ДТП. Позиція сторони захисту, що безпосередньою причиною виникнення ДТП стало саме наявність вибоїн на проїзній частині та втрата керованості через наїзд на перешкоду у вигляді вибоїни судом проігнорована.

З показань наданих під час судового засідання встановлено, що ділянка проїзної частини у місці пригоди мала значну ямковість. Так, з показань обвинуваченого ОСОБА_8 «Коли побачив вибоїну по напрямку свого руху намагався її об`їхати, тому не виконуючи різких рухів кермом колесами лівої сторони автомобіля виїхав на узбіччя, на якому був щебінь, після чого відчув удар заднім правим колесом автомобіля об вибоїну на дорозі та втратив керування»;

свідка ОСОБА_11 «Дорожнє полотно на вказаній ділянці дороги було у незадовільному стані і у такому стані воно перебуває вже протягом тривалого часу». «На ділянці дороги, де вказаний автомобіль виконував маневр обгону на зустрічній смузі руху, була значна ямковість»;

свідка ОСОБА_12 «Імовірно причиною заносу було те, що через значну ямковість водій кабріолета зачепив лівими колесами узбіччя дороги»;

свідка ОСОБА_13 «Дорожнє полотно у попутному напрямку мало відносно нормальне покриття, натомість зустрічна смуга руху мала значну ямковість»;

свідка ОСОБА_14 «На вказаній ділянці дороги була значна ямковість».

У протоколі огляду місця ДТП від 23.08.2023 р. також відображено наявність вибоїни, однак її розміри, глибина та місцезнаходження на проїзній частині належними чином не зафіксована.

Істотне порушення норм кримінального процесуального закону виявилось у тому, що судом першої інстанції визнано допустимими докази сторони обвинувачення, які отримані з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, протокол огляду місця події (місця ДТП) від 23.08.2023 р. є неналежним доказом в розумінні ст. 85 КПК України.

Так, судом першої інстанції у вироку вказано, що посилання захисника на відсутність безпосередньо у протоколі відомостей про прив`язку до стаціонарних об`єктів слідів на місці пригоди, а також не зазначення у протоколі покриття, на якому відображені виявлені сліди, не спростовує таких висновків суду. Крім того, при дослідженні протоколу судом встановлено, що у розділі 19 вказана інформація, що сліди в1, в2, в3 виявлені на асфальтному покритті, а в4 та в5 на ґрунтово-трав`яному, що спростовує твердження захисника.

На думку сторони захисту таке мотивування суду ніяким чином не спростовує факт недопустимості протоколу, оскільки у протоколі огляду місця ДТП, який є основним процесуальні документом, а схема лише додатком до нього, належним чином не зафіксовано та не описано слідову інформацію виявлену на місці пригоди, що вплинуло на об`єктивність проведеного розслідування та не дало можливість встановити причину виникнення досліджуваної ДТП.

Зокрема, у протоколі зазначено наявність вибоїни на проїзній частині, однак її розміри, глибина та місцезнаходження на проїзній частині не зафіксована (прив`язка є лише на схемі пригоди).

Крім того, у протоколі огляду місця ДТП зазначено наявність слідів на місці пригоди позначених як L1, L2, LЗ, L4, однак, що це за сліди не вказано (гальмування, юзу, ковзання, подряпини тощо). Також відсутній їх опис та не зазначено покриття на якому вони відобразилися.

У протоколі огляду місця ДТП відсутнє фіксування (прив`язування) до стаціонарних об`єктів слідів на місці пригоди (прив`язка є лише на схемі пригоди), що також є грубим порушенням при фіксації слідової інформації під час розслідування кримінального провадження.

Також, слід позначений як L5 у протоколі огляду місця ДТП зафіксований, як сліди юзу автомобіля Peugeot 206, однак він, як і інші не зафіксований по відношенню до стаціонарних об`єктів (прив`язка є лише на схемі пригоди).

Крім того, у протоколі вказано про контактування автомобіля з деревом, яке також не зафіксоване, сліди контакту не описані та в цілому не конкретизовані.

У п. 2 ч. 3 ст. 104 КПК України зазначено, що в описовій частині протоколу повинна міститися інформація про отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для цього кримінального провадження, у тому числі виявлені та/або надані речі і документи.

Схема є додатком до протоколу огляду місця ДТП та повинна відповідати вимогам ст. 105 КПК України і вона не може заміняти сам протокол, а тому відсутність належного опису слідової інформації у протоколі огляду місця ДТП у даному випадку є істотним порушенням ст. 2 КПК України щодо забезпечення повного та неупередженого розслідування, а сам протокол є неналежним та недопустимим доказом у кримінальному провадженні.

Місце огляду фактично обмежене електроопорою № 57 від якої через 5,5 м розпочинаються сліди, а чи є пошкодження проїзної частини до електроопори умисно не зафіксовано.

Фототаблиця до протоколу огляду ще раз підтверджує невідповідність протоколу огляду місця ДТП, схеми та фіксування слідів на місці пригоди експертом, адже номери табличок експерта на місці пригоди зазначають сліди під однією нумерацією, а у схемі та протоколі зовсім під іншою, що не дає можливості стороні захисту та суду належно дослідити слідову інформацію на місці пригоди.

Також, на думку сторони захисту, є неналежними та недопустимими наступні докази: протокол обшуку автомобіля Peugeot 206.

Незаконним є також процес отримання зразків крові ОСОБА_8 при огляді в КНП «Черкаська центральна районна лікарня», ні забору на наявність вмісту алкоголю.

Відповідно до доктрини «плодів отруєного дерева», коли головний доказ є недопустимим, то похідні від нього докази є також недопустимими. Саме тому, отриманий висновок судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/23/622-12-БД від 19.12.2023 р., де досліджувалися вказані вище об`єкти та зразки, є похідним доказом, так як ґрунтується на зразках отриманих незаконним шляхом, а тому є також недопустимим доказом.

Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання Черкаського апеляційного суду, призначене на 27.11.2025 р. не з`явилась, належним чином була повідомлена про день, час та місце судового засідання про, що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення на адресу потерпілої ОСОБА_9 (т. 4, а. пр. 91). Заяви про відкладення розгляду суду не подавала. Натомість від потерпілої ОСОБА_9 20.01.2025 р. за Вх. № 695/25-Вх надійшла заява, в якій вона просить проводити розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_8 без її участі, в зв`язку з фінансовими, фізичними та моральними складнощами (т. 3, а. пр. 196). Справу було розглянуто без її участі тому, що відповідно до вимог ст. 405 КПК України, її участь не є обов`язковою.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити із зазначених у ній підстав, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 та вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції в цілому дотримався вищезазначених вимог закону при прийнятті рішення у даному кримінальному провадженню.

Висновки суду про винуватість обвинуваченого в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені з урахуванням дійсних обставин події та ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які детально досліджені в судовому засіданні і в їх сукупності та взаємозв`язку, їм у вироку дана правильна юридична оцінка.

Висновки суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, ґрунтуються на доказах досліджених і належним чином оцінених судом.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченого саме за ч. 2 ст. 286 КК України, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково, зокрема визнав факт керування ним транспортним засобом та участь у ДТП автомобіля під його керуванням. Натомість із наявністю у його діях порушень ПДР, які б мали причинно-наслідковий зв`язок із ДТП, не погодився. При цьому зазначив, що автомобіль міг з`їхати з дороги через незадовільне дорожнє покриття, внаслідок чого під час проїзду вибоїни у автомобіля могло виникнути пошкодження ходової частини, у зв`язку із чим він втратив керування. Але деталізувати всі події до аварії він не може, у зв`язку із амнезією цих подій.

Обвинувачений ОСОБА_8 надав суду показання про те, що автомобіль марки Peugeot 206 СС він придбав приблизно за рік до трагічних подій без перереєстрації, користувався автомобілем на підставі нотаріально засвідченої довіреності. Вказаний автомобіль він самостійно підтримував у технічно справному стані, нарікань до його експлуатаційних якостей не було. Іноді через несправність гідравліки заклинювало дах, але це не було проблемою та не впливало на можливість експлуатації автомобіля. Також, не працював спідометр через несправність тросика спідометра, але він визначав швидкість руху наочно, орієнтуючись по положенню перемикача на коробці передач та інтенсивності натискання педалі акселератора.

23.08.2023 р. йому подзвонив знайомий, у якого поламався автомобіль. Він запропонував йому допомогти, а саме приїхати на своєму автомобілі Peugeot 206 СС в м. Чигирин та надати можливість змінити деякі деталі, щоб спробувати визначити причину несправності. Оскільки на той час автомобіль ОСОБА_8 перебував у користуванні у ОСОБА_10 , він йому зателефонував та попросив приїхати до клубу у с. Рацево. Згодом вони зустрілись, до їх компанії приєднався ще ОСОБА_14 , який також погодився їхати до м. Чигирина, та цивільна дружина ОСОБА_8 ОСОБА_13 , яка приїхала на іншому автомобілі. Оскільки у автомобіля Peugeot 206 СС заклинило дах, обвинувачений разом із ОСОБА_10 залишились усувати цю несправність, а ОСОБА_13 із ОСОБА_14 поїхали, тому що планували по дорозі ще заїхати до відділення «Нової пошти».

Після відновлення роботи гідравлічного приводу даху ОСОБА_8 сів за кермо і вони поїхали. Згодом він побачив, що на швидкості із їх автомобіля вилетіли гроші, які лежали на задньому сидінні, тому вони повернулися назад, а коли їх відшукали знову вирушили у напрямку м. Чигирина. Після виїзду з села ОСОБА_13 їхала першою, але обвинувачений вирішив її випередити, оскільки вона їздить повільніше, тому за його розрахунками він повинен був їхати швидше, щоб приїхати у м. Чигирин, зустрітися зі знайомим, передати йому автомобіль, і потім після приїзду ОСОБА_13 із нею поїхати до дому.

Під час виконання маневру обгону правими колесами автомобіль Peugeot 206 СС потрапив у вибоїну, яка була приблизно по середині дороги, після чого автомобіль став некерованим. Подальші події він не пам`ятає.

Додатково ОСОБА_8 пояснив, що під час виконання маневру обгону автомобіля під керуванням ОСОБА_13 він рухався зі швидкістю трохи більше 90 км/год., можливо 92-93 км/год. Коли побачив вибоїну по напрямку свого руху намагався її об`їхати, тому не виконуючи різких рухів кермом колесами лівої сторони автомобіля виїхав на узбіччя, на якому був щебінь, після чого відчув удар заднім правим колесом автомобіля об вибоїну на дорозі та втратив керування. Можливість втрати керування автомобілем через виїзд лівою стороною на узбіччя на швидкості категорично заперечив, обґрунтовуючи, що він жодних різких рухів не робив, а лише намагався об`їхати вибоїну.

Загалом цією дорогою вони із дружиною їздили дуже часто, могли проїжджати там декілька разів на тиждень. Посвідчення водія ОСОБА_8 має з 2013 р., але на момент трагічних подій на підставі рішення суду за ст. 130 КУпАП був позбавлений права керування. Необхідність керування транспортним засобом у цей день обґрунтував безвихідною ситуацією, оскільки ОСОБА_10 у той день був після роботи втомлений. Також, підтвердив, що вже після ДТП його також притягували до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом без посвідчення водія, але у той день йому треба було везти дружину до лікарні у м. Чигирин і іншої можливості доїхати не було, вона за кермо сісти не могла. Крім того, ОСОБА_8 визнав, що на момент ДТП у нього не було поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Також ОСОБА_8 підтвердив, що по камерам зовнішнього спостереження незадовго до ДТП у межах с. Рацево, відеозаписи з якої були досліджені судом, спочатку проїхав автомобіль Ford під керуванням ОСОБА_13 зі швидкістю близько 60 км/год., а згодом відразу автомобіль Peugeot 206 СС, яким керував він, зі швидкістю близько 80 км/год. Щодо обраної ним швидкості руху у межах населеного пункту зазначив, що це було на краю села у напрямку виїзду на трасу, тому не вважає це порушенням ПДР.

Проте, винуватість ОСОБА_8 , незважаючи на те, що він свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав лише частково, доведена зібраними у справі доказами, яким суд дав належну оцінку і навів у вироку, зокрема:

- даними показань потерпілої ОСОБА_9 , яка суду надала показання про те, що загиблий ОСОБА_15 був її сином та проживав разом із ними. Незадовго до трагічних подій він узяв у ОСОБА_16 та його цивільної дружини ОСОБА_17 автомобіль Peugeot 206 СС, р/номер НОМЕР_1 , в оренду з метою використання для особистих потреб. У той період часу ОСОБА_10 працював рибалкою.

23.08.2023 р. близько 12:00 год. ОСОБА_10 повернувся з роботи та ліг у будинку відпочивати. Через деякий час він вийшов і сказав, що йому подзвонив ОСОБА_8 та необхідно до нього їхати, тому він сів у автомобіль Peugeot 206 СС та поїхав. Приблизно через 30 хв. після цього подзвонила старша донька потерпілої і спитала де ОСОБА_18 , на що потерпіла відповіла, що він поїхав. Після дзвінка доньки потерпіла зрозуміла, що щось трапилось погане, тому почала дзвонити сину, але він не відповідав. Згодом донька із чоловіком заїхали до них додому і повідомила, що вона їхала і на трасі бачила у кюветі такий самий автомобіль, який був у користуванні у ОСОБА_18 . Більше щодо обставин ДТП потерпіла не могла нічого пояснити.

Через декілька днів після трагічних подій вона разом із чоловіком поїхала до ОСОБА_8 та ОСОБА_13 з метою відшукати мобільний телефон сина, який їм ніхто не повернув і з якого вона мала намір отримати і зберегти фотографії із зображенням сина. Під час спілкування вказаний телефон ОСОБА_13 повернула. У свою чергу ОСОБА_8 щодо обставин ДТП говорив, що нічого не пам`ятає, оскільки під час зіткнення вискочив з автомобіля. Також, говорив, що за кермом автомобіля був ОСОБА_10 , а він був пасажиром.

За весь період часу, який пройшов з моменту ДТП і за час судового розгляду, жодних компенсацій потерпіла від ОСОБА_8 не отримувала. Після початку судового розгляду ОСОБА_8 разом із ОСОБА_13 пропонували сплачувати грошові кошти в рахунок відшкодування завданої шкоди невеликими сумами щомісячно, обіцяли на річницю загибелі поставити сину пам`ятник, але нічого із запропонованого не було зроблено. Також була пропозиція переоформити на потерпілу земельну ділянку (пай), передати у власність автомобіль. Але за наявною у потерпілої інформацією цей автомобіль не придатний до використання і обіцянка його відремонтувати так і залишилась не виконаною, оскільки він навіть на ремонт на заїжджав. Через таке ставлення до них, відсутність будь-якої допомоги та вибачень, а також поширення неправдивої інформації щодо перебування за кермом їх сина, потерпіла наполягала на призначенні щодо обвинуваченого максимально можливого покарання;

- даними показань свідка ОСОБА_11 про те, що у кінці літа 2023 р. у вечірній час він разом із дружиною ОСОБА_12 рухався на автомобілі автодорогою з с. Рацево у напрямку м. Чигирина. Швидкість руху автомобіля у якому перебував свідок була приблизно 60-70 км/год. Дорожнє полотно на вказаній ділянці дороги було у незадовільному стані, у такому стані воно перебуває вже протягом тривалого часу. За автомобілем свідка у попутному напрямку рухався ще один автомобіль. Під час руху вказаною ділянкою дороги до виїзду на трасу їх обігнав автомобіль, марку якого він не встиг роздивитися, але запам`ятав, що автомобіль був кабріолет. У автомобілі перебувало двоє хлопців. На ділянці дороги, де вказаний автомобіль виконував маневр обгону на зустрічній смузі руху була значна ямковість. Після обгону зазначений автомобіль проїхав ще трохи по зустрічній смузі руху та віддалився від автомобіля свідка на відстань близько 100-150 м, після чого почав повертати на свою смугу руху. Натомість у цей момент часу, імовірно через виїзд лівими колесами на узбіччя, вказаний автомобіль почало «кидати» та він з`їхав у кювет з лівого боку. Побачивши це, свідок зупинив власний автомобіль та його дружина викликала швидку допомогу;

- даними показань свідка ОСОБА_12 про те, що у серпні 2023 р. вона разом із чоловіком ОСОБА_11 у вечірній час їхали із дачі зі сторони с. Рацево до місця свого проживання у м. Чигирин. Рухались зі швидкістю близько 60 км/год. Під час руху зі значно більшою швидкістю їх обігнав автомобіль «без верху», після чого на відстані близько 100 м від свідка цей автомобіль почало заносити, зокрема автомобіль разів 2-3 наче розвернуло, а згодом «викинуло» з дороги у ліву сторону в кювет. Імовірно причиною заносу було те, що через значну ямковість водій кабріолета зачепив лівими колесами узбіччя дороги. Хто саме був за кермом автомобіля вона не бачила. Побачивши ДТП вони із чоловіком відразу зупинились, вона викликала швидку. Біля них зупинився ще один автомобіль, в якому перебували чоловік і жінка, яка говорила, що там має бути її чоловік;

- даними показань свідка ОСОБА_13 про те, що у день, коли сталася ДТП, їй разом зі співмешканцем ОСОБА_8 треба було їхати ремонтувати автомобіль Peugeot з с. Рацево у м. Чигирин. Вони були на двох автомобілях, зокрема був автомобіль Peugeot, на якому приїхав ОСОБА_15 , та автомобіль Ford, яким користувалася свідок. ОСОБА_15 повідомив ОСОБА_8 , що у автомобіля Peugeot знову не працює механізм складання-розкладання даху, тому вони залишились щось лагодити. Свідок разом із ОСОБА_14 на автомобілі Ford поїхали раніше, тому що їм ще треба було заїхати у відділення «Нової пошти» забрати посилку.

Під час руху за межами с. Рацево у напрямку м. Чигирин ОСОБА_13 рухалася приблизно зі швидкістю 80 км/год, автомобіль Peugeot почав її обганяти, рухаючись приблизно зі швидкістю 100 км/год, попереду у попутному напрямку руху на незначній відстані рухався ще один автомобіль. Дорожнє полотно у попутному напрямку мало відносно нормальне покриття, натомість зустрічна смуга руху мала значну ямковість. Коли автомобіль Peugeot виконував маневр обгону, свідок не бачила, хто був за кермом. Згодом вона побачила стовп пилу, каміння і автомобіль Peugeot злетів з дороги в кювет з лівої сторони відносно напрямку її руху.

Додатково свідок пояснила, що цією дорогою вони разом зі співмешканцем ОСОБА_8 дуже часто їздять у м. Чигирин, зокрема близько 20 разів у місяць. Дорожнє покриття там у незадовільному стані, тому більшість місцевих мешканців намагаються цією дорогою не їздити;

- даними показань свідка ОСОБА_14 про те, що у день, коли сталась ДТП, йому на відділення «Нової пошти» прийшло поштове відправлення із мобільним телефоном. ОСОБА_19 та ОСОБА_15 запропонували з`їздити разом із ними у м. Чигирин, бо їм треба було відігнати туди автомобіль. Але оскільки свідкові необхідно було отримати поштове відправлення він поїхав у автомобілі Ford разом із ОСОБА_13 , а ОСОБА_8 та ОСОБА_10 залишились біля автомобіля Peugeot і щось у ньому лагодили.

Після отримання ОСОБА_14 поштового відправлення, він поїхав у автомобілі під керуванням ОСОБА_13 на передньому пасажирському сидінні та займався встановленням сім-карти до нового мобільного телефону, відповідно не звертав увагу на дорогу та інші транспортні засоби.

Згодом під час руху, орієнтовно на межі с. Рацево у напрямку м. Чигирин, він почув, що ОСОБА_13 сказала якусь фразу відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , щось на кшталт «Оно дурники» та побачив, що автомобіль Peugeot у цей момент їх обганяв, але хто був за кермом і яка була швидкість автомобіля він не знає, оскільки його увага була прикута до мобільного телефону. Попереду них у попутному напрямку на відстані близько 500 м рухався ще один автомобіль темного кольору. Згодом свідок почув від ОСОБА_13 якусь іншу фразу, підвів очі та побачив, що колеса автомобіля Peugeot з лівої сторони перебувають на лівому узбіччі, задня частина автомобіля вильнула у праву сторону, а згодом у ліву і його «викинуло» з дороги у ліву сторону. Вони зупинились, поряд із ними стояв ще один автомобіль, у якому були чоловік та жінка.

Додатково свідок зазначив, що автомобіль Ford під керуванням ОСОБА_13 рухався зі швидкістю близько 70-80 км/год, а автомобіль Peugeot під час виконання маневру обгону рухався швидше приблизно на 10-15 км/год. На вказаній ділянці дороги була значна ямковість.

Крім того, суд першої інстанції безпосередньо дослідив письмові докази у даному кримінальному провадженні, якими також підтверджується доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в інкримінованому йому діянні, зокрема:

- даними протоколу огляду місця (місцевості) дорожньо-транспортної пригоди від 23.08.2023 р. з додатками до нього (т. 2, а. пр. 9-27);

- даними довіреності від 14.09.2022 р., посвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_20 , зареєстровано в реєстрі за № 3438, якою власник транспортного засобу Peugeot 206 СС, р/номер НОМЕР_1 , ОСОБА_21 уповноважила ОСОБА_8 бути її представником з питань розпорядження належним їй автомобілем (т. 2, а. пр. 30);

- даними постанови про визнання та приєднання в якості речового доказу від 24.08.2023 р., якою автомобіль Peugeot 206 СС, р/номер НОМЕР_1 , визнаний речовим доказом та направлений на зберігання на територію спеціального майданчика ВПД № 2 ЧРУП ГУНП в Черкаській області (т. 2, а. пр. 31-33);

- даними протоколу обшуку від 23.08.2023 р., проведеного у автомобілі Peugeot 206 СС, р/номер НОМЕР_1 , під час якого вилучені кермо із накладкою, подушка безпеки пасажирська, подушка безпеки водійська, подушка безпеки із водійського сидіння, змиви із ручки КПП, змив із внутрішньої ручки водійських дверцят (т. 2, а. пр. 36-38). Проведення вказаного обшуку було санкціоновано ухвалою слідчого судді Придніпровського райсуду м. Черкаси від 24.08.2023 р., відповідно законність проведення такої слідчої (розшукової) дії була предметом судового контролю у визначеному кримінальним процесуальним законодавством порядку (т. 2, а. пр. 42-44);

- даними на оптичному диску DVD-R, на якому зафіксовано процес проведення обшуку автомобіля Peugeot 206 СС, р/номер НОМЕР_1 , проведеного 23.08.2023 р. Під час огляду вказаного відеозапису розбіжності із письмовим протоколом судом не були встановлені (т. 2, а. пр. 39);

- даними постанови про визнання та приєднання в якості речового доказу від 24.08.2023 р., якою кермо із накладкою, подушка безпеки пасажирська, подушка безпеки водійська, подушка безпеки із водійського сидіння, змиви із ручки КПП, змив із внутрішньої ручки водійських дверцят визнані речовими доказами (т. 2, а. пр. 40-41);

- даними висновку експерта № 03-01/674 від 25.08.2023 р., яким встановлено, що смерть ОСОБА_10 настала внаслідок сполученої травми голови, тулубу та кінцівок з переломами кісток скелету та ушкодженнями внутрішніх органів, що призвело до розвитку гострої крововтрати. Між виявленою у ОСОБА_10 сполученої травмою голови, тулубу та кінцівок і настанням його смерті існує прямий причинний зв`язок. Виявлені на трупі ОСОБА_10 тілесні ушкодження утворилися прижиттєво, незадовго до настання його смерті. Видова належність ушкоджень, а також їх морфологічні властивості вказують на їх спричинення тупими предметами. Різноманітний характер та масивність травматичних змін, локалізація їх на різних анатомічних ділянках тіла, в сукупності вказують, що в даному випадку мала місце транспортна травма. Виявлені у ОСОБА_10 сполучена травма голови, тулубу та кінцівок належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя (т. 2, а. пр. 45-48);

- даними протоколу огляду від 29.09.2023 р., проведеного у автомобілі Peugeot 206 СС, р/номер НОМЕР_1 , під час якого виявлено пару чоловічого взуття (шльопанці) чорного кольору із сірими та червоними вставками 45 розміру (т. 2, а. пр. 51-54). Проведення вказаного огляду було санкціоновано ухвалою слідчого судді Придніпровського райсуду м. Черкаси від 20.09.2023 р. (т. 2, а. пр. 49-50);

- даними постанови про визнання та приєднання в якості речового доказу від 29.09.2023 р., якою пара чоловічого взуття (шльопанці) чорного кольору із сірими та червоними вставками 45 розміру визнані речовим доказом (т. 2, а. пр. 56-57);

- даними на оптичному диску DVD-R, на якому зафіксовано процес проведення огляду автомобіля Peugeot 206 СС, р/номер НОМЕР_1 . Під час огляду вказаного доказу у судовому засіданні розбіжності із письмовим протоколом не встановлені (т. 2, а. пр. 55);

- даними постанови про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 25.08.2023 р., якою було постановлено зняти показання, а саме відеозапис з камер відеоспостереження, які охоплюють ділянку проїзної частини по вул. Шкільна, 32 в с. Рацево Черкаського р-ну Черкаської обл. (т. 2, а. пр. 59-60);

- даними протоколу зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 25.08.2023 р., яким підтверджено отримання шляхом копіювання на оптичний носій інформації, а саме DVD-R диск відеозапису з камер відеоспостереження, які охоплюють ділянку проїзної частини по вул. Шкільна, 32 в с. Рацево Черкаського р-ну Черкаської обл. (т. 2, а. пр. 61);

- даними протоколу огляду відеозапису від 16.11.2023 р. з додатками, яким підтверджено, що 23.08.2023 р. під час проїзду ділянкою дороги по вул. Шкільна в с. Рацево Черкаського р-ну Черкаської обл. о 15:30:22, о 15:31:20 (час по відеозапису, який на 1 годину раніше реального часу) за кермом автомобіля Peugeot 206 СС, р/номер НОМЕР_1 , перебуває особа в червоній футболці, а на передньому пасажирському сидінні особа у світлій футболці. Після проїзду о 15:31:50 автомобіля Ford Mondeo, р/номер НОМЕР_2 , який рухався на виїзд із с. Рацево, о 15:32:10 проїхав автомобіль Peugeot 206 СС, р/номер НОМЕР_1 , на великій швидкості, за кермом якого під час руху перебувала особа у червоній футболці, а на передньому пасажирському сидінні особа у світлій футболці (т. 2, а. пр. 62-66);

- даними на оптичному диску DVD-R, на якому зафіксовано відеозапис камер зовнішнього спостереження по вул. Шкільна в м. Рацево Черкаського р-ну Черкаської обл. Під час огляду вказаного носія інформації розбіжності з письмовим протоколом судом не встановлені (т. 2, а. пр. 64);

- даними постанови про визнання та приєднання в якості речового доказу від 16.11.2023 р. відеозапису із камери відеоспостреження за адресою: Черкаська обл., Черкаський р-он, с. Рацево, вул. Шкільна, 32 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження (т. 2, а. пр. 67-68);

- даними висновку експерта № 05-3-08/1972 від 03.10.2023 р., яким підтверджено, що у доставленому зразку крові ОСОБА_8 у межах доступних методів дослідження не виявлено метиловий, етиловий, пропілові, бутилові та амілові спирти, ацетон, хлороформ, етилацетат, бензол, толуол та 1.2-дихлоретан. У зв`язку з малою кількістю об`єкту (кров) провести дослідження на наявність наркотичних речовин не було можливим (т. 2, а. пр. 69-70);

- даними висновку експерта № 02-01/924 від 30.10.2023 р., яким підтверджено наявні у ОСОБА_8 тілесні ушкодження, механізм їх отримання та класифікацію (т. 2, а. пр. 71-72);

- даними висновку експерта № СЕ-19-23/62212-БД від 19.12.2023 р., яким підтверджено, що генетичні ознаки клітин, виявлених на подушці безпеки водійській (із керма) збігаються з генетичними ознаками крові ОСОБА_8 та не збігаються з генетичними ознаками зразка крові трупа ОСОБА_10 . Походження клітин у даному об`єкті від трупа ОСОБА_10 виключається (т. 2, а. пр. 73-104);

- даними постанови про визнання та приєднання в якості речового доказу від 17.01.2024 р., якими зразок крові ОСОБА_8 та зразок крові трупа ОСОБА_10 визнані речовими доказами (т. 2, а. пр. 106-107);

- даними заяви ОСОБА_8 від 13.10.2023 р., якою обвинувачений надав добровільну згоду на огляд автомобіля Peugeot 206 СС, р/номер НОМЕР_1 , з подальшим вилученням частин деталей автомобіля для проведення експертиз (т. 2, а. пр. 109);

- даними протоколу огляду транспортного засобу від 13.10.2023 р., яким підтверджено проведення огляду автомобіля Peugeot 206 СС, р/номер НОМЕР_1 , та вилучення деталей автомобіля для проведення експертиз (т. 2, а. пр. 110-112);

- даними постанови про визнання та приєднання в якості речового доказу від 14.10.2023 р., якою підтверджено визнання вилучених під час огляду автомобіля Peugeot 206 СС, р/номер НОМЕР_1 , деталей автомобіля речовими доказами (т. 2, а. пр. 113-114);

- даними висновку експертизи технічного стану № КСЕ-19/124-24/1401-ІТ від 23.02.2024 р., яким підтверджено, що до моменту ДТП рульове керування та ходова частина автомобіля Peugeot 206 СС, р/номер НОМЕР_1 , знаходились у працездатному стані. На момент огляду деталі робочої гальмівної системи переднього лівого колеса та коліс задньої вісі автомобіля Peugeot 206 СС, р/номер НОМЕР_1 , перебували у працездатному стані (т. 2, а. пр. 115-141);

- даними висновку комісійної судово-медичної експертизи № 04-01/43 від 29.11.2023 р. та повторної комісійної судово-медичної експертизи № 04-01/03 від 16.02.2024 р., яким підтверджено, що ураховуючи пошкодження транспортного засобу Peugeot 206 СС, р/номер НОМЕР_1 , тілесні ушкодження, які виявлені при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 , дані проведеного ситуаційного моделювання, відомий механізм дорожньо-транспортної пригоди, дані про справність ременів безпеки та спрацювання подушок безпеки, а також антропометричні особливості тіла ОСОБА_10 та конструктивні особливості розташування крісел в салоні вказаного автомобіля, на момент ДТП ОСОБА_10 знаходився на передньому пасажирському сидінні автомобіля Peugeot 206 СС, р/номер НОМЕР_1 . У свою чергу ОСОБА_8 на момент ДТП знаходився на місці водія автомобіля Peugeot 206 СС, р/номер НОМЕР_1 (т. 2, а. пр. 144-154, 160-174);

- даними висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/124-23/14327-ІТ від 11.01.2024 р., яким підтверджено, що водій автомобіля Peugeot 206 СС, р/номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 під час руху та для забезпечення безпеки дорожнього руху повинен був діяти у відповідності до вимог п. п. 10.1, 12.1, 12.6 ПДР. Розрахована швидкість руху автомобіля Peugeot 206 СС, р/номер НОМЕР_1 , на момент утворення слідів бокового юзу складала близько 97 … 107 км/год і є мінімальною, оскільки при розрахунках не враховувалися витрати кінетичної енергії на деформацію кузовних деталей автомобіля при наїзді на перешкоду у зв`язку з відсутністю достатньо апробованої методики даного виду досліджень, і перевищувала максимально дозволену швидкість руху на даній ділянці дороги 90 км/год (т. 2, а. пр. 155-158);

- даними протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 28.09.2023 р., яким на виконання ухвали слідчого судді Придніпровського райсуду м. Черкаси від 27.09.2023 р. отриманий зразок крові ОСОБА_8 (т. 2, а. пр. 186-187);

- даними опису речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді від 28.09.2023 р. (т. 2, а. пр. 188).

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення доведене та що він обґрунтовано засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України.

На переконання апеляційного суду, зазначені та проаналізовані місцевим судом письмові докази у справі зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону, є допустимими і належними та такими, що безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим діяння, інкримінованого йому стороною обвинувачення, відповідають показам свідків та частково самого обвинуваченого ОСОБА_8 .

Суд у вироку дав детальну оцінку зазначеним доказам та навів достатнє обґрунтування для їх прийняття. Висновки суду підтверджуються матеріалами кримінального провадження, у зв`язку з чим підстав визнати їх неправильними як і доказів недопустимими не встановлено.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, апеляційний суд дійшов висновку про те, що письмові докази у кримінальному провадженні, разом з показами свідків свідчать про неможливість формування штучних доказів чи однобічність проведення досудового розслідування.

Тобто, сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, на переконання суду апеляційної інстанції, свідчить про достатність законних підстав для прийняття відповідного процесуального рішення про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому діяння повністю доведена.

Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Фактичні обставини справи встановлено повно та правильно оцінено докази. Окрім того, у судовому рішенні наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, а тому доводи апеляції про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту дослідження обставин справи та істотне порушення норм кримінального процесуального закону є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

На переконання апеляційного суду вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України доведена поза розумним сумнівом.

Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, який спростував твердження захисника ОСОБА_7 , що протокол огляду місця ДТП від 23.08.2023 р. з додатками до нього є неналежним доказом, оскільки за наслідками його оцінки судом встановлено достатнє відображення у протоколі усіх виявлених під час вказаної слідчої дії відомостей, які стосуються ДТП, що мала місце 23.08.2023 р. Що стосується посилання захисника на відсутність безпосередньо у протоколі відомостей про прив`язку до стаціонарних об`єктів слідів на місці пригоди, а також не зазначення у протоколі покриття, на якому відображені виявлені сліди, то вони ніяким чином не спростовують такі висновки суду. Крім того, при дослідженні протоколу судом встановлено, що у розділі 19 вказана інформація, що сліди в1, в2, в3 виявлені на асфальтному покритті, а в4 та в5 на ґрунтово-трав`яному, що спростовує твердження захисника (т. 2, а. пр. 11-об.).

Твердження захисника ОСОБА_7 про наявність порушень чинного законодавства під час проведення обшуку автомобіля марки Peugeot 206 СС, проведеного 23.08.2023 р., на переконання апеляційного суду, не ґрунтуються на обставинах справи, тому що безпосереднім підтвердженням порядку виявлення та вилучення речей і зразків для подальшого проведення експертних досліджень є відеозапис вказаної слідчої дії, який був досліджений судом у повному обсязі. Конкретних фактів, які б ставили під сумнів походження вилучених речей (керма, подушок безпеки, змивів) та їх належності безпосередньо до автомобіля марки Peugeot 206 СС, р/номер НОМЕР_1 , стороною захисту судам надано не було.

Окрім того, вказана процесуальна дія була предметом судового контролю та не було встановлено порушень процесуального законодавства. Слідчий суддя не встановив якихось суттєвих перешкод для її проведення, також не було зафіксовано якихось порушень прав особи, проте навпаки було встановлено наявність достатніх, на той час, підстав для проникнення до автомобіля без ухвали слідчого судді, а тому слідчий суддя Придніпровського райсуду м. Черкаси від 24.08.2023 р. задовольнив клопотання ст. слідчого в ОВС ОСОБА_22 , погоджене прокурором, про надання дозволу на проведення обшуку автомобіля Peugeot 206 СС, р/номер НОМЕР_1 (т. 2, а. пр. 42-44). За таких обставин підстави для визнання протоколу недопустимим доказом відсутні.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду, що твердження про необхідність відібрання зразків у порядку, передбаченому ст. 160-166 КПК України, тобто за правилами тимчасового доступу суд оцінив критично, оскільки без проведення обшуку визначити де саме та які можуть бути сліди і які речі підлягають вилученню під час проведення огляду місця події дійсно неможливо.

Стосовно доводів сторони захисту про те, що невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження виявилась у тому, що місцевий суд при наявності чітких фактів про вибоїни на проїзній частині в місці пригоди та апелювання сторони захисту про те, що причиною пригоди стала втрата керованості саме через наїзд на вибоїну, не взяв це до уваги та не обґрунтував причини відхилення цих доказів та взяття до уваги докази сторони обвинувачення, то апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки як вбачається з матеріалів провадження, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, повністю доведена сукупністю належних та допустимих доказів саме у своєму взаємозв`язку.

Стосовно цих доводів апеляції про неповноту судового розгляду яка виявилась у тому, що суд першої інстанції фактично не встановив обставини виникнення ДТП, а саме, що безпосередньою причиною виникнення ДТП стало саме наявність вибоїн на проїзній частині та втрата керованості через наїзд на перешкоду у вигляді вибоїни, апеляційний суд виходить з наступного.

Для того, щоб дійти висновку про наявність таких обставин, необхідно, щоб асфальтобетонне покриття мало пошкодження не у вигляді вибоїн, як стверджує захисник, а саме дорожня яма: глибока, широка та непомітна, тобто різко виникала на траєкторії руху транспортного засобу, не була би позначена жодними попереджувальними знаками. Проте, після дослідження в нарадчій кімнаті протоколу огляду місця (місцевості) ДТП та інших матеріалів провадження апеляційний суд не встановив на асфальтобетонному покритті таких істотних пошкоджень, які могли би суттєво завадити водію або транспортному засобу рухатися відповідно до правил дорожнього руху. Навпаки, належними засобами доказування у кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_8 рухався на транспортному засобі зі значним перевищення встановленої для цієї ділянки дороги швидкості, внаслідок таких його дій він не зміг зреагувати на дорожні умови, не впорався з керуванням та допустив занос автомобіля з подальшим виїздом за проїзну частину, що призвело до ДТП, в якому загинула людина.

Апеляційний суд на підставі аналізу сукупності досліджених доказів дійшов висновку, що причиною виникнення ДТП стало не наявність вибоїн на проїзній частині в місці пригоди та втрата керованості саме через наїзд на вибоїну, а те, що обвинувачений ОСОБА_8 під час виконання маневру обгону автомобіля, не вибрав безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, та як наслідок - не впорався з керуванням та допустив занос автомобіля з подальшим виїздом за проїзну частину, де допустив наїзд правою передньою частиною керованого ним транспортного засобу на перешкоду у вигляді дерева.

Тобто, на переконання суду апеляційної інстанції, матеріалами кримінального провадження було встановлено, а сукупністю доказів у суді доведено, що причиною виїзду автомобіля за проїзну частину автодороги було перевищення швидкості транспортного засобу, яким керував водій ОСОБА_8 та порушення водієм ОСОБА_8 вимог п. 10.1, 12.1, 12.6. ПДР, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням вказаної ДТП.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_7 , що у дослідницькій частині висновку комісійної судової експертизи технічного стану транспортного № КСЕ-19/124-24/1401-ІТ від 23.02.2024 р. експертом виявлені пошкодження елементів ходової частини та рульового керування, експерт на «око» з допомогою мікроскопа та фотоапарата встановив, що вони трапилися внаслідок контактування автомобіля з деревом, сторона захисту піддає сумніву таке «глибоке» дослідження, адже є окрема експертиза, яка встановлює питання пошкодження деталей транспортного засобу - це автотехнічна експертиза деталей транспортного засобу, завданням якої є встановлення причин руйнування деталей ТЗ (внаслідок недоліків виготовлення, експлуатаційного зносу, в процесі ДТП, тощо) та встановлення часу руйнування певної деталі ТЗ по відношенню до моменту ДТП, то апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними та не бере їх до уваги, оскільки згідно вказаної експертизи експерт, який був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, встановив, що до моменту ДТП рульове керування та ходова частина автомобіля Peugeot 206 СС, р/номер НОМЕР_1 , знаходились в працездатному стані.

Крім того, на момент огляду деталі робочої гальмівної системи переднього лівого колеса та коліс задньої вісі автомобіля Peugeot 206 СС, р/номер НОМЕР_1 , перебували також у працездатному стані (т. 2, а. пр. 115-141).

Також, зі змісту експертизи вбачається, що експерт проводив дослідження не на «око», як стверджує захисник в апеляції, а із застосуванням відповідних інструментів ( т. 3, а. пр. 140-об.), перелік яких встановлено відповідними нормативними актами, які вказані у тексті експертизи ( т. 3, а. пр. 115-об.)

Що стосується доводів захисника ОСОБА_7 , що порушення водієм ОСОБА_8 вимог п. 12.1 ПДР (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним), стороною обвинувачення та судом першої інстанції формально переписано пункт ПДР, але не зрозуміло як його водій ОСОБА_8 порушив, то ці доводи є безпідставними, оскільки з показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 вбачається, що ОСОБА_8 під час керування транспортним засобом безпосередньо перед ДТП порушив вимоги п. 12.1 ПДР та значно перевищив встановлену для даної ділянки дороги швидкість руху.

Зокрема свідок ОСОБА_13 суду показала, що вона рухалася на своєму автомобілі приблизно зі швидкістю 80 км/год, автомобіль Peugeot почав її обганяти, рухаючись приблизно зі швидкістю 100 км/год, що також підтверджується даними висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/124-23/14327-ІТ від 11.01.2024 р., відповідно до якого розрахована швидкість руху автомобіля Peugeot 206 СС, р/номер НОМЕР_1 , на момент утворення слідів бокового юзу складала близько 97…107 км/год. і є мінімальною, оскільки при розрахунках не враховувалися витрати кінетичної енергії на деформацію кузовних деталей автомобіля при наїзді на перешкоду у зв`язку з відсутністю достатньо апробованої методики даного виду досліджень, і перевищувала максимально дозволену швидкість руху на даній ділянці дороги 90 км/год. (т. 2, а. пр. 155-158).

У зв`язку із викладеним, також є безпідставними та не підлягають до задоволення доводи апеляції про те, що водій вибрав цілком безпечну швидкість руху 90 км/год., що на даній ділянці дороги за межами населеного пункту, дозволена, врахував дорожню обстановку, однак він не міг та й не повинен здогадуватися, що на проїзній частині були глибокі вибоїни.

Що стосується доводів сторони захисту про неналежний та недопустимий доказ: протокол обшуку автомобіля Peugeot 206 та відповідно до доктрини «плодів отруєного дерева», коли головний доказ є недопустимим, то похідні від нього докази є також недопустимими, внаслідок чого висновок судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/23/622-12-БД від 19.12.2023 р., яким досліджувалися певні об`єкти та зразки, є похідним доказом, так як ґрунтується на зразках отриманих незаконним шляхом, а тому є також недопустимим доказом, то ці доводи є надуманими та до задоволення не підлягають, тому що, як вище зазначено апеляційним судом, протокол проведення обшуку автомобіля Peugeot 206 СС, р/номер НОМЕР_1 , правильно визнано судом належним та допустимим доказом, то і похідні від нього докази є належними та допустимими та в своїй сукупності доводять вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Захисник ОСОБА_7 під час апеляційного перегляду порушив питання про повторне дослідження усіх доказів у провадженні, допит потерпілої та свідка.

Суд апеляційної інстанції встановив, що підстав, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України, для повторного дослідження усієї сукупності доказів захисник не навів і апеляційним судом встановлено не було. Тому, обмежившись аналізом доказів, безпосередньо сприйнятих судом першої інстанції, апеляційний суд, не порушуючи встановленого законом порядку апеляційного розгляду, за результатами перегляду вироку, погодився з оцінкою зазначених доказів, даною місцевим судом, а відтак така процедура не суперечить встановленій ст. 23 КПК України засаді безпосередності судового розгляду. Варто зауважити, що сама по собі незгода захисника із висновками суду, зробленими на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів апеляційним судом за відсутності обставин, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України.

На переконання апеляційного суду, судом першої інстанції не було допущено істотних порушень норм кримінального або кримінально-процесуального законів, які б давали підстави для зміни або скасування вироку суду.

За таких обставин, апеляційний суд вбачає, що обґрунтованих підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 немає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 та 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Вирок Чигиринського райсуду Черкаської обл. від 15.11.2024 р. стосовно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції, а засудженим який утримується під вартою в той самий строк з моменту вручення йому ухвали суду.

Головуючий

Судді