В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" січня 2026 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003590 від 14.11.2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, військовослужбовця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Дарницького районного суду м. Києва від 31.03.2025 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу розміром 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн;

- вироком Святошинського районного суду м. Києва від 17.12.2025 року за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, вирок Дарницького районного суду м. Києва від 31.03.2025 року за ч. 1 ст. 309 КК України - виконувати самостійно;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , в ніч з 13.11.2025 року на 14.11.2025 року близько 03:00, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи за адресою: м. Київ, по вул. Раїси Окіпної, 3, а саме в підвальному приміщенні вказаного житлового будинку, яке використовується в якості укриття, що заходиться при готелі «Light hotel and hub», де помітив ОСОБА_5 , який заснув на матраці, поблизу якого перебувала особиста сумка чорного кольору, в які знаходились грошові кошти в розмірі 24650 грн та портативний зарядний пристрій марки «Samsung» сіро-білого кольору, який матеріальної цінності для потерпілого не становить. У цей час, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, в умовах воєнного стану, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до ОСОБА_5 , який у цей час спав, після чого викрав сумку чорного кольору, яка перебувала поруч із потерпілим, в якій знаходились грошові кошти в розмірі 24 650 гривень, портативний зарядний пристрій марки «Samsung» сіро-білого кольору, який матеріальної цінності для потерпілого не становить, після чого зник з місця вчинення кримінального правопорушення. У подальшому ОСОБА_3 викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 24 650 грн..

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе за ч. 4 ст. 185 КК України визнав у повному обсязі та пояснив суду, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується з обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачене КК України за вказаний злочин, і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок. Обвинувачений показав, що в ніч з 13.11.2025 року на 14.11.2025 року близько 03:00 він перебуваючи за адресою: м. Київ, по вул. Раїси Окіпної, 3, а саме в підвальному приміщенні вказаного житлового будинку, яке використовується в якості укриття, що заходиться при готелі «Light hotel and hub», таємно викрав у чоловіка, який у той момент спав, сумку чорного кольору, в які знаходились грошові кошти в розмірі 24650 грн та портативний зарядний пристрій марки «Samsung» сіро-білого кольору. Після чого, місце злочину покинув, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд. Зокрема зазначив, що всі обставини, так як вони викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час та місце скоєння ним кримінального правопорушення відповідають дійсності та розуміє, що його дії були умисними, вчинені під час дії воєнного стану в державі. У скоєному щиро каявся, бажає відшкодувати шкоду потерпілому, запевняв, що більше правопорушень вчиняти не буде, готовий понести покарання відповідно до законодавства України. У судовому засіданні досліджено матеріали кримінального провадження, які надав прокурор, та документи, що характеризують особу обвинуваченого. Покази ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченого змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження. За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, в тому числі і тих, що характеризують особу обвинуваченого. Вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та дослідженими письмовими документами, які суд визнає належними та допустимими доказами у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства. Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану, і тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 4 ст. 185 КК України. При цьому суд враховує позицію ОП ВС, викладену у постанові № 722/594/22 від 15.01.2024 року, відповідно до якої за ч. 4 ст. 185 КК України кримінальна відповідальність передбачена за вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного або надзвичайного стану на території, на якій він введений. Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин. При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів. Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_3 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого - вину визнав повністю, щиро каявся у вчиненому; готовий понести покарання відповідно до закону; дані про його особу, зокрема: молодий вік, військовослужбовець, перебуває у СЗЧ; проживає у м. Києві, під наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; раніше судимий; думку сторони обвинувачення, зокрема прокурор просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, остаточне покарання - 5 років 1 місяць; думку сторони захисту - обвинувачений просив суворо не карати. Також суд враховує заяву потерпілого від 15.12.2025 року, в якій потерпілий поклався на розсуд суду з приводу покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України ОСОБА_3 , є щире каяття, оскільки обвинувачений визнав свою вину повністю та висловив щирий жаль з приводу учинених протиправних дій.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України є рецидив злочинів.

Крім того, при призначенні покарання, суд також враховує особливості й обставини вчинення злочину: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 під час та після вчинення злочинних дій. Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_3 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, оскільки його перевиховання та виправлення можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства. Підстав для застосування ст. 75, ст. 69, ст. 69-1 КК України до обвинуваченого суд не вбачає. Дане покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого злочину і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Згідно з матеріалами справи ОСОБА_3 вчинив вказане у вироку кримінальне правопорушення до ухвалення відносно нього останнього по часу вироку Святошинського районного суду м. Києва від 17.12.2025 року, яким був врахований вирок Дарницького районного суду м. Києва від 31.03.2025 року, тому в даному кримінальному провадженні до нього слід застосувати лише вимоги ч. 4 ст. 70 КК України та за сукупністю кримінальних правопорушень остаточно визначити покарання за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

При вирішенні питання щодо умов застосування положень ст. 70 чи 71 КК України суд враховує, що в постанові від 01 червня 2020 року в справі № 766/39/17 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду зауважила, що за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи при визначенні остаточного покарання та правил на підставі яких воно має бути сформованим слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили.

Приймаючи таке рішення без участі потерпілого, від якої є відповідна заява, в якій він не заперечував проти розгляду справи без його участі, суд виходить з засад ч. 5 ст. 28 КПК України, не допускаючи зайвого формалізму, оскільки кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк стало предметом судового розгляду.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до положень ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без зміни. Арешт, накладений ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.11.2025 року, скасувати після набрання вироком законної сили. Процесуальні витрати у кримінальному проваджені підлягають вирішенню відповідно до ст. 124 КПК України. Речові докази у кримінальному проваджені підлягають вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України. Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням положень ст. 72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Святошинського районного суду м. Києва від 17.12.2025 року, більш суворим покаранням, призначеним цим вироком, остаточно визначити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці та штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави, що виконувати самостійно. Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 14.11.2025 року, тобто з моменту його фактичного затримання у цьому кримінальному провадженні. Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без зміни.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні. Арешт, накладений ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.11.2025 року, скасувати після набрання вироком законної сили. Речові докази у кримінальному провадженні: - павербанк білого кольору зі срібною кришкою марки «Samsung» S/N RF7J71C3PBRTYS; одна купюра номіналом 1000 грн - залишити потерпілому ОСОБА_5 ; - мобільний телефон марки «Samsung»,чорного кольору без S/N та магнітною кліпсою позаду, з розбитим склом та подряпинами на корпусі - спец.пакет CRI 1271948; телефон чорного кольору марки One PIVS у справному стані МЕЮ НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 - спец.пакет ICR01271947; особисті речі у вигляді пару шнурків, зв`язка ключів, таблетки «Могинин», трьох дротів для зарядки, гігієнічна помада - повернути ОСОБА_3 .

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору та обвинуваченому. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1