Справа № 448/2112/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/820/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5 ,

розглянувши в м. Львові у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Мостиського районного суду Львівської області від 17 вересня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави ОСОБА_6 , обвинуваченій у кримінальному провадженні №0000162 від 15 листопада 2023 року у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 305, ч.3 ст. 311 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_6

захисник обвинуваченої адвоката ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 17 вересня 2025 року задоволено клопотання прокурора начальника Мостиського відділу Яворівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_9 та продовжено обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (до затримання проживаючої у АДРЕСА_1 ) запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів без визначення застави, до 15 листопада 2025 включно. Копію ухвали постановлено вручити захиснику обвинуваченої та прокурору, направити для відома і виконання у ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» та для вручення обвинуваченій ОСОБА_6 . Контроль за виконанням ухвали покладено на прокурора.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, зокрема, вказав що з моменту взяття обвинуваченої ОСОБА_6 під варту, і продовження такого запобіжного заходу та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченої може забезпечити і більш м`який запобіжний захід. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченій більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено. Крім цього, суд вказав, що оскільки обвинувачена обвинувачується у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, які мають надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, є підстави вважати, що обвинувачена може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Враховуючи те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, підстав для застосування визначення розміру альтернативи у вигляді застави суд не вбачав.

На вказану ухвалу захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Мостиського районного суду Львівської області від 17 вересня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави обвинуваченій ОСОБА_6 та змінити запобіжний захід на такий, що не пов`язаний із триманням під вартою. Розгляд апеляційної скарги проводити у режимі відеоконференцзв`язку за участю обвинуваченої та її захисника.

Наголошує, що оскаржувана ухвала є незаконною, необгрунтованою, суд порушив право обвинуваченої на колегіальний розгляд справи та не роз`яснив положення ч.4 ст.315 КПК України.

Стверджує, що клопотання прокурора суд розглянув при поданому та нерозглянутому відводі, оскільки обвинувачена 04 серпня 2025 року в усній формі під час судового засідання заявила відвід судді, що було проігноровано та призначено чергове судове засідання. Надалі, 17 вересня 2025 року обвинувачена подана вмотивовану письмову заяву про відвід, що також, на переконання апелянта, не мало належного реагування і суддя не вправі був приймати будь-які процесуальні рішення у зв`язку із заявленими відводами.

Заявляє, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам КПК, міжнародній практиці ЄСПЛ у зв`язку із обранням занадто суворого запобіжного заходу.

Звертає увагу, що обвинувачена ОСОБА_6 не має на меті уникати кримінальної відповідальності, так як вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень не визнає; заявлені прокурором ризики є недоведеними, а суд формально поставився до своїх обов`язків при винесенні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Стверджує, що у матеріалах справи відсутні докази за результатами експертизи відео, звукозаписів розмов, на речових доказах відсутні будь-які генетичні ознаки ДНК ОСОБА_6 , які б вказували на причетність обвинуваченої до вчинення злочину.

Просить врахувати, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, у тому числі неповнолітню доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має відповідні обов`язки з утримування дитини, але у зв`язку із триманням під вартою не може їх виконувати. Звертає увагу, що ОСОБА_6 має вищу медичну освіту, є військово зобов`язаною особою та неодноразово висловлювала бажання долучитись до лав Збройних Сил України з метою захисту батьківщини в зв`язку із чим неодноразово подавала до сторони обвинувачення відповідні клопотання відповідно до статті 616 КПК України. Проте сторона обвинувачення необґрунтовано відмовляла у зазначених клопотаннях.

Заслухавши доповідь судді, виступ захисника та обвинуваченої, які підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання, колегія суддів приходить до наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КК України).

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою без визначення розміру застави обвинуваченій ОСОБА_11 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Встановлено, що на розгляді у Мостиському районному суді Львівської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 305, ч.3 ст. 311 КК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора та продовживши обвинуваченій ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, вірно врахував, що з моменту взяття обвинуваченої ОСОБА_6 під варту, і продовження такого запобіжного заходу та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченої може забезпечити і більш м`який запобіжний захід. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченій більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено. Крім цього, суддя вказав, що оскільки обвинувачена обвинувачується у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, які мають надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, є підстави вважати, що обвинувачена може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Так, на переконання колегії суддів, продовжений судом запобіжний захід у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри на даний час не виходить за межі розумності, є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, апеляційним судом не отримано відомостей щодо комплексу обставин, які би переважили ризики передбачені ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів ризики, встановлені стороною обвинувачення та судом, існують та виправдовують тримання під вартою ОСОБА_11 .

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Щодо покликань апелянта на те, що в даній справі «розумність» строку тримання під вартою порушена, то такі є безпідставними, зважаючи на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 та приписи ст. ст. 28 та 318 КПК України.

У рішенні в справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

На переконання колегії суддів, підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, а апелянтом не підтверджено, що більш м`які запобіжні заходи, не пов`язані з позбавленням волі, зможуть запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

З матеріалів провадження вбачається, що при розгляді клопотання суддя врахував передбачені КПК України обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Мостиського районного суду Львівської області від 17 вересня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави ОСОБА_6 , обвинуваченій у кримінальному провадженні №0000162 від 15 листопада 2023 року у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 305, ч.3 ст. 311 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3