Провадження № 11-кп/4823/94/26
Категорія - ч. 2 ст. 111 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретарів судового засідання ОСОБА_5 та ОСОБА_6

за участі сторін кримінального провадження:

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 ,

прокурорів ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000181 від 24 вересня 2024 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 квітня 2025 року,

щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_7 визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, та виправданий за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України.

Судові витрати у кримінальному провадженні в сумі 5300 грн. 96 коп. віднесено на рахунок держави.

Виправдовуючи обвинуваченого, суд першої інстанції вказав, що під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 відсутні будь-які допустимі докази того, що ОСОБА_7 не пізніше 22 травня 2023 року прийняв пропозицію та підписав контракт з Міністерством оборони РФ про вступ до одного з підрозділів збройних сил РФ.

Крім того, за показаннями матері обвинуваченого свідка ОСОБА_11 , а також з її переписки з невісткою, що підтверджується оглядом мобільного телефону свідка від 10 липня 2024 року ОСОБА_7 проходив строкову службу в збройних силах РФ і не підписував контракту з Міністерством оборони РФ на проходження військової служби для участі у війні проти України.

Прокурор у кримінальному провадженні в апеляційній скарзі просить виправдувальний вирок щодо ОСОБА_7 скасувати, з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам у кримінальному провадженні, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого винна особа уникла покарання, яке б відповідало тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України та призначити йому покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Стягнути у порядку ст. 126 КПК України 5 300 грн. 96 коп. судових витрат за проведення судової фототехнічної, портретної та голографічних зображень експертизи від 19.08.2024.

Мотивує тим, що при визнанні ОСОБА_7 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні, суд першої інстанції надав лише часткову та неповну оцінку доказам сторони обвинувачення, частина доказів, зокрема, протокол від 14.06.2024 огляду сторінки, яка належить дружині обвинуваченого, громадянці рф, а також протокол огляду речей і документів від 10.07.2024, яким оглянуто мобільний телефон матері обвинуваченого, а саме переписку у додатку «Телеграм» з користувачем « ОСОБА_12 », акаунт якого зареєстрований на карту стільникового зв`язку дружини обвинуваченого, судом лише перераховані і вибірково процитовані без надання їм оцінки та розкриття змісту, зазначення обставин, які ці докази підтверджують чи спростовують обвинувачення.

Автор скарги вважає, що судом не надано правової оцінки недопустимості доказів. Так, звертає увагу, що судом безпідставно визнано недопустимим доказом копію повістки про виклик ОСОБА_7 у військовій комісаріат по Менгино- Кангаласскому району на 22.05.2023, яка була долучена прокурором до справи та досліджена у судовому засіданні, та яка була отримана органом досудового розслідування від оперативного підрозділу на виконання доручення слідчого.

Вважає незрозумілим і мотиви суду, яким не взято до уваги показання свідка ОСОБА_13 з приводу певних проблем під час проходження ОСОБА_7 військової служби в зс рф, які почалися після того, як стало відомо, що його батько служить у ЗСУ. Показання цього свідка повністю узгоджуються з листуванням матері обвинуваченого зі своєю невісткою.

Помилковим є твердження суду про те, що проходження обвинуваченим строкової служби є виконанням ним обов`язку громадянина рф, яким він є з 06.10.2022 року і таким чином у нього відсутній умисел на вчинення шкоди суверенітету, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній та економічній безпеці України у вигляді переходу на бік ворога.

Усупереч цьому, прокурор стверджує, що на сьогодні ОСОБА_7 є громадянином України, оскільки матеріали щодо припинення громадянства України згідно з поданою ОСОБА_7 заявою або внаслідок втрати громадянства на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства не надходили.

Не погоджується з висновками суду в частині того, що проходження ОСОБА_7 як громадянином України військової служби у ЗС РФ не вважається наданням допомоги державі агресору, оскільки строкова служба у ЗС обов`язково передбачає проходження бойової підготовки і складання присяги.

Крім того, звертає увагу апеляційного суду на те, що судом не описані повністю результати оцінки доказів, а також мотиви неврахування окремих доказів. Відсутність оцінки всіх наявних в матеріалах кримінального провадження доказів окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, на переконання апелянта, відповідно до положень ч.1 ст. 412 КПК України є істотним порушенням, що перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як громадянин України обвинувачується в тому, що маючи, згідно із ст. 65 Конституції України, обов`язок здійснювати захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який у відповідності до частин 2, 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» може бути реалізований шляхом проходження військової служби виключно у Збройних Силах України, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях, а також правоохоронних органах спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, свідомо порушуючи свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, діючи в період збройного конфлікту між Російською Федерацією (далі - РФ) та Україною, який триває з 20.02.2014, в умовах військового стану, умисно, з метою заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, вирішив вступити на військову службу збройних сил країни агресора - РФ, а саме не пізніше 22.05.2023, точну дату органом досудового розслідування не встановлено, громадянин України ОСОБА_7 , перебуваючи у м. Майя, РФ, прийняв пропозицію та підписав контракт з Міністерством оборони РФ про вступ до одного з підрозділів збройних сил РФ. Після завершення навчань з бойової підготовки, ОСОБА_7 , знаходячись на території РФ, більш точне місцезнаходження органом досудовим розслідуванням не встановлено, умисно, в умовах воєнного стану, продовжуючи діяти на шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності України, усвідомлюючи, що він вчиняє державну зраду, прийняв присягу збройних сил РФ та вступив на військову службу.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.111 КК України - державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, а саме перехід на бік ворога в умовах воєнного стану.

Заслухавши доповідача, прокурорів, які просили скасувати виправдувальний вирок та засудити ОСОБА_7 за ч.2 ст.111 КК України 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, захисника, яка заперечувала проти аргументів прокурорів, вказуючи про недоведеність як об`єктивної сторони , так і суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, повторно допитавши свідків, дослідивши письмові докази, додані до матеріалів справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, а саме у державній зраді, тобто у діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальної цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на склад злочину, передбачений ст. 111 КК України, а саме, суб`єкт злочину в даному випадку спеціальний - ним може бути тільки громадянин України, який досяг до вчинення злочину 16-ти років.

Незважаючи на те, що прокурор у поданій апеляційній скарзі заперечує втрату та припинення ОСОБА_7 громадянства України, посилаючись на лист заступника Керівника Офісу Президента України №48-01/1396 від 27.08.2024 року (том №2, а.с.15), відповідно до якого матеріали стосовно припинення громадянства України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Чернігова, згідно із поданою ним заявою або внаслідок втрати громадянства України на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства у встановленому порядку не надходили, проте такі доводи суперечать матеріалам кримінального провадження.

Так, відповідно до самої переписки в «Телеграмканалі», на яку безпосередньо, як на доказ, посилається прокурор, ОСОБА_7 06.10.2022 отримав паспорт громадянина російської федерації, який виданий - мовою оригінала «МВД по Республика Саха (Якутия), код подразделения:1400-01; фамилия: ОСОБА_7, пол.: муж., дата рождения: ІНФОРМАЦІЯ_3, место рождения: гор.Чернигов Черниговская область Украина; 98 22 022941» (том №1, а.с. 174).

Згідно положень ст.19 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року, добровільне набуття громадянином України громадянства іншої держави, якщо на момент такого набуття він досяг повноліття є однією із підстав для втрати громадянства України.

Отже, фактично з 06.10.2022 року ОСОБА_7 втратив громадянство України, набувши громадянство російської федерації.

Згідно зі статтями 24 та 25 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року, підготовка подань про втрату особами громадянства України і разом із необхідними документами надсилання їх на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства, в залежності від місця проживання особи, здійснюється Державною міграційною службою України та Міністерством закордонних справ України, дипломатичними представництвами та консульськими установами України.

При цьому апеляційний суд враховує, що подання про втрату громадянства України готується та направляється, якщо є документально підтверджена інформація про добровільне набуття громадянства іноземної країни повнолітнім громадянином України.

Враховуючи, що з початком військової агресії рф, Україна припинила будь-які зв`язки з країною-агресором, відтак встановлення факту громадянства рф ОСОБА_7 , з метою підготовки подань про втрату ним громадянства України для розгляду Президентом, фактично на даний час і не було здійснено.

Проте, ураховуючи положення ст. 4 Конституції України, що передбачає єдине громадянство, а також Закону України «Про громадянство України», яким визначено втрату громадянства, колегія суддів приходить до висновку, що з набуттям громадянства рф ОСОБА_7 не є суб`єктом злочину, передбаченого ст. 111 КК України.

Що стосується об`єктивної сторони злочину, то вона може виражатися у різних формах, але які визначені ч.1 ст. 111 КК України, зокрема, перехід на бік ворога в умовах воєнного стану.

У даному випадку, органом досудового розслідування ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення, що він перебуваючи у с. Майя, республіки Саха, рф, прийняв пропозицію та підписав контракт з Міністерством оборони РФ про вступ до одного з підрозділів збройних сил рф.

Проте, повторно дослідивши в апеляційному суді доказ наданий прокурором, а саме «Повестку на имя ОСОБА_14 , для прохождения призывной комиссии», за підписом військового комісару Менгино-Кангаласского району, а також переписку в телеграм-каналі між самим обвинуваченим та його дружиною, та останньою із матір`ю обвинуваченого, колегія суддів не вбачає підстав визнавати вказані докази недопустимими, оскільки вони отримані в спосіб передбачений КПК України, та приходить до висновку, що ОСОБА_7 був саме призваний для проходження строкової військової служби, що не заперечує і сам прокурор у апеляційній скарзі, зазначаючи, що і строкова служба передбачає бойову підготовку і складання присяги.

За таких обставин, наданими стороною обвинувачення доказами не підтверджується ні суб`єктивна сторона злочину у виді прямого умислу, коли винний усвідомлює, що він здійснює перехід на бік ворога в умовах воєнного стану і бажає цього, ні об`єктивна сторона, оскільки ОСОБА_15 був призваний на строкову військову службу будучи вже громадянином рф, що співвідноситься з датою отримання ним паспорта, як громадянина рф - 06.10.2022, та як наслідок виклику його військовим комісаром на 22 травня 2023 року для проходження призивної комісії. При цьому, ні службу за контрактом, ні строкову службу ОСОБА_7 , зважаючи на надану суду телефонну переписку, не мав бажання проходити, проте дізнався про виникнення у нього обов`язку проходити таку службу, вже при зверненні до компетентних органів за отриманням громадянства рф, як особа, яка певний час мала тимчасову посвідку на проживання.

Жодних доказів про наявність контракту з Міністерством оборони рф про вступ до підрозділів збройних сил рф стороною обвинувачення надано не було.

Тривале проживання ОСОБА_7 на території рф, фактично з 2018-2019 року, створення там сім`ї, отримання посвідки на постійне проживання та у подальшому громадянства рф, не підтверджує умислу щодо переходу на бік ворога обумовленого воєнним станом, який оголошений в Україні з 24.02.2022 року.

Посилання в апеляційній скарзі, як на доказ вини ОСОБА_7 на показання свідка ОСОБА_13 , апеляційний суд відхиляє, як доказ вини обвинуваченого, оскільки такий лише підтверджують факт несення служби ОСОБА_7 в армії рф, але не вказують на те, що ОСОБА_7 прийняв пропозицію та підписав контракт з Міністерством оборони РФ про вступ до одного з підрозділів збройних сил рф.

Судом апеляційної інстанції також досліджено протокол від 14.06.2024 огляду сторінки, яка належить дружині обвинуваченого, громадянці рф, та протокол огляду речей і документів від 10.07.2024р., яким оглянуто мобільний телефон матері обвинуваченого, а саме переписку у додатку «Телеграм» з користувачем « ОСОБА_12 », яким, на переконання апелянта, суд не дав належної оцінки.

Попри це, і вказані докази також не містять інформації щодо добровільного переходу на бік ворога. Всі повідомлення, зводяться до того, що ОСОБА_7 змушений був, як громадянин російської федерації проходити строкову службу. Більше того, ОСОБА_7 не лише не розглядав можливість підписання контракту, а навпаки очікував закінчення строку служби для повернення до своєї родини, з якою проживав на території Якутії, де мав не лише фактичне місце проживання, а й прописку, що вбачається з цих же повідомлень на які посилається прокурор (том №1, а.с. 198).

Обов`язковою ознакою державної зради є мета - заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній, економічній чи інформацій¬ній безпеці України.

Такої мети прокурором доведено не було. Будь-якої інформації щодо умислу ОСОБА_7 заподіяти шкоду суверенітету України жоден із наданих доказів не містить. При цьому колегія суддів звертає увагу, ОСОБА_7 виїхав за межі України в 2018-2019 роках, що до речі достеменно не було встановлено органами досудового розслідування, тобто до оголошення воєнного стану та всі ці роки ціленаправлено облаштовував собі та своїй родині життя на території рф та отримав громадянство цієї країни.

Отже, апеляційний суд вважає, що поза розумним сумнівом наданими суду доказами не доведено умислу ОСОБА_7 на вчинення саме державної зради. За вказаних обставин, при детальному аналізі усіх складових злочину, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, не доведено його складу за суб`єктом та суб`єктивною стороною, а також за об`єктивною стороною.

Допитана в якості свідка матір обвинуваченого свідок ОСОБА_11 , яка є уродженкою рф, підтвердила, що її син ОСОБА_16 , поїхав на заробітки в район крайньої півночі, ще задовго до повномасштабного вторгнення, там познайомився з дівчиною, одружився, у них народилася дитина. Спілкується вона із сином та невісткою через мережу Інтернет. Вона знає, що син одержав громадянство рф через що був призваний на строкову військову службу, після якої повернувся до родини, де працює вантажником в магазині. Контракту про вступ на військову службу до збройних сил країни агресора - РФ, він не підписував, участі в бойових діях не брав.

Свідок ОСОБА_13 , уродженка рф, яка є подругою свідка ОСОБА_11 пояснювала, що ОСОБА_17 виїхав у район крайньої півночі рф на заробітки, де одружився, має дитину, а її подруга ОСОБА_18 . Вона знає, що ОСОБА_11 їздила до сина, гралася з онуком. У військовій формі вона впізнала при пред`явленні фотографій для впізнання ОСОБА_19 . Як той служив і де, їй невідомо.

Повістка на имя ОСОБА_14 , для прохождения призывной комиссии», за підписом військового комісару Менгино-Кангаласского району, не є свідчення про перехід його на бік ворога, за відсутності фактичних даних про його участь в бойових діях проти України.

Апеляційним судом була безпосередньо досліджена переписка з мобільного телефону свідка ОСОБА_11 з користувачем ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та фотознімки, з якої вбачається, що свідок спілкувалася з невісткою, дружиною сина, яка інформувала її про своє життя та пересилала зображення онука, а також зображення сина з онуком, повідомляла про проходження ОСОБА_22 строкової служби, яка давалася йому нелегко, чекають «дембеля».

Отже, аналіз зібраних доказів у справі поза розумним сумнівом не доводить винуватості ОСОБА_7 у державній зраді, так як він втратив громадянство України, набувши громадянство російської федерації, зобов`язаний був проходив строкову військову службу за призивом, після чого повернувся до цивільної професії, як підтвердила його мати в суді першої інстанції, відповідно не було переходу на бік ворога як громадянина України.

За відсутності порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, вирок суду є законним та обґрунтованим, а для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні законні підстави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 , виправданого за ч.2 ст. 111 КК України, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_23 ОСОБА_24 ОСОБА_25