Справа № 439/95/26
Провадження № 1-кс/439/35/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 лютого 2026 року м. Броди

Слідчий суддя Бродівського районного суду Львівської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Відділення поліції № 1 Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000010 від 09 січня 2026 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в:

до слідчого судді Бродівського районного суду Львівської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ Відділення поліції № 1 Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 , погоджене начальником Бродівського відділу Золочівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , в якому слідчий просить накласти арешт, з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, на майно підозрюваного ОСОБА_6 , що перебуває у його приватній власності, а саме: квартиру загальною площею 47,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони її відчуження, а також розпорядження; кошти на банківському рахунку, який належить підозрюваному ОСОБА_6 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» () банківський рахунок: НОМЕР_1 , IBAN: НОМЕР_2 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування коштами, в тому числі тими, які надійшли на зазначений банківський рахунок та вже знаходяться на ньому, а також, на ті кошти, які надходитимуть на нього в подальшому, заборонити проведення будь-яких операцій по ньому, зупинивши розрахунково-касові операції банків у видатковій частині.

Необхідність задоволення даного клопотання слідчий мотивує тим, що слідчим відділом Відділення поліції № 1 Золочівського РВП Головного управління Національної поліції у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000010 від 09 січня 2026 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 25 липня 2024 року, ОСОБА_6 , реалізуючи свій протиправний намір, маючи умисел на використання завідомо підробленого документа, а саме довідки № 83 від 24.04.2024, про те, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до мобілізації до лав ЗСУ проживав разом із ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 , надав працівникам ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою АДРЕСА_3 , для подальшого скерування на адресу командира військової частини НОМЕР_3 як додаток до Заяви вищевказаний документ з метою виплати йому грошового забезпечення, включаючи додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 (зі змінами), а також виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік, належні його батьку, солдату ОСОБА_7 , який був захоплений в полон 09.04.2022. Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у використанні завідомо підробленого документа, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

Окрім цього, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 24 квітня 2024 року, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, в особливо великих розмірах, а саме грошового забезпечення, включаючи додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 (зі змінами), а також виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік, належних його батьку, солдату ОСОБА_7 який був захоплений в полон 09.04.2022, з використанням заздалегідь підробленого офіційного документа.

25.07.2024 реалізуючи злочинний умисел щодо заволодіння грошовим забезпеченням свого батька ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , надав працівникам ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою АДРЕСА_3 для подальшого скерування на адресу командира військової частини НОМЕР_3 заяву і як додаток до такої завідомо підроблений документ, а саме довідку №83 від 24.04.2024, з метою виплати йому грошового забезпечення, включаючи додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 (зі змінами), а також виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік, належну його батьку, солдату ОСОБА_7 який був захоплений в полон 09.04.2022.

В подальшому на підставі поданих документів ОСОБА_6 наказом командира військової частини НОМЕР_3 №209 від 19.08.2024 відповідно до вимог законодавства призначено виплачувати належні щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення полоненого солдата ОСОБА_7 , синові військовослужбовця ОСОБА_6 на його особистий розрахунковий рахунок IBAN: НОМЕР_2 відкритий у АТ КБ «ПриватБанк» та таким чином було перераховано бюджетних коштів на загальну суму 3 816 353,18 грн., якими ОСОБА_6 в подальшому розпорядився на власний розсуд. Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненого в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.190 КК України.

Слідчий зазначає, що під час досудового розслідування зібрані вагомі і достатні докази підозри у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а у разі визнання підозрюваного ОСОБА_6 винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 5-ти до 12-ти років з конфіскацією майна.

Слідчий вказує, що приймаючи до уваги обставини кримінального правопорушення та здобуті під час досудового розслідування докази, на даний час в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що у разі незастосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження майно, що перебуває у користуванні та розпорядженні їх власника (законних користувачів) можуть бути перереєстроване чи продане третім особам, що негативно вплине на забезпечення завдань кримінального провадження.

Слідчий наголошує, що з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, існує необхідність у вжитті заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту нерухомого майна підозрюваного, а тому просить клопотання задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав в повному об`ємі, додавши, що захисник ОСОБА_8 в своєму клопотанні зазначає, що підозрюваний є неосудною особою, в той же час, це не заважало вказаній особі придбати квартиру та оформити право власності та розпоряджатися коштами.

Захисник ОСОБА_8 та підозрюваний ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, захисник подала клопотання в якому просить проводити розгляд клопотання про накладення арешту на майно підозрюваного у відсутності підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника. Відмовити у задоволенні клопотання слідчого слідчого відділення відділення поліції №1 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області про накладення арешту на майно що належить підозрюваному ОСОБА_6 .

В обґрунтування зазначила, що підозрюваний ОСОБА_6 є інвалідом II групи з діагнозом: специфічний розлад розвитку аутистичного спектру з раннього дитячого віку на фоні раннього органічного ураження і недорозвитку головного мозку з вираженим інтелектуально-мнестичними, емоційно-вольовими та поведінковими порушеннями, відсутністю соціально-трудової адаптації, а тому має бути (можливо, вже скерований) скерований на проведення судової психіатричної експертизи в рамках даного кримінального провадження. Накладення арешту на майно особи, яку визнано (або яка може бути визнана) неосудною, це специфічна процедура в межах кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру (ПЗМХ).

Тому захисник зазначає, що конфіскація як покарання (ст. 59 КК) до неосудних не застосовується, бо це вид покарання за злочин, а неосудні злочинів не вчиняють (вони вчиняють «суспільно небезпечні діяння»). До неосудних застосовується лише спеціальна конфіскація, наприклад: якщо неосудна особа використовувала власне авто для наїзду на натовп, це авто може бути конфісковане за процедурою спеціальної конфіскації.

Захисник стверджує, що в даному випадку, орган досудового розслідування звернувся з клопотанням про арешт майна підозрюваного і намагаються накласти арешт на квартиру, яка належить ОСОБА_6 для «забезпечення конфіскації майна як виду покарання». До неосудної особи таке покарання застосовано бути не може, оскільки арешт майна має бути суворо цільовим: або як доказ, або для спеціальної конфіскації, або для компенсації збитків потерпілому. В даному кримінальному провадженні потерпілим є (або може бути визнаний) рідний батько підозрюваного ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , який звернувся до органу поліції із заявою про вчинення злочину його сином, однак в заяві батько забув зазначити, що його син страждає з раннього дитячого віку розладами аутистичного спектру на фоні раннього органічного ураження і недорозвитку головного мозку. Крім того, він також не зазначив, що з раннього дитячого віку він, як батько, ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо свого сина, як дитини з особливими потребами.

Захисник наголошує, що оскільки особа з вираженими інтелектуальними та поведінковими порушеннями не може бути суб`єктом покарання у разі визнання її неосудною, застосування такого виду покарання як конфіскація майна є юридично неможливим. Слідчий, маючи відомості про хворобу та призначивши експертизу, усвідомлює, що провадження з високою ймовірністю буде трансформовано у провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру. Накладення арешту для забезпечення заходу, який не може бути призначений, прямо суперечить вимогам ст. 170 та ст. 173 КПК України. Крім того, квартира, на яку слідчий просить накласти арешт, є єдиним місцем проживання особи, яка має важкі порушення розвитку та потребує постійного стороннього догляду та соціальної адаптації. Згідно з ч. 4 ст. 173 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний врахувати наслідки арешту для підозрюваного. Враховуючи стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_6 , обмеження його права розпоряджатися житлом для забезпечення «покарання», яке до нього не може бути застосоване, є непропорційним втручанням у право власності, гарантоване ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини. У клопотанні слідчого не зазначено, що квартира є об`єктом спеціальної конфіскації (знаряддям злочину чи майном, здобутим злочинним шляхом). Також арешт не проситься з метою забезпечення цивільного позову. Оскільки єдина заявлена мета (конфіскація як покарання) є безпідставною, клопотання не відповідає вимогам закону, а тому просить відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Відповідно до ч. 1ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Встановлено, що слідчим відділом Відділення поліції № 1 Золочівського РВП Головного управління Національної поліції у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000010 від 09 січня 2026 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 190 КК України (а.с. 4).

Повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, складено 30.01.2026 та цього ж дня вручено ОСОБА_6 (а.с. 6,7).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 460010517 від 13.01.2026 року, у власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває квартира загальною площею 47,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060) (а.с. 14).

Також у користуванні підозрюваного ОСОБА_6 перебуває банківський рахунок НОМЕР_1 , IBAN: НОМЕР_2 відкритий у АТ КБ «ПриватБанк» () на якому знаходяться безготівкові кошти.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).

Санкція ч. 2 ст. 307 КК України передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, що відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються (ч. 1 ст. 59 КК України).

Кримінальний закон не встановлює прямого співвідношення чи обмеження обсягу конфіскації майна як виду покарання із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Покарання у виді конфіскації майна, як і будь-яке інше покарання, встановлюється вироком суду. Оскільки на цьому етапі кримінальне провадження ще не розглянуто судом по суті та вирок не постановлений, слідчий суддя не має змоги передбачити ні сам факт його постановлення, ні можливий обсяг конфіскації майна як виду покарання, вказані події на цьому етапі повинні розглядатися лише як вірогідні.

Тобто, у випадку визнання винуватим ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, суд може призначити йому покарання у виді конфіскації майна, тому на переконання слідчого судді слідчий довів необхідність арешту майна підозрюваного з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання. В той же час слідчий суддя враховує, що іншого житла у підозрюваного немає, тому саме заборона користування вказаною вище квартирою не застосовується. Окрім того слідчому судді не надано доказів, що на момент вчинення протиправних діянь починаючи з 25.07.2024 року по сьогоднішній день розгляду вказаного клопотання ОСОБА_6 є неосудним. Також з наданого захисником витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 04.12.2025 року № 59/25/3855/В відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зазначено, що рішення щодо визначення потреби в постійному сторонньому догляді не застосовується.

Дослідивши додані до клопотання документи, документи додані до заперечення захисника, оцінивши доводи слідчого, захисника, слідчий суддя дійшов висновку, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус як накладення арешту ( в частині розпорядження та відчуження квартири) на майно, що надасть змогу виконати завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням. Слідчий суддя також враховує, що обізнаність власника про ризик можливого обмеження його права власності, в тому числі майбутньої конфіскації майна, може спричинити негайне його відчуження з урахуванням санкції ч. 5 ст. 190 КК України.

Слідчий суддя при цьому зважає на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований відповідно до вимог ст. 174 КПК України, якщо буде доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Частиною 4 статті 173 КПК України передбачено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Накладення арешту на майно підозрюваного не є припиненням права власності/позбавленням права власності на це майно, а є лише тимчасовим обмеженням права власності на майно, яке полягає у тимчасовій забороні розпоряджатися та відчужувати таке майно, без встановлення заборони користування ним, що, враховуючи завдання кримінального провадження, у даному випадку є найменш обтяжливим способом арешту даного майна, який не призведе до суттєвих наслідків, що можуть позначитися на інтересах власника майна, третіх осіб.

Під час розгляду справи доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

З огляду на викладене слідчий суддя погоджується з заявленою слідчим необхідністю накладення арешту на майно підозрюваного з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Відділення поліції № 1 Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000010 від 09 січня 2026 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 190 КК України задовольнити.

Накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що перебуває у його приватній власності, а саме:

-квартиру загальною площею 47,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060) шляхом заборони її відчуження, а також розпорядження;

-кошти на банківському рахунку, який належить підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» () банківський рахунок: НОМЕР_1 , IBAN: НОМЕР_2 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування коштами, в тому числі тими, які надійшли на зазначений банківський рахунок та вже знаходяться на ньому, а також, на ті кошти, які надходитимуть на нього в подальшому, заборонити проведення будь-яких операцій по ньому, зупинивши розрахунково-касові операції банків у видатковій частині.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення ухвали.

Крім того, відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Суддя ОСОБА_1