Справа № 128/3848/25
Провадження №11-кп/801/1207/2025
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

26 листопада 2025 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду ОСОБА_1 , вирішуючи питання про прийняття до розгляду апеляційної скарги прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 14 листопада 2025 року про залишення без задоволення клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.06.2025 за №0000376, по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 345 КК України,

встановив:

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 14 листопада 2025 року залишено без задоволення клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.06.2025 за №0000376, по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 345 КК України, зобов`язано обвинуваченого ОСОБА_3 прибувати за кожною вимогою до Вінницького районного суду Вінницької області та покладено строком на 2 (два) місяці до 14 січня 2026 року такі обов`язки:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватись від спілкування із особами, які являються свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, прокурор Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 оскаржує її в апеляційному порядку та просить оскаржувану ухвалу скасувати та змінити запобіжний захід у виді застави відносно обвинуваченого ОСОБА_3 на тримання під вартою строком на 60 днів, без права внесення застави; звернути в дохід держави кошти в сумі 529 000 грн, перераховані 11.09.2025 відповідно до платіжного доручення №198838837, які внесла заставодавець ОСОБА_5 , як заставу, згідно з ухвалою Вінницького міського суду від 10.09.2025 у справі № 127/28303/25 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 , перерахувавши на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України».

Вивчивши апеляційну скаргу, вважаю, що у відкритті провадження за апеляційною скаргою слід відмовити виходячи із наступного.

Відповідно до п.8 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Разом з цим, Конституція України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку. Норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).

Така позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, цей Суд у своєму Рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» зазначив, що спосіб, у який ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.

Реалізація права апеляційного оскарження рішень суду, ухвалених у кримінальному провадженні, забезпечується в порядку, визначеному КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили: 1) вироки, крім випадків, передбачених ст.394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.392 КПК України ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Виключенням з цього правила є ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зазначений порядок передбачений ст. 422-1 КПК України.

Аналіз положень ст. 422-1 КПК України свідчить про те, що апеляційному оскарженню підлягають лише ухвали суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зміну іншого запобіжного заходу на тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Встановлення законодавцем обмеження права на апеляційне оскарження ухвал, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України, має на меті забезпечення розумного балансу між ефективністю досудового розслідування і здійсненням дієвого судового контролю щодо дотримання прав і законних інтересів осіб.

Така законодавча позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13.02.2001).

Як слідує із матеріалів справи, ухвала Вінницького районного суду Вінницької області від 14 листопада 2025 року, якою залишено без задоволення клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу ОСОБА_3 , постановлена під час судового провадження у суді першої інстанції до ухвалення остаточного рішення по справі та, згідно з ч.2 ст.392 КПК, окремому оскарженню не підлягає.

З огляду на викладене, керуючись ст.392 КПК України та дотримуючись вимог ч. 4 ст. 399 КПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, а тому у відкритті провадження за апеляційною скаргою слід відмовити, повернувши її з доданими до неї матеріалами особі, яка її подала.

Керуючись ст. 392, 399 КПК України,-

ухвалив :

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 14 листопада 2025 року.

Копію ухвали разом з апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її постановлення судом апеляційної інстанції.

Суддя Вінницького

апеляційного суду ОСОБА_1