запорізький апеляційний суд
Провадження №11-сс/807/988/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

підозрюваного ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 07 листопада 2025 року про застосування запобіжного заходу до

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новобойківське Оріхівського району Запорізької області, громадянина України, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ВСТАНОВИЛА

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 07 листопада 2025 року за клопотанням слідчого до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 04 січня 2026 року включно.

Одночасно визначено ОСОБА_8 розмір застави як запобіжного заходу достатнього для забезпечення виконання передбачених КПК підозрюваним обов`язків у сумі 4 542 000 гривень.

Встановлено передбачені ч.5 ст.194 КПК зобов`язання у разі внесення застави.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що обґрунтованість заявлених слідчим та підтриманих прокурором ризиків формується виключно на здогадках сторони обвинувачення про їх теоретичне виникнення, тяжкість інкримінованого злочину ОСОБА_8 не може слугувати підставою для звернення з клопотанням про застосування найсуворішого запобіжного заходу, в клопотанні відсутні обґрунтування неможливості застосування відносно ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу. В клопотанні відсутні посилання на матеріали (докази), що підтверджують наявність (існування) ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК, не було надано таких доказів і під час розгляду клопотання. В мотивувальній частині ухвали також відсутні посилання на конкретні докази наявності ризиків переховування, впливу на свідків чи інших ризиків. Під час розгляду клопотання стороною захисту додано матеріали, які свідчать про бездоганну репутацію підозрюваного, а саме: ОСОБА_8 брав безпосередню участь в антитерористичній операції та виконанні бойових завдань на території Луганської області та в м.Маріуполі у 2015-2017 роках, є учасником бойових дій, має на утриманні неповнолітню дитину, хворого батька, одружений, тобто має міцні соціальні зв`язки. Також зазначив, що на даному етапі досудового розслідування наведених у клопотанні слідчого доводів є недостатньо для визначення застави у розмірі 4 542 000 грн., а відтак визначений розмір застави підлягає зменшенню. За 2024 рік ОСОБА_9 отримав заробітної плати 607 561 грн., а його дружина 238 775 грн., інших доходів подружжя не має. Враховуючи обставини інкримінованих підозрюваному злочинів, дані про його особу, репутацію, майновий та сімейний стан, його вік та стан здоров`я, інші обставини, передбачені ст.178 КПК, вважав необхідним визначення ОСОБА_8 застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, із покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених п.п.1-4, 8 ч.5 ст.194 КПК, строком на 2 місяці, у разі внесення застави. Крім того, захисник вказав на положення ч.3 ст.194 КПК.

Під час апеляційного розгляду захисник та підозрюваний підтримали апеляційну скаргу. Прокурор заперечив проти скарги захисника.

Заслухавши учасників провадження, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що старший слідчий в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Мелітополі та м.Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Мелітополі, ОСОБА_10 в межах кримінального провадження №0002127 від 27 березня 2025 року звернувся до слідчого судді з погодженим прокурором клопотанням про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, якому 06 листопада 2025 року повідомлено про підозру у вчиненні передбачених ч.5 ст.27, ч.4 ст.408, ч.3 ст.332 КК кримінальних правопорушень.

З посиланням на обґрунтованість підозри та наявність передбачених п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК ризиків, слідчий просив застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Слідчий суддя встановив обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 передбачених ч.5 ст.27, ч.4 ст.408, ч.3 ст.332 КК злочинів та наявність передбачених п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК ризиків, а тому дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого, застосувавши до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави.

Колегія суддів погоджується із прийнятим слідчим суддею рішенням з таких підстав.

У відповідності з вимогами ст.177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Положеннями ст.178 КПК визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним умов застосування запобіжних заходів, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Вищезазначена ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам закону.

Із наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою належним чином перевірені слідчим суддею при розгляді клопотання.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді стосовно того, що докази, які були зазначені в клопотанні, підтверджують обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, слідчий суддя встановив, що доводи слідчого є частково обґрунтованими та погодився з існуванням передбачених п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК ризиків. З таким висновком погоджується і колегія суддів та вважає, що наявність цих ризиків підтверджено матеріалами клопотання.

Доводи апелянта про недоведеність існування вищевказаних ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК, а не факту конкретного їх вчинення.

На існування заявлених ризиків вказує тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі доведення його вини, в рамках вказаного кримінального провадження ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.332, ч.5 ст.27, ч.4 ст.408 КК, які у відповідності до ст.12 КК є тяжким та особливо тяжким злочинами відповідно. При цьому санкцією ч.4 ст.408 КК передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років.

На переконання колегії суддів, зазначені обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_8 , усвідомлюючи ступінь тяжкості вчинених ним злочинів та невідворотність покарання за їх вчинення в разі доведення його вини буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Про наявність вказаного ризику свідчить і той факт, що злочини, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , пов`язані з організацією незаконного перетину через державний кордон України, що свідчить про його обізнаність з можливостями такого незаконного перетину кордону на виїзд з України, а тому підозрюваний може скористатися своїми знаннями з метою незаконного виїзду з України та тим самим уникнути кримінальної відповідальності.

Також є доведеним існування передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК ризику з огляду на те, що наразі досудове розслідування кримінального провадження не завершено, органом досудового розслідування не встановлені усі обставини готування та скоєння злочинів, а також не знайдені та не вилучені всі предмети та документи, які могли бути використані при цьому, а тому існує достатньо обґрунтований ризик того, що підозрюваний, перебуваючи на волі, може знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень.

На існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, вказує те, що на даний час не всі свідки скоєних кримінальних правопорушень встановлені та допитані, а відтак підозрюваний ОСОБА_8 , знаючи про них, може здійснювати тиск на них з метою схилити до відмови від дачі показів взагалі або до їх зміни на свою користь. Крім того, на теперішній час органом досудового розслідування не встановлено всіх осіб причетних до вчинення кримінальних правопорушень, проведення процесуальних дій на їх встановлення триває, а відтак підозрюваний, знаючи про них, буде незаконно впливати на цих осіб з метою ускладнення їх викриття стороною обвинувачення, що в свою чергу вплине на швидке, повне та неупереджене проведення досудового розслідування та на встановлення обставин, які згідно ст.91 КПК підлягають доказуванню.

З цього приводу судова колегія також звертає увагу на визначену КПК процедуру отримання свідчень від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до якої спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч.1, 2 ст.23, ст.224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст.95 КПК).

Отже, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім того, ОСОБА_8 на момент вчинення кримінальних правопорушень був працівником правоохоронного органу та відповідно має певні стійкі зв`язки у правоохоронних структурах, а тому існує ризик того, що, перебуваючи на свободі, підозрюваний, використовуючи свої можливості та зв`язки, буде перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Ухвалене слідчим суддею рішення ґрунтувалося на сукупності обставин, які мають значення для вирішення питання щодо застосування запобіжного заходу і відповідає вимогам закону.

Судова колегія відмічає, що тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п.2 ч.1 ст.178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року), а тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є неприйнятними.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на наявність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, а також на його бездоганну репутацію, наявність статусу учасника бойових дій, не спростовує існування встановлених слідчим суддею ризиків та не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини 5 статті 182 КПК передбачено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом з тим, у виключних випадках, якщо слідчий суддя встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно (ч.5 ст.182 КПК).

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

При визначенні розміру застави підозрюваному ОСОБА_8 слідчий суддя вищезазначених вимог закону повністю дотримався та врахував: особу підозрюваного, його майновий стан, а також те, що він підозрюється, зокрема у вчиненні особливо тяжкого умисного корисливого злочину, який має підвищений суспільно небезпечний характер, оскільки впливає на обороноздатність України, подає негативний приклад для інших військовозобов`язаних та військовослужбовців, створює враження безкарності та вседозволеності, підриває авторитет органів державної влади, сума неправомірної вигоди, отриманої ОСОБА_8 та його спільниками складає 13000 доларів США, а також враховуючи, що за місцем мешкання дружини підозрюваного виявлено та вилучено грошові кошти у сумі 104700 доларів США, які згідно її пояснень належать ОСОБА_8 , та дійшов правильного висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави у розмірі, який перевищує встановлений п.3 ч.5 ст.182 КПК для злочину даного ступеня тяжкості, а саме у розмірі 4 542 000 гривень.

Посилання апелянта на те, що визначений розмір застави є непомірним для підозрюваного, не може слугувати підставою для зменшення розміру застави, оскільки внесення застави є правом, а не обов`язком підозрюваного. Крім того, стороною захисту в судовому засіданні не було наведено переконливих доказів, які б вказували на той факт, що визначений слідчим суддею розмір застави є занадто надмірним і у підозрюваного ОСОБА_8 немає можливості її внесення, враховуючи, що розмір неправомірної вигоди, яку отримав ОСОБА_8 разом з його спільниками, складає 13000 доларів США, що еквівалентно 546 942 грн. 50 коп., а також враховуючи, що за місцем мешкання дружини підозрюваного виявлено та вилучено грошові кошти у сумі 104700 доларів США, що еквівалентно 4 404 990 грн. 75 коп., які згідно її пояснень належать ОСОБА_8 .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для зменшення розміру застави відсутні, оскільки менший розмір застави не здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді є безпідставними, оскільки слідчим суддею було належним чином перевірено та досліджено докази, надані слідчим та стороною захисту, враховані докази, які вказують на обґрунтованість підозри, а також відомості, які характеризують особу підозрюваного. При цьому висновки слідчого судді належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 із визначенням розміру застави та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 07 листопада 2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4