Справа № 458/1237/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2025 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження

сторона обвинувачення:

прокурор Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 ,

сторона захисту:

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Турка Львівської області клопотання прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону від 26.11.2025 року ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.09.2025 року № 0003325 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець селища Кузіно Свердловської області російської федерації, з вищою освітою, одружений, малолітніх чи неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрований фізичною особою- підприємцем з 28.03.2023 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , військовозобов`язаний, не є особою з інвалідністю, громадянин України, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, курсант навчального взводу 2 навчальної роти 2 навчальної роти 2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , солдат, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

19.11.2025 року прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_6 передано до Турківського районного суду Львівської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.09.2025 року №0003325 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Згідно вимог ст.ст.127,129 Конституції України правосуддя здійснюють професійні судді і судочинство провадиться суддею одноособово.

Згідно ч.1 ст.31 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції здійснюється професійним суддею одноособово. Суддя для розгляду кримінального провадження визначається у порядку, передбаченому ст.35 КПК України.

У відповідності до вимог ч.3 ст.35 КПК України визначено суддю для розгляду кримінального провадження, оскільки відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 19.11.2025 року справу було передано на розгляд судді ОСОБА_1 .

Ухвалою суду 19.11.2025 року призначено підготовче судове засідання.

Судові засідання призначалися на 26.11.2025 року, 01.12.2025 року, 03.12.2025 року.

Ухвалою суду від 21.11.2025 року клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про здійснення розгляду кримінального провадження за його участі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено. Судове засідання 26.11.2025 11:30 год та усі наступні судові засідання з розгляду кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.09.2025 року № 0003325 за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України ухвалено здійснювати за участю захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 в дистанційному режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів захисника.

26.11.2025 року прокурор на електронну адресу суду в надіслав клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому строком на 60 днів, оскільки такий термін спливає 04.04.2025 року.

В судовому засіданні 03.12.2025 року прокурор Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 підтримав подане клопотання з підстав, які наведені в клопотанні, просив таке клопотання задовольнити, додатково звернув увагу на те, що обвинувачений вчинив особливо тяжкий злочин, який передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до дванадцяти років, для уникнення відповідальності обвинувачений може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Разом з цим, прокурор звернув увагу на те, що обвинуваченому нічого не перешкоджає залишити Львівську область, з метою переховування від суду, оскільки він не є жителем Львівської області, останнього було затримано під час спроби незаконного перетину державного кордону України. Також звернув увагу на те, що під час дії воєнного стану, особа, яка обвинувачується в скоєнні злочину, передьаченогт ч. 4 ст. 408 КК України застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

В судовому засіданні 03.12.2025 року обвинувачений ОСОБА_4 заперечив проти клопотання прокурора, просив застосувати запобіжний захід у вигляді внесення застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, гарантував присутність в судових засіданнях, гарантував співпрацю в частині не приховування всіх обставин справи, зазначив, що є священнослужителем (єпископом) Релігійної організації «Релігійний Центр Свідків Єгови в Україні».

В судовому засіданні 03.12.2025 року захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заперечила проти задоволення клопотання прокурор, підтримала подане заперечення на клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказала, що ризик переховування від суду є маловірогідним, ризик впливу на свідків не знайшов свого підтвердження, обвинувачений має позитивну репутацію, мав три місця постійної праці, обвинувачений надав активну волонтерську допомогу і хоче продовжити цю діяльність, у обвинуваченого є дружина, раніше не судимий, постійно проживає у м. Дніпро, є віруючою особою, має міцні соціальні зв`язки, просить в задоволення клопотання прокурора відмовити і застосувати більш м`якший запобіжний захід у вигляді внесення застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки таку суму сторона в змозі внести і такий розмір застави у достатній мірі гарантуватиме виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, забезпечувати його процесуальну поведінку.

. Водночас адвокат пояснила, що відсутні характеризуючі докази з місця реєстрації та проживання, інформація про склад сім`ї, медичні документи що стосуються стану здоров`я, підтверджуючі документи про майновий стан і отриманих доходів, які б підтверджували спроможність внесення суми застави.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, та матеріали клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приходить до висновку про задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою виходячи з наступних підстав.

Клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вручено обвинуваченому ОСОБА_4 з дотриманням строку, передбаченого ч.2 ст.184 КПК України.

Сторони кримінального провадження в судовому засіданні висловили свою позицію стосовно клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він під час проходження військової служби за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 , у порушення вимог ст.17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, маючи намір ухилитись від проходження військової служби назавжди, в умовах воєнного стану, не отримавши дозволу відповідного командира, 19.05.2025 вчинив дезертирство, тобто самовільно залишив місце служби - військову частину НОМЕР_1 яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , відсутній на військовій службі та перебував поза межами розташування території військової частини НОМЕР_1 по 03.09.2025 до моменту затримання працівниками прикордонної служби 7 ІНФОРМАЦІЯ_2 під час спроби незаконного перетину кордону на п/н КрП « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (500 м до державного кордону), чим вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 408 КК України. 06.09.2025 ОСОБА_4 , повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України. 14.11.2025 обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України скеровано для розгляду по суті у Турківський районний суд Львівської області.

Клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вручено обвинуваченому ОСОБА_4 з дотриманням строку, передбаченого ч.2 ст.184 КПК України.

Сторони кримінального провадження в судовому засіданні висловили свою позицію стосовно клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_4 , у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: матеріалами службового розслідування військової частини НОМЕР_1 , щодо факту відсутності на військовій службі солдата ОСОБА_4 ; показаннями свідків та показаннями підозрюваного ОСОБА_4 ; іншими матеріалами кримінального провадження № 0003325.

Вирішуючи питання про продовження раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В даному випадку, фактичні обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення), а саме дезертирство, а тому з урахуванням серйозності висунутої проти нього підозри, що свідчить про його суспільну небезпеку, як особи та тяжкість покарання, що загрожує у разі доведеності його винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення, дає суду достатньо підстав з певною вірогідністю стверджувати, що ОСОБА_4 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Отримані під час досудового розслідування відомості задокументовані у відповідний процесуальний спосіб передбачений КПК України таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого, в разі визнання судом останнього винуватим, йому загрожує безальтернативне покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до дванадцяти років.

Доводячи існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, сторона обвинувачення зауважує про те, що ризиком є дія, яка може вчинятись з високим ступенем ймовірності.

З мстою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, як обвинуваченого, щодо нього необхідно продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Необхідність продовження застосування стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю таких ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Зокрема, ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_4 може ухилятися від органу досудового розслідування та суду, оскільки кримінальне правопорушення, яке інкримінується останньому, передбачене ч. 4 ст. 408 КК України є особливо тяжким передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до дванадцяти років. Будучи обізнаним про покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 , для уникнення відповідальності останній може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Разом з цим, слід врахувати обвинуваченому нічого не перешкоджає залишити Львівську область, з переховування від суду, він не є жителем Львівської області. останнього було затримано під час незаконного перетину державного кордону України.

Ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України виражається у тому, що враховуючи отримані органом досудового розслідування показання про обставини вчинених підозрюваним кримінальних правопорушень, які надали свідки, то обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на волі матиме можливість спілкуватись із свідками, і таким чином безперешкодно впливати на них, зокрема, шляхом підкупу, примусу, погроз, з метою зміни або відмови їх надавати покази працівникам правоохоронних органів та/або суду.

Вказані вище дії може вчинити як сам підозрюваний, а також будучи на волі, може залучити для цього і інших осіб.

Про неможливість запобігти такому ризику свідчить і той факт, що з урахуванням принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів (ст.23 КПК України) свідки ще судом не допитані та надані ними під час досудового розслідування показання не можуть лягти в основу судового рішення.

Ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що обвинувачений може перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення злочину, незаконними засобами через залякування та вмовляння впливати на свідків, які володіють інформацією щодо обставин вчинення ним зазначеного кримінального правопорушення, безпідставно не з`являтися на судові засідання.

Ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що ОСОБА_4 вчинивши дезертирство мав намір незаконно перетнути державний кордон України, таким чином продовжити вчинення кримінального правопорушення в якому на даний час обвинувачується.

Враховуючи наведе ризик вчинення іншого кримінального правопорушення на думку сторони обвинувачення повністю підтверджений.

Під час судового розгляду суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Згідно ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Відповідно до п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту "c" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Ст.17 Закону України «При виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права».

Зважаючи на практику Європейського суду, суд враховує, що тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, рішення ЄСПЛ від 06.04.2000 року у справі «Лабіта проти Італії». Крім цього, судом взято до уваги позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України», в якому зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Вирішуючи питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 суд враховує вимоги п.п. 3,4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В даному випадку, фактичні обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, а тому з урахуванням серйозності висунутої проти нього підозри, що свідчить про його суспільну небезпеку, як особи та тяжкість покарання, що загрожує у разі доведеності його винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення, дає суду достатньо підстав з певною вірогідністю стверджувати, що ОСОБА_4 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідка у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Заявлені під час досудового розслідування ризики, передбачені п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_4 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідка у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, не зменшилися і виправдовують обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки за вчинення інкримінованого злочину йому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від 5 - ти до 12 - ти років, що дає достатні підстави вважати про реальність таких ризиків з боку обвинуваченого і це може спонукати обвинуваченого до втечі.

Обираючи дію такого запобіжного заходу, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованого злочину.

При розгляді питання про доцільність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування ("Бекчиєв проти Молдови" § 58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти ("Ідалов проти Росії", "Гарицьки проти Польщі", "Храїді проти Німеччини", "Ілійков проти Болгарії"), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин ("Сельчук проти Туреччини", "Мацнеттер проти Австрії").

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що він з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

У справі "Ілійков проти Болгарії" N 33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Суд звертає увагу, що згідно ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-1 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Окрім цього, відповідно до положень ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у в чиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Окрім цього, зважаючи на займану ОСОБА_4 посаду священнослужителя, суд звертає увагу на те, що останній, дотримуючись постулатів Біблії, будучи служителем Бога, Який в Ісаї 2:4 Сказав що служителі Бога «мечі свої перекують на лемеші, а списи свої на серпи. Не підійме меча народ проти народу, і більше не будуть навчатись війни!», то на переконання суду, саме ОСОБА_4 дано вказівку взяти меч і спис для того, щоб самі він його перекував, оскільки поради Бога, згідно Псалом 25:12 найнадійніші.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 оскільки останній обвинувачується у вчиненні злочину, який згідно вимог ст. 12 КК України є особливо тяжким, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від 5 - ти до 12 - ти років, та за обвинувачення у якому застосовується безальтернативний запобіжний захід у вигляді взяття під варту.

Продовжуючи строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ("Летельє проти Франції").

Фактичні обставини кримінального провадження, питання наявності чи відсутності вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення вирішуються на іншій стадії кримінального процесу - у судовому провадженні під час розгляду справи по суті.

З огляду на наявні матеріали суддя доходить висновку, що застосований відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід наразі достатньою мірою нівелює наявні ризики. Тобто в даному випадку тривалість та ступінь обмеження прав обвинуваченого постійно перевіряється, а також з урахуванням часу їх застосування та обставин змінюється запобіжний захід, який би міг забезпечити відповідну процесуальну поведінку підозрюваного та недопущення реалізації ним ризиків.

Так як судом встановлено наявність, наданими прокурором доказами, обставини, які свідчать про наявність всіх трьох обставин, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст. 194 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , необхідність накладення яких встановлена з наведеного обґрунтування клопотання.

Згідно п.7 Постанови Пленуму ВССУ № 14 від 19.12.2014 року «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанцій процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» у ч. 1 ст. 197 КПК України визначено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Судам під час визначення строку закінчення дії ухвали про продовження застосування запобіжного заходу вигляді тримання під вартою слід враховувати, що в разі продовження тримання під вартою попередня ухвала втрачає свою силу. Такий підхід відповідає загальній засаді законності кримінального провадження і унеможливлює випадки визначення в ухвалі строку тримання під вартою понад 60 днів.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.23,110,331,369-372,376,392 КПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону від 26.11.2025 року ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави ОСОБА_4 строком на 60 діб задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець селища Кузіно Свердловської області російської федерації, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , утримується в Державній установі «Львівська установа виконання покарань № 19», який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали судді про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 складає 60 днів та починається з моменту його продовження, тобто з дня постановлення ухвали та до 01.02.2026 року включно.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 рахувати з 06.09.2025 року 15 годин 45 хвилин з моменту з моменту фактичного затримання.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за конвоюванням, доставкою та прибуттям обвинуваченого ОСОБА_4 на визначені судом дати покласти на прокурорів Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, які приймають участь в судових засіданнях та входять в склад призначеної групи прокурорів.

Контроль за виконанням ухвали судді здійснює прокурор Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, який приймає участь в судових засіданнях та входить в склад призначеної групи прокурорів.

Копію даної ухвали скерувати Державній установі «Львівська установа виконання покарань № 19», батальйону конвойної служби ГУ НП у Львівській області для відома та виконання етапування ОСОБА_4 до Турківського районного суду Львівської області.

Копію даної ухвали скерувати на електронну адресу Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, обвинуваченому ОСОБА_4 , його захиснику адвокату ОСОБА_5 для відома.

Інформацію щодо справи, що розглядається учасники справи можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет веб-адреса сторінки: http://court.gov.ua; https://tk.lv.court.gov.ua/.

Ухвала, в частині продовження строку тримання під вартою, може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 року шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Порядок оскарження ухвали визначено ст.ст.309,392,395 КПК України.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили після її проголошення

Повний текст ухвали оголошено 05.12.2025 року о 09:30 год.

Суддя ОСОБА_1