Справа № 338/255/13-к
Провадження № 11-кп/4808/319/25
Категорія ст.539 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 03.04.2025 року, якою відмовлено у задоволенні його клопотання про зобов`язання ГУНП в Івано-Франківській області повернути йому грошові кошти,-

в с т а н о в и в :

Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області повернути йому грошові кошти у сумі 6852,9 грн та 100 євро, арештованих на стадії досудового розслідування відповідно до ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18.01.2013 року.

Суд мотивував свою ухвалу тим, що вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 12.06.2013 року ОСОБА_7 був засуджений за ч.1 ст.229 КК України. Грошові кошти в сумі 6852 грн та 100 Євро, вилучені в ОСОБА_7 і передані на зберігання ВФЗБО УМВС України в Івано-Франківські області з метою забезпечення цивільних позовів, залишено арештованими до набрання вироку законної сили. Тому, ГУНП в Івано-Франківській області обґрунтовано відмовило у поверненні вказаних коштів ОСОБА_7 і підстав до покладення такого обов`язку на ГУНП судом немає.

З оскаржуваною ухвалою ОСОБА_7 не погодився і оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає ухвалу суду незаконною і необґрунтованою, посилаючись на порушення кримінального процесуального закону під час її ухвалення. Стверджує, що суд розглянув його клопотання без повідомлення його про місце та час судового засідання. Вказує, що вирок суду містив положення про повернення йому всього іншого майна, яке було арештовано. При цьому, арешт на грошові кошти був накладений лише до моменту набрання вироком законної сили. Однак, ГУНП в Івано-Франківській області, незважаючи на обов`язковість судового рішення, своїм листом від 10 січня 2018 року безпідставно відмовило йому в поверненні коштів. ОСОБА_7 вважає, що суд повинен був зобов`язати поліцію повернути йому гроші.

Просить ухвалу суду скасувати і задовольнити його клопотання про зобов`язання ГУНП в Івано-Франківській області повернути йому грошові кошти у сумі 6852,9 грн. та 100 євро.

ОСОБА_7 про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, однак в судове засідання не з`явився, будь яких клопотань про відкладення судового засідання не подавав, що не перешкоджає розгляду його апеляційної скарги без його участі.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто постановленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права при суворому додержанні вимог кримінального процесуального закону, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 12.06.2013 року ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.229 КК України, а цивільні позови було задоволено. У зв`язку з цим суд вирішив питання про звернення арештованих коштів у рахунок виконання цивільних позовів, а отже, вони втратили статус тимчасово арештованих і стали предметом виконання вироку. Зазначене відповідає положенням ст. 100, 539 КК України, якими визначено, що речові докази та інше майно, арештоване для забезпечення позову, передається у розпорядження держави або використовується для відшкодування шкоди потерпілим відповідно до резолютивної частини вироку. Після фактичного виконання вироку і відшкодування шкоди потерпілим ці кошти не підлягають поверненню засудженому, оскільки вони набули цільового правового призначення і перейшли у власність осіб, на користь яких вирок підлягав виконанню.

Посилання апелянта на те, що арешт був тимчасовим і мав бути скасований після набрання вироком законної сили, є безпідставним, оскільки арешт не був самостійною санкцією, а лише процесуальним засобом забезпечення цивільних позовів, які у подальшому були задоволені. Згідно з положеннями ст. 539 КК України та ст. 537 КПК України, питання, пов`язані з виконанням вироку, вирішуються судом, який постановив вирок, і підстав для покладення на органи Національної поліції обов`язку повторно розпоряджатися вже використаними коштами не передбачено.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що відсутні будь-які правові чи фактичні підстави для повторного повернення коштів ОСОБА_7 , оскільки вони використані для виконання рішення суду та відшкодування цивільних позовів потерпілих, а повторне стягнення або повернення таких сум суперечило б принципу остаточності вироку та правової визначеності. Посилання апелянта на порушення його права власності не можуть бути прийняті до уваги, оскільки втручання у право власності у даному випадку було здійснено на підставі закону, переслідувало легітимну мету, а саме відновлення прав потерпілих і було пропорційним.

Посилання апелянта на те, що розгляд його клопотання відбувся без належного повідомлення, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним, оскільки неприбуття заявника, належним чином повідомленого про час і місце розгляду, не є перешкодою для вирішення питання по суті, що узгоджується з вимогами ч.2 ст.376 КПК України. У матеріалах справи наявні дані, що повідомлення здійснювалося за останньою відомою адресою заявника (а.с.25).

Таким чином, суд першої інстанції належно дослідив усі подані матеріали, правильно застосував норми кримінального процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, щодо відсутності правових підстав для задоволення клопотання ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 03.04.2025 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4