У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника ОСОБА_7 (в режимі ВКЗ)

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000067 за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 , на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Орлове Поле Братського району Миколаївської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2025 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Задоволено частково цивільний позов потерпілого та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 в рахунок відшкодування майнової шкоди 14 434 грн та моральної шкоди 100 000 грн.

Скасовано заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна. Вирішено питання про судові витрати та речові докази.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 , просить вирок в частині вирішення цивільного позову змінити. Задовольнити цивільний позов в частині моральної шкоди в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9 1 000 000 грн моральної шкоди.

Відшкодувати витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Представник потерпілого вважає рішення суду в частині часткового задоволення цивільного позову потерпілого помилковим та таким, що підлягає зміні. Вказав, що потерпілим у якості відшкодування моральної шкоди заявлено суду у 1 000 000 грн.

Зазначив, що смерть ОСОБА_11 призвела до глибоких душевних страждань, моральних та психологічних травм, втрати близької людини та порушення звичного способу життя, як ОСОБА_9 , так і членів родини. ОСОБА_9 , як син, зазнав глибоких моральних страждань у зв`язку з передчасною смертю ОСОБА_11 , втратив підтримку, людину, яка піклувалася про нього. Вказав, що потерпілий не може спати, постійно думає про смерть, відчуває біль та страх. Також на даний час постійно відчуває занепокоєність за себе та членів сім`ї, оскільки відчуває страх перед тим як вийти на вулицю, перед наближанням до автомобільних доріг та перехресть.

Тому апелянт вважає, що цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди підлягає повному задоволенню. Також представник потерпілого, не наводячи відповідних мотивів у мотивувальній частині апеляційної скарги, просить відшкодувати витрати на надання правової допомоги у розмірі 10 000 грн.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

06.03.2021 близько 18:30 год., ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Москвич 2140», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по сухій чистій проїжджій частині вул. В. Морської, в напрямку від вул. Бузький бульвар до вул. Нікольської, в м. Миколаєві. В цей час проїжджу частину вул. В. Морської, рухаючись зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, переходила пішохід ОСОБА_11 . Пішохід рухалась по пішохідному переходу, який розміщений за перехрестям вул. В. Морської та вул. Нікольської, на забороняючий сигнал світлофора.

Рухаючись в обраному напрямку, водій ОСОБА_6 , проїхавши перехрестя вул. В. Морської та вул. Нікольської, в порушення п. 2.3 «б», 12.3 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при виявленні небезпеки у вигляді пішохода ОСОБА_11 , не вжив заходів до своєчасного зменшення швидкості свого транспортного засобу, аж до повної його зупинки, хоча об`єктивно міг і зобов`язаний був це зробити, в результаті чого допустив контактування своїм транспортним засобом із пішоходом ОСОБА_11 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження, від яких загинула на місці пригоди.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.п.2.3 «б», 12.3 ПДР України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого. Його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

Цим же вироком задоволено частково цивільний позов представника потерпілого та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 в рахунок відшкодування майнової шкоди 14 434 грн та моральної шкоди 100 000 грн.

Позиції учасників судового розгляду.

Потерпілий ОСОБА_9 до апеляційного суду не з`явився, належним чином повідомлений про дату та час апеляційного розгляду, що не перешкоджає розгляду справи. В суді його інтереси представляв адвокат ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 , а також прокурор ОСОБА_5 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за обставин, встановлених судом, є обґрунтованим. Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження, а також призначене судом покарання учасниками судового провадження не оспорюються, колегія суддів відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 , оскаржує вирок щодо вирішення цивільного позову в частині часткового задоволення позовних вимог потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди. Окрім того, просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 витрати на правову допомогу. Щодо цих доводів апелянта, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Положеннями ч.1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Оскаржуваний вирок в частині вирішення цивільного позову відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, потерпілим ОСОБА_9 заявлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 майнової шкоди в розмірі 42 210 грн та моральної шкоди у розмірі 1 000 000 грн (т. 1 а.с. 31-33).

В обґрунтування поданої позовної заяви зазначено, що ОСОБА_9 є сином загиблої ОСОБА_11 , що об`єктивно підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження та відповідно є потерпілим у кримінальному провадженні, у зв`язку з тим, що йому спричинено майнову і моральну шкоду, завдану обвинуваченим внаслідок вчинення злочину.

Майнова шкода складається з витрат, пов`язаних з організацією та проведення поховання 34 850 грн, оренди приміщення та організація поминального заходу 7 360 грн.

Крім того, у позовній заяві потерпілий зазначив, що йому завдано моральну шкоду, яка полягає у тому, що в результаті загибелі його матері він перебуває у стресовому, емоційно пригніченому стані, є психологічно неврівноваженим. Його постійно переслідують напади роздратування та апатії, відчуває себе одиноким та замкнутим. З огляду на що, вважає розумною та справедливою грошову компенсацію завданої моральної шкоди, внаслідок втрати найближчої йому людини, у розмірі 1 000 000 грн.

Суд першої інстанції вважав, що вимога потерпілого про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 майнової шкоди (витрати на поховання та організація поминального заходу) підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 14 434 грн, з урахуванням часткового відшкодування заподіяної майнової шкоди в добровільному порядку в сумі27756 грн. Цей висновок суду представник потерпілого не оспорює.

Разом з тим, представник потерпілого не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зменшення розміру моральної шкоди, яку необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 . Вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди мають бути задоволені у повному обсязі.

Разом з тим, суд першої інстанції при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди належним чином враховані обставини вчиненого кримінального правопорушення, незворотність наслідків, що настали для потерпілого непоправна втрата матері, в результаті чого останній зазнав душевних страждань, які йому довелось пережити, у зв`язку зі смертю близької особи.

Суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, та дійшов вмотивованого висновку про те, що відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000 000 грн є надмірними.

Оцінюючи глибину моральних страждань, яких зазнав потерпілий через передчасну та раптову загибель рідної людини матері, їх тривалість, і в той же час, керуючись принципом розумності, справедливості та обґрунтованості, беручи до уваги, що вчинений злочин є необережним, суд дійшов обґрунтованого висновку про зменшення заявленої суму відшкодування моральної шкоди до 100 000 грн.

Хоча ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, внаслідок якого потерпіла загинула, але цей злочин вчинено з необережності. В свою чергу, потерпіла ОСОБА_11 рухалась по пішохідному переходу на забороняючий сигнал світлофора.

Враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину, який вину визнав та висловив щире каяття, вжив невідкладних заходів на часткове відшкодування витрат на поховання потерпілої в сумі 1000 доларів США, з огляду на те, що він є пенсіонером, особою похилого віку, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому відповідає вимогам розумності і справедливості.

Всі ті обставини, які просить врахувати представник потерпілого як на підставу збільшення розміру моральної шкоди, достатньо враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення.

За такого, доводи апелянта щодо невмотивованості рішення суду в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди у визначеній вироком сумі, не відповідають дійсності.

Що стосується доводів представника потерпілого про стягнення з обвинуваченого витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

До таких витрат відповідно до норм п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України, належать витрати на правову допомогу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Разом з тим, під час розгляду справи в суді першої інстанції представник потерпілого не висловлював вимогу про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 понесених ним процесуальних витрат на правову допомогу, у тому числі не надавав доказів на підтвердження понесених потерпілим процесуальних витрат. Тому під час ухвалення оскаржуваного вироку це питання судом першої інстанції не вирішувалось.

До апеляційної скарги представник потерпілого долучив договір про надання правової допомоги від 02.08.2025, в якому передбачено сплату потерпілим ОСОБА_9 гонорару адвокату в сумі 10 000 грн, акт виконаних робіт та квитанцію від 12.08.2025 про сплату гонорару.

Отже, ці витрати понесені потерпілим вже після ухвалення вироку.

Враховуючи, що суд першої інстанції питання про розподіл судових витрат на правову допомогу потерпілого не вирішував, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості вирішити це питання, а тому воно може бути вирішено в порядку цивільного судочинства.

З огляду на наведене, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 424, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2025 року щодо ОСОБА_6 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_12 ОСОБА_3