Номер провадження: 11-сс/813/1919/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

підозрюваного - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режим відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 12.09.2025 про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0003127 від 08.08.2025 відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 12.09.2025 відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, погодженого з прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_8 та звільнено ОСОБА_8 з-під варти в залі суду.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що обставини, встановлені слідчим суддею в теперішній час, не вказують на суспільну небезпеку вказаної особи та не дають право на думку, що ОСОБА_8 у будь-який спосіб буде перешкоджати кримінальному провадженню, чи буде переховуватись від правосуддя, або впливати на зміст кримінального провадження.

Навіть той факт, що він з`явився до поліції підтверджує, що в нього не має наміру переховуватись від правосуддя.

Окрім того, сам зміст поведінки ОСОБА_8 протягом його життя (що було доступно для спостереження) не вказує на зухвалу поведінку або бажання спотворити факти і обставини, що відбулась з ним або, що він має намір нашкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя вважав, що оголошені прокурором ризики, є настільки формальними і голослівними, що не мають розумного пояснення і обґрунтування, на фоні встановлених медичних даних на підозрюваного та його постійного знаходження в полі зору військових і поліції.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим слідчим суддею судовим рішенням прокурор Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі посилається на обґрунтованість підозри та ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, неможливістю застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу якою клопотання слідчого задовольнити.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши: суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В апеляційній скарзі не оспорюється обґрунтованість пред`явленої підозри ОСОБА_8 , у зв`язку з чим у цій частині відповідна правова оцінка апеляційним судом не надається.

Перевіряючи наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_8 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів звертає увагу, що посилання сторони обвинувачення на тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 та на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини, не може бути однією підставою для доведеності наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) №7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений (підозрюваний) може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїда проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Як було встановлено слідчим суддею та вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 підозрюється у протиправних діях, що пов`язані з нез`явленням вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану з 15.06.2025 по 09.09.2025.

Службу розпочав за призовом під час мобілізації з кінця березня 2022 року. Офіційно за документами службу розпочав 03 травня 2022 року. Приймав безпосередню участь у бойових діях в Миколаївській, Херсонській областях на початку широкомасштабного вторгнення військ Російської Федерації. За цей час отримував контузії і поранення. Проходив неодноразово лікування.

Встановлено також, що ОСОБА_8 раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 407 КК України та його 21.04.2025 ухвалою Пересипського (Суворовського) районного суду м. Одеси було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ч. 5 ст. 407 КК, як особу, яка добровільно звернулась із клопотанням до слідчого про намір повернутись до військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби.

На прикладі минулого залишення військової частини (період з 30.07.2023 по 23.08.2023), ОСОБА_8 пояснив, що залишив військову частину, оскільки дружину забрали в лікарню, у зв`язку з кровотечою (будучи вагітна втратила дитину). Вдома залишилось двоє малолітніх дітей. Він просив командира відпустити його додому, однак йому заборонили залишати військову частину. Відповідно, він прийняв рішення самовільно залишити частину для допомоги власній родині.

За вказаним, новим епізодом правопорушення встановлено, що фактично ОСОБА_8 від органу досудового розслідування не переховувався. Він з квітня 2025 року майже постійно перебував в розпорядженні військової частини НОМЕР_1 . Разом з тим, з 27.06.2025 за Наказом командира частини, ОСОБА_8 був зарахований у розпорядження частини, однак залишений у списках військової частини НОМЕР_1 .

Фактично обставини переховування органом досудового розслідування не з`ясовувались. Разом з тим, достеменно встановлено і підтверджено слідчим у клопотанні, що ОСОБА_8 самостійно з`явився до поліції 09.09.2025 де і був затриманий. Тобто, ані переховування, ані розшуку особи фактично не відбувалось.

Той факт, що він з`явився до поліції підтверджує, що в нього не має наміру переховуватись від правосуддя

Період відсутності у військовій частині та перебуванні на лікуванні (за версією ОСОБА_8 ) слідчим станом на день розгляду клопотання не перевірений. З його слів, він знаходився двічі на лікуванні в лікарнях в м. Одесі. Окрім того, командир військової частини знав про його місце знаходження.

Колегія суддів також враховує, що підозрюваний ОСОБА_8 був присутній під час розгляду апеляційної скарги прокурора, в якій ставиться питання про погіршення його становища, що в свою чергу характеризує його як особу, яка навпаки не намагається переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Також слідчим суддею було встановлено, що ОСОБА_8 тривалий час проходить різні види лікування в різних медичних закладах. Так, наприклад, у травні 2023 року він перебував на обстеженні у КНП «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр ООР», де йому був встановлений діагноз: Доброякісне новоутворення довгих кісток нижньої кінцівки; Susp. Неоссифікуюча фіброма н/№ стегнової кістки. Рекомендовано - остеосцинтіграфія для виключення злоякісності процесу, контрольний огляд з результатами.

З 28.02.2024 по 27.03.2024 проходив лікування в КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я ООР». Згідно Епікризу за історією хвороби №1347 ОСОБА_8 вперше потрапив в поле зору лікарів психіатрів після бойових дій під Миколаєвом та Херсоном і був направлений до відділення № 17 КНП «ООМЦПЗ ООР» з 07.01.2023 по 25.01.2023. Виписаний з діагнозом «Помірно виражений короткотривалий посттравматичний стресовий розлад. Стан медикаментозної компенсації».

Після виписки ОСОБА_8 повернувся на бойові дії. Знаходився в постійному стресі та під обстрілами у зв`язку з чим психічний стан почав поступово погіршуватись. Повторно був госпіталізований в КНП «ООМЦПЗ ООР», де проходив лікування з 28.08.2023 по 02.10.2023, виписаний з діагнозом: «Стійкий помірно виражений посттравматичний стресовий розлад, у вигляді тривожно дисомнічного синдрому. З повторними стійкими суїцидальними намірами. Стан медикаментозної компенсації».

На час останнього прибуття до лікувальної установи психічний стан ОСОБА_8 значно погіршився. Пацієнт потребував стаціонарного лікування у зв?язку з погіршенням стану та наявністю невідкладного стану. Встановлений діагноз: Стійкий помірно виражений посттравматичний стресовий розлад, у вигляді тривожно дисомнічного синдрому з суїцидальними погрозами за анамнезом. Стан медикаментозної субкомпенсації. Рекомендовано ВЛК щодо придатності до військової служби. Цілодобовий нагляд та прийом підтримуючої терапії. Згідно постанови КМУ №577 від 2022 року залучати до несення військової служби без зброї.

21.03.2025 лікар-травматолог надав відповідну виписку з амбулаторно-поліклінічної допомоги. Встановлений основний діагноз: Наслідки травми (анамнестично 07.2024 (падіння з 3-го поверху) правої гомілки та лівої стопи з закритим гвинтоподібним переломом н/з лівої в/гомілкової кістки, правої п?яткової кістки лікований консервативно у вигляді консолі консолідуючого гвинтоподібного перелому н/з лівої в/гомілкової кістки, правої п?яткової кістки, посттравматичного деформуючого артрозу лівого колінного, обох г/стопних суглобів 2 ст. з больовим синдромом та помірним порушенням функції. Травма пов`язана з проходженням військової служби. Придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. За ступенем тяжкості травма відноситься до «тяжких».

У період часу з 09.04.2024 по 26.08.2024 ОСОБА_8 також перебував на лікуванні КНП «ООМЦПЗ ООР», де йому був підтверджений раніше встановлений діагноз: Стійкий помірно виражений посттравматичний стресовий розлад, у вигляді тривожно дисомнічного синдрому з суїцидальними погрозами за анамнезом.

За медичними показниками, ОСОБА_8 рекомендовано служіння в ЗСУ без зброї.

За даних обставин, всупереч доводів апеляційної скарги прокурора, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що вищевикладене не свідчить на суспільну небезпеку вказаної особи та не дають право на думку, що ОСОБА_8 у будь-який спосіб буде перешкоджати кримінальному провадженню, чи буде переховуватись від правосуддя, або впливати на зміст кримінального провадження.

Окрім того, сам зміст поведінки ОСОБА_8 не вказує на зухвалу поведінку або бажання спотворити факти і обставини, що відбулись з ним або, що він має намір нашкодити кримінальному провадженню.

Зазначені обставини, як в апеляційній скарзі, так і в судовому засіданні під час розгляду апеляційної скарги прокурором не були не спростовані.

На думку апеляційного суду, одна лише тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, а також тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не можуть бути єдиними підставами для застосування відносно підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу, а оцінюватись в сукупності також повинні обґрунтованість підозри, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, матеріали, які характеризують особу підозрюваного та його поведінка після вчиненого кримінального правопорушення.

Разом з тим, колегія суддів враховує положення ст. 176 КПК України, з якого вбачається, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою, тому вважає, що слідчий суддя обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання, оскільки підозрюваний, враховуючи вищенаведені обставини, здатний виконувати обов`язки підозрюваного і без будь-якого запобіжного заходу, а тільки завдяки приписам Закону.

Таким чином, апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи суду, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись статтями 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 12.09.2025 про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0003127 від 08.08.2025 відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4