Справа № 953/3027/25
н/п 1-кс/953/7489/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2025 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 00000138 від 25.11.2024 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, неодруженого, з неповною вищою освітою, працевлаштованого в Харківському ОВСЗ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч.4 ст. 28 ч.1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника підозрюваного ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

18.11.2025 до суду надійшло клопотання прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 00000138 від 25.11.2024 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч.4 ст. 28 ч.1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що СУ Головного управління Національної поліції в Харківській області за процесуального керівництва Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000138 від 25.11.2024 за ч. 3 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 будучи службовою особою, директором Харківського обласного вузлу спеціального зв`язку (далі - ХОВСЗ), в період часу часу з листопада 2022 року по липень 2024 року створив і очолив злочинну організацію, яка діяла по лютий 2025 року, та представляла собою внутрішнє та зовнішнє стійке ієрархічне об`єднання семи осіб: ОСОБА_6 , активних учасників ОСОБА_7 (заступник начальника цеху з супроводження, обміну, зберігання, перевезення та доставки відправлень 1 групи Харківського ОВСЗ), ОСОБА_8 (начальник дільниці з приймання і обробки відправлень Харківського ОВСЗ), ОСОБА_4 (інженер програміст 1 категорії Харківського ОВСЗ), та його довірених осіб ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_10 , які, діючи умисно, із корисливих мотивів, попередньо зорганізувались для вчинення тяжких злочинів, відповідно до єдиного плану злочинної діяльності, з метою перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, привласненні грошових коштів фонду заробітної плати Харківського ОВСЗ, складанні та видачі службовими особами Харківського ОВСЗ завідомо неправдивих офіційних документів та внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, за єдиним злочинним планом та з розподілом функцій учасників злочинної організації, спрямованих на досягнення цього плану, який був відомий та погоджений її учасниками.

На виконання плану злочинної діяльності злочинної організації у період часу з листопада 2022 року по лютий 2025 року, в період дії воєнного стану, у невстановлений досудовим розслідуванням день, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , виконуючи свою роль у злочинній змові, діючи з корисливих мотивів, з метою привласнення грошових коштів фонду заробітної плати Харківського ОВСЗ, підшукували осіб, які з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період виявили бажання офіційно працевлаштуватись до Харківського ОВСЗ з метою отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі п. 21 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та таким чином запропонували влаштуватись до Харківського ОВСЗ наступним особам: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 .

ОСОБА_6 , виконуючи свою роль у злочинній змові, зловживаючи своїм службовим становищем директора Харківського ОВСЗ, діючи на виконання плану злочинної діяльності злочинної організації, перебуваючи в адміністративній будівлі Харківського ОВСЗ, яка знаходиться за адресою: м. Харків, площа Привокзальна, 7, офіційно працевлаштував до Харківського ОВСЗ вищевказаних осіб, які після призначення на посаду на робочому місці не з`являлись та фактично роботу не виконували.

ОСОБА_4 забезпечував вказаних осіб офіційними документами ХОВСЗ службовими посвідченням, для конспірації злочинної діяльності та створення у вказаних осіб можливості вводити в оману працівників правоохоронних органів та ТЦК та СП під час перевірки особистих документів.

Так, в період часу з листопада 2022 року по лютий 2025 року, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою привласнення грошових коштів Харківського ОВСЗ, зловживаючи своїм службовим становищем, достовірно знаючи, що зазначені особи не виконують робочу функцію, складали та підписували табелі використання робочого часу відносно них, з завідомо неправдивими відомостями щодо їх явки на робоче, а ОСОБА_6 їх погоджував, таким чином реалізуючи злочинний умисел, спрямований на привласнення грошових коштів фонду заробітної плати Харківського ОВСЗ, усвідомлюючи, що вказані особи фактично в Харківському ОВСЗ не працюють, а табелі обліку робочого часу з завідомо неправдивими відомостями щодо явки на робоче місце цих осіб є підставою для нарахування заробітної плати, внаслідок чого Харківським ОВСЗ безпідставно нараховано 113 960,54 грн. та виплачено даним особам за вказаний період часу заробітну плату на загальну суму 55 069,27 грн.

В результаті злочинних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , за період часу з серпня 2023 року по лютий 2025 року Харківським ОВСЗ необґрунтовано нараховано 113 960,54 грн. та виплачено заробітну плату відповідно до висновку судово-економічної експертизи № СЕ-19/121-25/5827-ЕК від 26.03.2025 на загальну суму 55 069,27 грн., внаслідок чого Харківському ОВСЗ завдано матеріальну шкоду.

Разом з тим, в результаті протиправних дій злочинної організації фіктивно працевлаштовані особи, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , отримали на підставі п. 21 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період внаслідок чого створені перешкоди законної діяльності територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки щодо виконання обов`язків з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, функціонування системи військового обліку призовників, призову громадян на військову службу, підготовки та проведення в особливий період мобілізації людських ресурсів.

Окрім цього, на виконання плану злочинної діяльності злочинної організації у період часу з липня 2024 року по вересень 2024 року, у невстановлений досудовим розслідуванням день ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_26 , виконуючи свою роль у злочинній змові, підшукували військовозобов`язаних осіб, які висловлювали бажання отримати офіційні документи Харківського ОВСЗ (довідки, службові посвідчення), які містять завідомо неправдиві відомості про те, що вони є працівниками Харківського ОВСЗ та внаслідок цього, отримають відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі п. 21 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тобто з метою протиправного отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, а саме ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_26 , реалізуючи злочинний план та виконуючи свою роль упродовж зазначеного періоду часу, надавали особисті документи та відомості про вказаних осіб ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , які діючи відповідно до злочинного плану та виконуючи у ньому свою роль, складали довідки, до яких вносили завідомо неправдиві відомості про те, що дані особи є працівниками Харківського ОВСЗ та не підлягають призову на військову службу під час мобілізації на підставі ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

В подальшому, у період часу з липня 2024 року по вересень - грудень 2024 року вказані довідки через невстановлених на даний час досудовим розслідуванням осіб були подані до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В результаті протиправних дій злочинної організації ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_33 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , отримали на підставі п.21 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період внаслідок чого створені перешкоди законної діяльності територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки щодо виконання обов`язків з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, функціонування системи військового обліку призовників, призову громадян на військову службу, підготовки та проведення в особливий період мобілізації людських ресурсів.

31.03.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 255, тобто участь у злочинній організації, вчинені службовою особою з використанням службового становища, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, у період воєнного стану, вчинене злочинною організацією, ч.4 ст. 28 ч.1 ст. 114-1, тобто перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, вчинене злочинною організацією, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, вчинене злочинною організацією.

18.09.2025 ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч.4 ст. 28 ч.1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч.4 ст. 28 ч.1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України підтверджується наступними зібраними під час досудового розслідування доказами: протоколами складеним в ході проведення НСРД; допитами свідків ОСОБА_31 , ОСОБА_27 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , ОСОБА_41 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_19 , ОСОБА_42 , ОСОБА_32 , ОСОБА_43 , ОСОБА_25 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_44 , ОСОБА_14 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_23 , ОСОБА_45 ; протоколами впізнання за фотокартками за участю свідків ОСОБА_31 , ОСОБА_27 , ОСОБА_35 ; висновком, складеним експертом за результатом проведення судово-економічної експертиз №СЕ-19/121-25/5827-ЕК;відповіддю ОТЦК та СП на запит слідчого;документи (військово-облікові документи, додатки до них, заяви, довідки Харківського ОВСЗ, листи Харківського ОВСз), вилучені під час обшуку в ІНФОРМАЦІЯ_3 ; протоколами огляду телефонів, вилучених під час обшуків у ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_23 , ОСОБА_30 , ОСОБА_11 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_7 ; протоколом обшуку Харківського обласного вузлу спеціального зв`язку; копіями документів кримінальних проваджень, відомості про які внесені до ЄРДР за №№ 0000555, 0000556, 0000557, 0000558, 0000559, 0000560, 0000561, 0000562, 0000563, 0000564, 0000565; наказами про призначення на посади в Харківський ОВСЗ; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

02.04.2025 слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова стосовно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави.

Постановою першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_48 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000138 від 25.11.2024 за ч. 3 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України продовжено до трьох місяців, тобто до 30.06.2025.

27.05.2025 слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» у межах строку досудового розслідування до 30.06.2025 року включно, без визначення розміру застави.

26.06.2025 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова продовжено строк досудового розслідування до шести місяців, тобто до 30.09.2025 року включно.

20.08.2025 слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» у межах строку досудового розслідування до 30.09.2025 року включно, без визначення розміру застави.

18.09.2025 досудове розслідування завершено, а матеріали досудового розслідування відкрито стороні захисту для ознайомлення в порядку ст. 290 КПК України.

26.09.2025 слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на строк 60 (шістдесят) днів до 24 листопада 2025 року включно, але не більше ніж до проведення підготовчого судового засідання.

24.11.2025 закінчується строк запобіжного заходу застосованого до підозрюваного.

На даний час досудове розслідування завершено, а матеріали досудового розслідування відкрито стороні захисту для ознайомлення.

На цей час для закінчення досудового розслідування необхідно виконати вимоги ст. 290 КПК України, скласти та вручити обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

Ризики, які враховані слідчим суддею під час застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу існують і на даний час, тому необхідно продовжити строк тримання під вартою, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, підставою продовження запобіжного заходу підозрюваному є можливість настання ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та не перестали існувати.

Прокурор просить врахувати положення ст. 183 КПК України відповідно до яких слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 255 КК України та передбаченого ст. 114-1 КК України.

Таким чином, сторона обвинувачення вважає, що запобігти вищезазначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, що в свою чергу надасть змогу досягнути завдань кримінального судочинства, можливо лише шляхом продовження відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Прокурор в судовому засіданні підтримала подане клопотання, просила його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив, що визнає, що виконував певні дії за вказівкою директора, однак у злочинній організації, як зазначено у підозрі, не перебував. По суті підозри пояснення надавати відмовився. Просив застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту або тримання під вартою з правом внесення застави. Зазначив, що 18.09.2025 йому було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри з ч.3 ст. 255 КК України на ч.2 ст. 255 КК України, що вже не є особливо тяжким злочином. Вказав, що робочих зв`язків із ТЦК немає, плануванням та роботою із ТЦК займалась інша особа, жодних зв`язків з прикордонниками він не має. Вважає, що ризик переховування є недоведеним, оскільки він з моменту проведення обшуку в Харківському ОВСЗ та до моменту вручення підозри ніде не переховувався і в подальшому не збирається. З приводу ризику впливу на свідків зазначив, що він не є службовою особою та не має права підпису.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора в частині не визначення розміру застави, просив врахувати, що ОСОБА_4 фактично заповнював лише бланки документів за вказівкою свого керівника, інших стосунків щодо пошуку осіб, яким ці бланки видавались, контактів з цими особами, контактів зі свідками підозрюваний не має. Жодна обставина, яка вказана у клопотанні про продовження строку тримання під вартою не відповідає фактичним обставинам справи. Просив застосувати більш м`який запобіжний захід.

Вислухавши думки учасників процесу, перевіривши матеріали клопотання, керуючись принципом правової визначеності, відповідно до положень ст. 183, 331 КПК України, суд доходить наступного висновку.

Одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Під час розгляду клопотання про продовження строків застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою (п.1 ч.3 ст. 199 КПК України);

- наявність підстав, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (п.2 ч.3 ст.199 КПК України).

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч.4 ст.199 КПК України). Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ч.5 ст.199 КПК України).

Згідно з ч. 6 ст. 199 КПК України у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши прокурора, яка наполягала на задоволенні клопотання, захисника, підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання, оскільки обставини, які виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, є доведеними.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 слідчий суддя керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням додаткових відомостей щодо продовження існування ризиків.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Судом встановлено, що строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжений до 30 вересня 2025 року, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, тобто участь у злочинній організації, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, у період воєнного стану, вчинене злочинною організацією, ч.4 ст. 28 ч.1 ст. 114-1, тобто перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, вчинене злочинною організацією, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та видача службовою особою завідома неправдивих офіційних документів, вчинене злочинною організацією, за вчинення яких передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна. Разом з тим, 18.09.2025 досудове розслідування завершено, а матеріали досудового розслідування відкрито стороні захисту для ознайомлення в порядку ст. 290 КПК України.

Закінчення досудового розслідування в кримінальному провадженні до завершення дії попередньої ухвали слідчого судді від 26 вересня 2025 року, якою підозрюваному продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з урахуванням обставин, що по справі необхідно виконати процесуальні дії, направлені на закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні та ознайомити сторони кримінального провадження з матеріалами досудового розслідування, у відповідності до вимог ст. 290 КПК України, скласти та вручити обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування не є можливим.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК України).

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Стаття 277 КПК України визначає вимоги до змісту повідомлення про підозру як процесуального документа. Так, повідомлення про підозру, окрім інших відомостей, має містити зміст підозри.

Достатність належить до оціночної категорії, тому в кожному кримінальному провадженні за внутрішнім переконанням слідчий, детектив, прокурор вирішують питання про достатність рівня підозри, обґрунтування якої (тобто її зміст) лягає в основу процесуального документа. Повідомлення про підозру це суб`єктивне, засноване на відповідній структурі складу злочину, формулювання обвинувачення у формі певної тези, яка лише у процесі досудового розслідування в повному обсязі може перерости у твердження у вигляді обвинувального акта.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

З матеріалів, доданих до клопотання вбачається, що 31.03.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України. 18.09.2025 ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації його дій, виходячи з наданих стороною обвинувачення документів, які перелічені вище у сукупності, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри, на час розгляду клопотання, щодо можливої причетності ОСОБА_4 до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень.

На даному етапі кримінального провадження слідчий суддя не вирішує тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті та під час винесення вироку, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину. Такий висновок може зробити суд виключно в ході дослідження усіх зібраних доказів стороною обвинувачення по суті розгляду справи.

Висновок про обґрунтованість підозри не констатує винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та відповідно не порушує принципу «презумпції невинуватості».

У відповідності до змісту статті 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Враховуючи те, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то, з огляду на вищенаведені дані, у суду наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у пункті 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, суд враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Щодо наявності ризиків.

Частиною 5 ст. 9 КПК визначено, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Прецедентне право Європейської конвенції з прав людини сформулювало підстави, за наявності яких допускається безперервне тримання особи під вартою.

До цих підстав віднесені: наявність ризику, що підозрюваний не з`явиться до суду; вчинить дії, які перешкоджають правосуддю; скоїть інше кримінальне правопорушення; стане причиною громадських заворушень (Tiron v. Romania, § 37; Smirnova v. Russia, § 59; Piruzyan v. Armenia, § 94).

Ризик переховування обвинуваченого від суду, крім суворості покарання, має оцінюватись також з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити цей ризик, або продемонструвати, що він наскільки незначний, що не виправдовує попереднє ув`язнення особи. (Panchenko v. Russia, § 106).

Вказаний ризик підлягає врахуванню у світлі таких чинників, як характер людини, його моральні принципи, місце мешкання, робота, сімейні зв`язки та будь-які інші зв`язки з країною, у якій ведеться її переслідування. (Becciev v. Moldova, § 58).

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Clooth v. Belgium» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

Вказані підстави враховані у національному законодавстві.

Зокрема, згідно зі ст. 178 КПК України, суд при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Надаючи оцінку можливості ОСОБА_4 переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що підозрюваний з метою уникнення покарання за вчинення інкримінованих злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є : ч. 1 ст. 114-1 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років; ч. 1 ст. 366 КК України є нетяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді штрафу від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років; ч. 2 ст. 255 КК України, є особливо тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від восьми до дванадцяти років з конфіскацією майна, може вдатися до відповідних дій. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення у судовому засіданні доведений можливий ризик того, що підозрюваний ОСОБА_4 за необхідності зможе переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

У свою чергу сторона захисту не змогла навести достатні аргументи того, щоб взагалі виключити такий ризик.

Водночас, окрім врахування ступеня тяжкості кримінального правопорушення, яке інкриміноване ОСОБА_4 , не залишається поза увагою слідчого судді те, що Указом Президента України № 64/2022 на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан. Також вимоги ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та роз`яснення, надані Верховним Судом у листі від 03.03.2022 р. N 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», де у п. 8 зазначено, що як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні.

Співставлення негативних для підозрюваного наслідків переховування у виді його покарання у невизначеному майбутньому, тобто після його можливого затримання, із засудженням до покарання у разі доведення прокурором його винуватості у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, експертів у цьому кримінальному провадженні, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

В свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

За таких обставин ризик впливу на свідків, експертів існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

Наведені обставини формують у слідчого судді переконання щодо наявності ризику впливу на учасників цього кримінального провадження.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення слідчий суддя зауважує, що оцінка даного ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України надавалась слідчим суддею в ухвалах від 26.06.2025, 26.09.2025 при вирішенні питання продовження строку дії застосованого до підозрюваного запобіжного заходу, відтак посилання сторони обвинувачення на його існування без наведення додаткових підстав його обґрунтування, що з`явились за період після вказаного рішення слідчого судді, безпідставні та недоведені.

Слідчий суддя вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 , у разі визнання його винуватим, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, суду, впливу на свідків, експертів, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги вагомість наявних даних про причетність до вчинення підозрюваним злочину, тяжкість покарання, яке може бути застосовано, відомостей про особу підозрюваного, який має неповну вищу освіту, має постійне місце проживання, раніше не судимий, офіційно працевлаштований, однак дані відомості не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання підозрюваного під вартою, оскільки вважає, що прокурор довів у судовому засіданні наявність достатніх підстав вважати, що існують перелічені вище ризики.

Вирішуючи клопотання про продовження строків застосування запобіжного заходу, слідчий суддя крім наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, також на виконання вимог ст. 178 КПК України на підставі наданих сторонами матеріалів враховує відомості про особу підозрюваного, вік та стан його здоров`я, майновий та сімейний стан.

Приймаючи до уваги ризики, які продовжують існувати, конкретні обставини провадження та наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, а також характер та ступінь суспільної небезпечності вказаного кримінального правопорушення, слідчий суддя дійшов висновку про неможливість застосування підозрюваному іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Суд враховує відомості про особу підозрюваного, проте, вказані обставини не спростовують висновку суду про неможливість запобігти зазначеним вище ризикам у разі застосування менш суворого запобіжного заходу.

Даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я слідчому судді не надано.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, доводи учасників, суд прийшов до висновку, що всі зазначені обставини в сукупності свідчать про те, що єдиним запобіжним заходом, адекватним особі підозрюваного, здатним забезпечити його належну поведінку та запобігти встановленим ризикам, є тримання під вартою.

Відповідно п.1 ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, передбаченого ст. 255 КК України та передбаченого ст. 114-1 КК України.

Слідчий суддя також бере до уваги практику, викладену в рішенні Другого сенату Конституційного Суду України від 19 червня 2024 року (№ 3-111/2023(207/23, 315/23), відповідно до якого слідчий суддя не позбавлений можливості визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави при вирішенні питання про запобіжний захід по даній категорії кримінальних правопорушень.

Так, згідно з даним рішенням законодавцем закріплено дискрецію слідчого судді, суду під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу не визначати або визначати розмір застави з урахуванням підстав та обставин, установлених статтями 177, 178 Кодексу.

З огляду на характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, на думку суду, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З урахуванням сукупності всіх встановлених обставин, застосований до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, хоча й обмежує права та свободи останнього, однак відповідає характеру суспільного інтересу, підставам та меті його обрання, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги свободи особистості та керуючись правилом ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.

Згідно ч.1 ст. 219 КПК України, строк досудового розслідування обчислюється з моменту повідомлення особі про підозру до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотанням про закриття кримінального провадження або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 219 КПК України, строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, не включається у строки, передбачені цією статтею.

Згідно ч. 1 ст. 290 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Як зазначено вище, на підставі ст. 290 КПК України підозрюваному та його захиснику повідомлено про завершення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні та надано доступ до матеріалів провадження.

Слідча суддя також враховує, що окрім ознайомлення сторони захисту з матеріалами кримінального провадження, необхідним є також складання обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, проведення інших процесуальних дій, пов`язаних із закінченням досудового розслідування для прийняття стороною обвинувачення кінцевого процесуального рішення за результатами досудового розслідування.

Відповідно до ч. 6 ст. 199 КПК України у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

За таких обставин клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 197, 199, 372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на строк 60 (шістдесят ) днів до 18 січня 2026 року включно, але не більше ніж до проведення підготовчого судового засідання.

Встановити строк дії даної ухвали до 18 січня 2026 року включно.

Копію ухвали надіслати учасникам судового провадження та керівнику Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» - для виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк, але з моменту вручення копії ухвали суду.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1