УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2025 року Соборний районний суд міста Дніпра

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Соборного районного суду міста Дніпра клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заявлене у кримінальному провадженні № 201/2277/24 (пр. № 1-кп/201/1164/2025), відомості про яке 05 лютого 2024 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000169, стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Баку, Республіка Азербайджан, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді у Соборному районному суді міста Дніпра перебуває обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

У судовому засіданні прокурором було подано письмове клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з яким обвинувачений був ознайомлений завчасно до початку його розгляду. Обґрунтовуючи подане клопотання, прокурор зазначив, що на даний час не зменшились ризики, які враховувались при застосуванні та продовженні стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 такого виду запобіжного заходу, оскільки останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна. Таким чином, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання, обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку із чим, прокурор просив у своєму клопотанні продовжити обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб.

Захисники адвокати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу, посилаючись на необґрунтованість зазначених в клопотанні ризиків, на тривалий час перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою. Крім цього, сторона захисту зазначила про неможливість розгляду кримінального провадження в розумні строки, внаслідок затримки доставки обвинуваченого у судові засідання конвойною службою. На підставі викладеного, сторона захисту просила застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, або визначити мінімальний розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання сторони обвинувачення, посилаючись на необґрунтованість зазначених в клопотанні про продовження строку запобіжного заходу ризиків та на необґрунтованість пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, просив змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Вислухавши думки учасників судового провадження щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 10 вересня 2025 року, з урахуванням наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 08 листопада 2025 року.

Враховуючи вищевикладені обставини, при вирішенні по суті клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд бере до уваги те, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувались при застосуванні та продовженні стосовно обвинуваченого даного виду запобіжного заходу, на час розгляду зазначеного кримінального провадження у суді не відпали і не зменшилися, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене максимальне покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі, при цьому, судовий розгляд по суті кримінального провадження ще не розпочато, у зв`язку з чим, враховуючи принцип безпосереднього дослідження доказів судом, обвинувачений ОСОБА_6 має можливість переховуватись від суду, а також може вчинити інші кримінальні правопорушення. Окрім цього, зазначені ризики об`єктивно збільшуються з урахуванням введення в Україні воєнного стану, який суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку. Так, обвинувачений, розуміючи складність проведення судового розгляду в умовах дії воєнного стану, усвідомлюючи неможливість повного контролю державною владою кордонів та території України в умовах збройної агресії Російської Федерації проти України може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому існують ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В той же час, доводи сторони обвинувачення про існування іншого ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, враховуючи, що стороною обвинувачення не надано будь-яких фактичних даних щодо намагання обвинуваченого або інших осіб за його проханням незаконно вплинути на свідків у цьому кримінальному провадженні. У зв`язку із чим, цей ризик не враховується судом при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу.

Таким чином, з урахуванням наявності зазначених ризиків, а також з огляду на тяжкість вчиненого злочину, характеру інкримінованого ОСОБА_6 стороною обвинувачення діяння, строку покарання, яке може бути йому призначено, беручи до уваги обставини, визначені у ст. 178 КПК України, суд доходить до висновку про неможливість на даній стадії розгляду кримінального провадження застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу, який не зможе забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, а також запобігти зазначеним вище ризикам, а отже, суд вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити і продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою та з врахуванням положень ч. 4 ст. 183 КПК України, без визначення розміру застави.

В той же час, суд вважає, що застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, хоча й обмежує права та свободи останнього, однак відповідає характеру суспільного інтересу, підставам та меті його обрання, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги свободи особистості. Всі ці обставини в своїй сукупності свідчать про наявність ризиків, визначених в ч. 1 ст. 177 КПК України, що у взаємозв`язку з обвинуваченням у вчиненні особливо тяжкого злочину є підставою для продовження дії найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .

Надаючи оцінку доводам сторони захисту щодо тривалості перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, суд бере до уваги, що сам по собі сплив часу не є беззаперечним чинником, що обумовлює зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а судом має надаватися оцінка усім, без винятку, обставинам, які виникають, існують або змінюються під час судового розгляду. Так, враховуючи тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, та його характер, тривалість перебування обвинуваченого під вартою кореспондується з характером суспільного інтересу, визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Окрім цього, суд не входить в перевірку доводів сторони захисту, які зводяться до аналізу обвинувального акту на предмет доведеності обставин, які в ньому викладені та інкримінуються обвинуваченому, а також оцінку доказів у кримінальному провадженні, оскільки це є завданням судового розгляду, за результатами проведення якого, суд має оцінити докази та ухвалити відповідне судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 183, 184, 194, 197, 199, 331, 369-372, 376 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 02 січня 2026 року.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, є 02 січня 2026 року.

Повний текст ухвали буде складено та проголошено о 10.30 годині 06 листопада 2025 року.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом та не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1