ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/3385/25

25 листопада 2025 року м. Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000254 від 25.05.2025 року по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Костопіль, Рівненської області, громадянина України, українця, жителя АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, призваного на військову службу до лав Збройних Сил України під час мобілізації, стрілець 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат»,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України

за участю сторін та учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , представника цивільного позивача ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , 25.05.2025 року о 10 год. 22 хв. діючи із злочинною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, у порушення підпунктів а), ґ) пункту 2.1, підпунктів б) пункту 2.3, підпункту а) пункту 2.9, пунктів 12.3, 12.4, 31.1, 31.4, підпункту а) пункту 31.4.1. Правил дорожнього руху, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи легковим автомобілем Opel Zafira, реєстраційний номер НОМЕР_2 , без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, без чинного страхового поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджується інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або страхового сертифіката «Зелена карта» (на електронному або паперовому носії), виданого іноземним страховиком відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена карта», з несправністю робочої гальмової системи, яка полягає у відокремленні магістрального трубопроводу живлення гольмового механізму заднього правого колеса, що виникла до дорожньо-транспортної пригоди та могла бути виявлена водієм перед виїздом під час технічної експлуатації транспортного засобу, рухаючись автодорогою Городище-Рівне-Старокостянтинів, зі сторони м. Сарни Рівненської області в напрямку м. Костопіль Рівненської області, з включеним ближнім світлом фар та швидкістю приблизно 100 км/год, що перевищує допустиму для населеного пункту (50 км/год), на 110 км + 494 м вказаної автодороги, що в межах с. Мирне Малолюбашанської територіальної громади Рівненського району Рівненської області, проявив неуважність до дорожньої обстановки й не врахував її, при виникненні небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу і допустив зіткнення із задньою частиною легкового автомобіля Nissan Note, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_6 , яка рухаючись попереду у попутному напрямку, увімкнула лівий покажчик повороту та зупинилася з метою виконання маневру повороту ліворуч, хоча мав технічну можливість запобігти вказаному зіткненню шляхом зупинки керованого ним автомобіля Opel Zafira до місця зіткнення при своєчасному прийнятті мір до реагування.

Після вказаного зіткнення автомобіль Opel Zafira, реєстраційний номер НОМЕР_2 , виїхав на смугу зустрічного руху, де відбулося зіткнення із автомобілем Mercedes-Benz 815, реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався у зустрічному напрямку, зі сторони м. Костопіль у напрямку м. Сарни Рівненської області, і в момент виникнення небезпеки для руху не мав технічної можливості запобігти зіткнення з вказаним транспортним засобом шляхом зупинки керованого ним автомобіля Mercedes-Benz 815 до місця зіткнення при своєчасному прийнятті мір реагування.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля Opel Zafira, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від отриманих травм помер на місці події.

Порушення ОСОБА_3 вимог пункту 12.4 Правил дорожнього руху, відповідно до якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год, перебуває у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.

Ці дії, ОСОБА_3 , які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, вчинене у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 , суд кваліфікує за ч.3 ст.286-1 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, підтвердив фактичні обставини справи, щиро розкаявся у вчиненому.

Потерпіла в судовому засіданні просила суд суворо не карати обвинуваченого, винести пом`якшений вирок.

Суд, з`ясувавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, щодо визначення обсягу доказів, які підлягають дослідженню та порядок їх дослідження, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорювались. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумніву в добровільності їх позицій, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному суді.

Таким чином, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 поза розумним сумнівом у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України, за обставин, встановлених та зазначених судом вище.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначає покарання особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За правилами ч.1, 2 ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст. 50 КК України, мети покарання, кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, зобов`язують суд при призначенні покарання належним чином враховувати ці встановлені законом критерії.

Так, судом встановлено, що обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно зі ст. 66 КК України, є: щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України відсутні.

Санкція ч.3 ст.286-1 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 286-1 КК України відповідно до ст. 65 КК України суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, обставину, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, особу винного, який у лікаря психіатра на обліку не перебуває, у лікаря нарколога на обліку перебуває, діагноз: алкогольна залежність, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, є учасником бойових дій, довідку-характеристику, службову характеристику, позицію потерпілої, яка просила суд суворо не карати обвинуваченого, а також те, що ОСОБА_3 неодноразово раніше притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, а саме за ч. 1, 2 ст. 121, ч.1, 2, 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та вважає, що з метою виправлення обвинуваченого, попередження з його боку вчинення нових кримінальних правопорушень, слід обрати обвинуваченому покарання за ч. 3 ст. 286-1 КК України - у виді позбавлення волі в межах санкції статті, ближче до нижньої межі, з позбавленням права керувати транспортними засобами, а також приходить до переконання, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 , неможливе без ізоляції від суспільства.

Захисник в судовому засіданні просив суд застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 ст. 69, 75 КК України, враховуючи, що останній є учасником бойових дій, позицію потерпілої, яка просила суд суворо не карати обвинуваченого та наявність пом`якшуючої обставини.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 КК України підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 цього Кодексу.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про призначення покарання в межах санкції статті чи частини статті, яка передбачає відповідальність за інкриміноване кримінальне правопорушення, можливість призначення більш м`якого покарання (ст. 69 КК України), застосування чи незастосування ст. 75 КК України.

Так, законодавець дав суду право у виняткових випадках, з огляду на індивідуальні особливості вчиненого правопорушення та особу винного, призначити більш м`яке покарання (ст. 69 КК України).

При цьому, застосування зазначеної норми матеріального закону не є обов`язковим для суду, а є його дискреційним повноваженням. Тобто можливість вибору одного з юридично дозволених варіантів правозастосовного рішення, що є умовою ефективного правозастосування норм права суб`єктами застосування для прийняття правильного, законного та обґрунтованого рішення.

Згідно зі ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

При аналізі норм ст. 69 КК України можна зробити висновок, що призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення можливе, з урахуванням особи винного, лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

При цьому дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

У постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду № 950/3196/25 від 27.03.2025, вказано, що однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст. 69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання.

Верховний Суд звертає увагу, що під час застосування ст. 69 КК України необхідно не лише всатновити наявність двох і більше пом`якшуючих обставин, а й обґрунтувати, яким чином такі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тобто для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.

У будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винуватому навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим. Проте доводи касаційної скарги засудженого не містять таких обґрунтувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, та встановлених в судовому засіданні обставин, суд визнає доведеним, що дорожньо-транспортна подія сталася внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_3 , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, порушивши правила дорожнього руху спричинив дорожньо-транспортну пригоду, наслідком чого стала загибель людини, що істотно збільшує суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_3 діяння.

На переконання суду, захисником не наведені виключні обставини, які істотно знижували б ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, окрім того, судом встановлено, лише одну обставину, яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття, а тому покарання у виді позбавлення волі, з реальним його відбуттям, яке з врахуванням обставин вчиненого злочину, за якого було позбавлено життя людини, не можна вважати надто суворим і несправедливим, а тому суд не приймає до уваги доводи захисника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_8 , про застосування у цьому випадку відносно ОСОБА_3 ст.69, 75 КК України.

Також, ОСОБА_6 звернулася до ОСОБА_3 з цивільним позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь матеріальну шкоду у розмірі 6495, 70 грн., моральну шкоду у розмірі 250 000 грн. та судові витрати по справі.

Вказує, що вона ОСОБА_6 в момент дорожньо-транспортної пригоди керувала автомобілем марки Nissan Note, реєстраційний номер НОМЕР_3 , з яким допустив зіткнення обвинувачений ОСОБА_3 . Вказує, що в автомобілі знаходилася вона та її малолітні діти: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Зазначає, що після дорожньо-транспортної пригоди нею були понесені витрати на купівлю певних ліків та додатковий огляд профільних лікарів, що підтверджується квитанціями, які збереглися на загальну суму 6 495 грн. 70 коп. Також, зазначає, що внаслідок протиправних дій відповідача значною мірою була завдана і моральна шкода, яка виразилася у фізичних та психологічних стражданнях. Вказує, що вона та її діти уже дуже тривалий час позбавлені можливості жити звичним життям та отримувати будь-які блага чи розпоряджатися часом на власний розсуд.

Представник цивільного позивача ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_13 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задоволити з підстав викладених у суді.

ОСОБА_3 в судовому засіданні цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди визнав повністю, щодо задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди у сумі 250 000 грн. заперечував, визнав лише в частині, а саме 15 000 грн.

Заслухавши учасників справи, дослідивши позовну заяву та додані до неї докази, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

У відповідності до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 р. № 3 "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна" із послідуючими змінами і доповненнями, при розгляді позову мають бути наведені докази, якими підтверджується шкода, а також наведені розрахунки сум, що підлягають стягненню.

Судом встановлено, що загальна вартість завданої матеріальної шкоди ОСОБА_6 , внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 , яка виразилася у понесених витратах на купівлю ліків та додатковий огляд профільних лікарів, становить 6 495, 70 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині є обгрнутованими та підлягають до задоволення.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦПК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У п. 3 постанови пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно п. 9 постанови пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи викладене, оцінюючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, стан її здоров`я, та стан здоров`я її дітей, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи майновий стан відповідача, суд вважає за правильне стягнути з відповідача на користь позивача 60 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, на суму 190 000 грн., відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтвердженні витрати на залучення експертів.

Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

Відповідно до ухвали Костопільського районного суду Рівненської області № 564/3385/25 від 16.10.2025 року ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 349, 368, 373, 374, 615 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, на підставі якої, призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з 14 год. 15 хв. 25.05.2025 року.

До набрання вироком законної сили, залишити засудженому ОСОБА_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, але не довше 60 (шістдесяти) днів з дня проголошення цього вироку.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави, процесуальні витрати на залучення експертів в розмірі 34318 (тридцять чотири тисячі триста вісімнадцять) гривень 90 копійок.

Речові докази по справі, а саме:

- автомобіль Opel Zafira, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зберігається на території спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП в Рівненській області, що за адресою: с. Городок Рівненського району Рівненської області, вул. Б.Штейнгеля, 90, після набрання вироком законної сили, повернути власнику благодійній організації «Благодійний фонд «Незламність. UA».

- автомобіль Nissan Note, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який зберігається на території спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП в Рівненській області, що за адресою: с. Городок Рівненського району Рівненської області, вул. Б.Штейнгеля, 90, після набрання вироком законної сили, повернути власнику ОСОБА_14 .

- автомобіль Mercedes-Benz 815, реєстраційний номер НОМЕР_4 , який переданий на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_15 , вважати повернутим за належністю.

Скасувати повністю накладений ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області № 569/10531/25 від 27.05.2025 арешт на автомобіль Opel Zafira, реєстраційний номер НОМЕР_2 , належний благодійній організації «Благодійний фонд «Незламність. UA».

Скасувати повністю накладений ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області № 569/10531/25 від 27.05.2025 арешт на автомобіль Nissan Note, реєстраційний номер НОМЕР_3 , належний ОСОБА_14 .

Скасувати повністю накладений ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області № 569/10531/25 від 27.05.2025 арешт на автомобіль Mercedes-Benz 815, реєстраційний номер НОМЕР_4 , належний ОСОБА_15 .

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 6 495 (шість тисяч чотириста дев`яносто п`ять) гривень 70 копійок та моральну шкоду у розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень 00 копійок.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Вирок суду набирає законої сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційною інстанцією.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

СуддяОСОБА_1