Справа № 592/5024/25
Провадження № 1-в/592/44/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми клопотання засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про приведення вироку Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.04.2025 року у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024, -

ВСТАНОВИВ:

Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.04.2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ч. 7 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання перебування під цілодобовим домашнім арештом з 26.03.2025 по день набрання вироком законної сили.

Вирок набрав законної сили 12.05.2025 року.

02.02.2026 року до Ковпаківського районного суду м. Суми надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про приведення вироку Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.04.2025 року у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024.

Засуджений ОСОБА_4 у судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити.

Захисник ОСОБА_5 при вирішенні питання покладався на розсуд суду.

Прокурор Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_3 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання засудженого, оскільки засуджений не підпадає під дію вказаної норми.

Суд, заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.04.2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки. Засуджений утримується в ДУ «Сумський СІЗО».

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Станом на 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3 028 грн.

Судовим розглядом встановлено, що вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.04.2025 (справа № 592/5024/25) ОСОБА_4 визнано винним за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто, за таємне викрадення чужого майна, за епізодом, який мав місце 18.03.2025 року на суму 3 900 грн (сума викраденого майна перевищує 3 028 грн).

ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Таким чином діяння, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, за вчинення якого засуджено ОСОБА_4 за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.04.2025 року, наразі вважається кримінально караним правопорушенням, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений, перевищує граничну вартості майна, за викрадення якого наразі передбачено саме кримінальну відповідальність - два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.3 ст.3, ч.2 ст.4 КК України).

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

З урахуванням наведеного, суд доходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про приведення вироку у відповідність.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про приведення вироку Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.04.2025 року у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 року відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена, шляхом подання апеляційної скарги через Ковпаківський районний суд м. Суми до Сумського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_6