Справа № 161/8636/24
Провадження № 1-кп/161/403/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 24 жовтня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000151 від 22.02.2024 року, про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Ходорів, Жидачівського району, Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , із вищою освітою, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, працюючого заступником керуючого відділення з роздрібного бізнесу АТ «Ощадбанк», раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 21 лютого 2024 року, близько 11 години 40 хвилин, перебуваючи на стоянці для автомобілів на території Волинської обласної друкарні, яка розташована за адресою: Волинська область місто Луцьк, проспект Волі, будинок №27, діючи умисно, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи значення та суспільну небезпеку своїх дій, бажаючи їх настання, в ході словесного конфлікту, який виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, правою рукою умисно схопив за шию потерпілого ОСОБА_7 та притиснув його до стіни, після чого наніс правою рукою один удар в ділянку лівої скроні голови останнього, та в подальшому схопив своїми руками за обидві руки потерпілого, після чого наніс один удар ногою в ділянку куприка ОСОБА_7 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у виді синців в ділянці правої кисті, дрібного садна тильної поверхні лівої кисті, забій куприка, які згідно висновку судово-медичного експерта за №117 від 22.02.2024 за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_5 інкримінується заподіяння умисних легких тілесних ушкоджень, тобто вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у інкримінованому йому кримінальному проступку, передбаченому ч.1 ст.125 КК України, не визнав ,цивільний позов не визнав . Пояснив суду, що 21.02.2024 року рухався власним транспортним засобом по вул Набережній у м. Луцьку, та потерпілий двічі допустив порушення ПДР та підрізав його. Він вирішив з`ясувати причини таких порушень та прослідкував за автомобілем потерпілого, який заїхав на територію Волинської обласної друкарні. Вийшовши з машини, він підійшов до потерпілого та почав з`ясовувати навіщо він так вчиняє, відтак потерпілий почав розмахувати руками та подер йому, обвинуваченому, носа. Не виключає, що він, обвинувачений, міг захищатись, однак жодних ударів умисно йому не наносив, тим більше правою рукою , оскільки він лівак.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_5 його винуватість в спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження потерпілому, підтверджується зібраними на досудовому слідстві та дослідженими за клопотанням учасників судового провадження доказами.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердив факт нанесення йому обвинуваченим ОСОБА_5 за обставин зазначених в обвинувальному акті тілесних ушкоджень. Повідомив суду, що 21.02.2024 року він автомобілем заїхав на паркову по пр. Волі в м. Луцьку, біля Волинської обласної друкарні. Вийшовши із автомобіля до нього підійшов на той момент незнайомий чоловік і почав нецензурно лаятися через нібито те, що він не правильно керував автомобілем. Тоді обвинувачений правою рукою схопив його за шию, притиснув до стінки. Він говорив обвинуваченому відпустити його та тримати дистанцію, однак останній вдарив його правою рукою в ліву скроню голови та шарпав за одяг - куртку. Після того схопив за обидві руки і пошкодив фалангу великого пальця правої руки. В подальшому до них підійшло двоє візуально знайомих чоловіків, які намагалися словесно заспокоїти обвинуваченого. Він попередив обвинуваченого, що викличе працівників поліції і почав відходити розвернувшись до нього спиною та в цей час обвинувачений наніс йому удар ногою в область куприка, внаслідок чого відчув різкий біль. Тоді із мобільного телефону почав дзвонити на лінію «102», а обвинувачений сів в автомобіль та поїхав із місця події. По приїзді працівників поліції , дав їм пояснення щодо обставин події. Після даної події, він із обвинуваченим не зустрічався, останній в нього вибачення не просив.

Він є досвідченим водієм, оскільки керує транспортними засобами протягом 20 років та ніколи не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

Перед подією, він автомобілем їхав із вул. Ковельської м. Луцька в напрямку кільця на вул. Набережній та в подальшому на пр. Волі.

На місці події, він сам не вдарявся об стіну будівлі чи інший предмет. Він ОСОБА_5 не наносив тілесні ушкодження.

Отримав тілесні ушкодження, які зазначені в висновку судово-медичної експертизи, які були візуально видно у вигляд саден.

Він брав участь в слідчому експерименті за участі осіб, які зазначені в ньому, із понятими цивільними особами не був знайомий.

Цивільний позов підтримав та обґрунтував ціну моральної шкоди, а саме тим, що йому була завдані фізична біль, моральні страждання та стрес. Після події, він не міг керувати транспортним засобом, ввечері появилася підвищена температура тіла та в подальшому тимчасово втратив стабільну життєдіяльність, приблизно один місяць.

При призначенні покарання обвинуваченого поклався на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що вона знайома із потерпілим ОСОБА_7 із 2019 року, оскільки разом працювали у Волинській обласній друкарні, не перебуває із ним в родинних відносинах. 21.02.2024 року близько 12.00 год. вона перебуваючи на робочому місці по пр. Волі, 27 в м. Луцьку, почула на вулиці крики, глянувши у вікно побачила, як потерпілого ОСОБА_7 незнайомий їй чоловік кричав на нього та шарпав за куртку. Відкривши вікно, неподалік побачила двох незнайомих людей, яким сказала допомогти потерпілому. Також бачила, як потерпілий йдучи спиною від обвинуваченого, останній із розгону вдарив ОСОБА_7 ногою в нижню частину спини, інших ударів не бачила. Бачила, як до учасників події вийшов їхній охоронець, після чого вона закрила вікно та не бачила подальших подій. Що стало причиною конфлікту їй не відомо. Вікно її робочого кабінету на третьому поверсі будівлі знаходилось від місця події на відстані більше 10 метрів. Вона не брала участь в слідчому експерименті за даною подією.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що він знайомий візуально із потерпілим. В лютому 2024 року він перебуваючи на території Волинської обласної друкарні по пр. Волі, 27 в м. Луцьку, бачив, як туди спочатку заїхав автомобілем потерпілий, а за ним також автомобілем обвинувачений і між ними виникла словесна перепалка та шарпанина в ході яких обвинувачений хотів вдарити потерпілого. Якась жінка із вікна почала кричати в їхню сторону, щоб їх розняти. Він почав їх розбороняти, однак словесна перепалка продовжилась. Бачив, як обвинувачений наносив чіткий удар потерпілому в область голови (щоки) та прижав до стіни. Коли потерпілий хотів дзвонити працівникам поліції, то обвинувачений його наздогнав та наніс ззаду удар ногою в область сідниць і на цьому конфлікт був припинений, а обвинувачений сів в машину та поїхав.

Обвинувачений керував автомобілем марки «Volkswagen», а обвинувачений орієнтовно марки «Peugeot» чорного кольору.

Конфлікт відбувся через те, що потерпілий автомобілем «підрізав» на дорозі автомобіль обвинуваченого, це відомо зі слів обвинуваченого, який і розпочав конфлікт.

Коли наносились удари потерпілому він перебував від учасників події на відстань 3-5 метрів, всі інші дії він бачив на відстань близько 20 метрів.

Його допитувала в якості свідка до тижня після події, та протокол допиту перечитував. Також був учасником слідчого експерименту, на якому потерпілого не було. На дані слідчі дії його викликали повістками, які в загальному тривали близько однієї години та зауважень до них не мав.

Чи бив обвинувачений потерпілого по руках, він не бачив.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що він будучи на робочому місці близько обідньої пори, а саме працюючи охоронцем у Волинській обласній друкарні, почув якісь крики та вийшовши побачив як обвинувачений шарпав потерпілого на ім`я ОСОБА_12 за одяг. Після того, потерпілий почав відходити від обвинуваченого тримаючи руках мобільний телефон і в цей час до нього підбіг обвинувачений та почав вигукувати щоб той викликав поліцію. Тоді почув, що на його робочому місці задзвонив телефон і він пішов з місця події. за 2-3 хвилини обвинувачений сів в автомобіль і поїхав з місця події.

Обвинувачений туди приїхав автомобілем марки «Mazda» та саме він поводив себе агресивно.

ОСОБА_9 працює в Волинській обласній друкарні головним бухгалтером і тоді не чув як вона кричала із вікна.

Крім цього, винність ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, об`єктивно підтверджується також і іншими доказами у кримінальному провадженні, а саме:

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію та заявою потерпілого ОСОБА_7 від 21.02.2024 року, згідно якого останній повідомив, що 21.02.2024 року близько 11.40 год. невідома особа будучи по пр. Волі, 27 в м. Луцьку нанесла йому декілька ударів в область голови та нижньої частини тулуба, що призвело до спричинення тілесних ушкоджень,що підтвердив поданою медичною довідкою №1650 від 21.02.2024 року із КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади»;

- висновком судово-медичної експертизи №117 від 22.02.2024, яким встановлено, що ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянці правої кисті, дрібного садна тильної поверхні лівої кисті, забій куприка. Дані тілесні ушкодження виникли в результаті травмуючої дії тупих предметів, індивідуальні особливості яких в характері ушкоджень не відобразились, цілком можливо при обставинах та в час вказаних обстежуваним та в постанові, за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Виникнення вищевказаних ушкоджень в результаті падіння з висоти власного зросту малоймовірно;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 23.02.2024, за участю потерпілого ОСОБА_7 , згідно якого останній деталізував власні покази та розповів про обставини нанесення йому особою водієм автомобіля марки «Mazda СХ5» тілесних ушкоджень 21.02.2024. Такі його показання повністю відповідають показанням, даним нею в ході судового розгляду;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 23.02.2024 за участю свідка ОСОБА_10 , згідно якого останній підтвердив, що 21.02.2024 року водій автомобіля марки «Mazda СХ5» в ході словесної перепалки наніс його візуально знайомому ОСОБА_7 тілесні ушкодження будучи по пр. Волі, 27 в м. Луцьку;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.03.2024, згідно якого потерпілого ОСОБА_7 по фотознімках впізнав гр. ОСОБА_5 , як особу, яка 21.02.2024 року нанесла йому тілесні ушкодження;

- протоколом огляду документу (відеозапису) від 14.03.2024 та безпосередньо переглянутим у судовому засіданні відеозаписом із диску «DVD-R» відео файлу у кількості двох записів під назвою «IMG_3416» та «IMG_3417», де зафіксовано інформацію відносно події, що мала місце 21.02.2024, а саме рух автомобілів марок «Volkswagen» та «Mazda».

Стороною захисту у судових дебатах висловлено позицію про необхідність виправдання обвинуваченого ОСОБА_5 у зв`язку із недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення з огляду на те, що стороною обвинувачення не доведено, що обвинувачений вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення, а також звертає увагу на недопустимість доказів у виді проведених слідчих експериментів та протоколів про пред`явлення особи для впізнання..

Разом з тим, суд критично відноситься до тверджень захисника, оскільки вони суперечать дослідженим доказам у кримінальному провадженні, не відповідають обставинам, встановленим під час судового провадження, а тому відповідно розцінюються як намагання уникнути відповідальності за вчинене.

Докази, що наведені вище, всупереч аргументам сторони захисту щодо відсутності вини у вчиненні ОСОБА_5 кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, узгоджуються між собою, узгоджуються з показаннями потерпілого, свідків, доповнюють один одного, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достатності та достовірності, а також виключають будь-які сумніви щодо вчинення обвинуваченим дій, що ставляться йому у провину.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що вказані вище докази є належними та допустимими, оскільки вони були отримані у порядку, визначеному чинним КПК України.

Посилання захисника в своєму виступі у судових дебатах про ряд неточностей в процесуальних документах, не є, на думку суду, такими порушеннями, які можуть перешкодити ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За таких обставини, суд не вбачає підстав для визнання неналежними ряд доказів, про які вказує сторона захисту, оскільки такі докази зібрані та отримані в порядку, передбаченому КПК України, будь-яких істотних порушень прав та свобод людини при цьому не виявлено.

Інших доказів, які б за своїм змістом мали значення для вирішення кримінального провадження по суті пред`явленого обвинувачення в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначений КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Таким чином, судом критично оцінюються показання обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він не вчиняв дій, які виразились у нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_7 , оскільки вони є суперечливими, не відповідають обставинам справи, встановленим під час судового провадження, такі показання обвинуваченого суд розцінює, як спосіб захисту та намагання уникнути відповідальності за фактично вчинене ним кримінальний проступок.

Отже, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні наведені вище письмові докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, враховуючи, що показання потерпілого ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , дані ними безпосередньо в судовому засіданні, узгоджуються між собою, є послідовними, відповідають іншим обставинам справи та підтверджуються дослідженими письмовими доказами, які, на думку суду, є належними та допустимими, не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки підстав ставити їх під сумнів у суду немає, тому суд бере їх за основу при постановленні даного вироку та приходить висновку про винуватість ОСОБА_5 у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, кваліфікуючи його дії за ч.1 ст.125 КК України.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального проступку, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків, дані про особу винної та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.66 КК України обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого судовим розглядом не встановлено.

Відповідно до ст. 67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого також судовим розглядом не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце реєстрації, проживання та роботи, на обліку в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, однак вину не визнав та не розкаявся у вчиненому, оскільки його поведінка по відношенню до потерпілого не свідчить про дійсне щире каяття з приводу вчинених ним дій, вчинене кримінальне правопорушення, згідно ст.12 КК України відноситься до категорії кримінального проступку, є умисним, враховуючи позицію потерпілого, який при призначенні покарання поклався на розсуд суд, суд призначає покарання в межах санкції ч.1 ст.125 КК України, у виді штрафу у максимальному розмірі.

На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченою, так і іншими особами, нових кримінальний правопорушень.

Крім того, потерпілий ОСОБА_7 подав до суду цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, яку оцінює у 15 000 гривень. Крім того просить стягнути із обвинуваченого 15 000 грн. витрат на правову допомогу.

Заслухавши думки учасників судового розгляду, оглянувши та дослідивши подані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення цивільного позову.

У відповідності до вимог ст. 128 КПК України особа, якій правопорушенням завдано шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов.

Відповідно до вимог п.3 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно роз`яснень, що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Беручи до уваги, вищевказані вимоги Закону, визначаючи розмір грошового відшкодування в рахунок моральної шкоди потерпілому ОСОБА_13 , суд враховує матеріальний стан відповідача, вимоги розумності та справедливості, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, глибину фізичних і душевних страждань потерпілого, інші обставини справи, ступінь вини обвинуваченого, та оцінює їх в розмірі 10000 грн., які слід стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого, а тому цивільний позов в цій частині підлягає до часткового задоволення.

Що стосується витрат потерпілого на правову допомогу, то і в цій частині суд вважає їх обґрунтованими та підставними, оскільки представником потерпілого надано договір про надання правової допомоги від 24.07.2023, попередній розрахунок суми судових витрат. Відтак, з урахуванням положень ст.ст.118,124 КПК України, суд стягує такі витрати на правову допомогу з цивільного відповідача ОСОБА_5 в користь потерпілого.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відшкодування завданої моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_7 10 000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди.

В решті вимог цивільного позову відмовити.

В порядку ст. 120, 124 КПК України стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_7 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. витрат на правову допомогу.

Речовий доказ: оптичний диск «DVD-R», що містить відеозаписи подій 21.02.2024 року залишити при матеріалах кримінального провадження №0000151.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1