Справа № 344/446/26
Провадження № 1-кс/344/405/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , дізнавача ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження №0000599 від 05.12.2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області зі скаргою про скасування постанови дізнавача сектору дізнання Івано-Франківського РУП ГУНП України в Івано-Франківській області від 26 грудня 2025 року про закриття кримінального провадження №0000599 від 05.12.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

В обґрунтування скарги посилався на неповноту обсягу проведених дізнавачем у кримінальному провадженні №0000599 слідчих та процесуальних дій, передчасність та безпідставність висновку про закриття кримінального провадження.

Скаржник в судовому засіданні вимоги скарги підтримав та просив їх задовольнити.

Дізнавач в судовому засіданні проти вимог скарги заперечила, просила в їх задоволенні відмовити, посилаючись на повноту проведених у кримінальному провадженні слідчих та процесуальних дій. На адресу суду надала матеріали кримінального провадження №0000599 від 05.12.2025 року.

Проаналізувавши пояснення скаржника, дізнавача, дослідивши матеріали скарги та ознайомившись зі змістом постанови про закриття кримінального провадження, а також матеріалами кримінального провадження №0000599 від 05.12.2025 року, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Статтею 22 Кримінального процесуального кодексу України (надалі - «КПК України») передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

При цьому чинний КПК України не встановлює вичерпного переліку дій, які є обов`язковими до вчинення слідчим при здійсненні досудового розслідування за повідомленням про кримінальне правопорушення.

При проведені досудового розслідування слідчий, дізнавач чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, та, передусім, враховуючи закріплені статтею 2 КПК України завдання кримінального судочинства, на власний розсуд визначають об`єм перевірочних дій, достатній, за їх переконанням, для прийняття вмотивованого рішення в рамках відповідного кримінального провадження.

Крім того, слідчий суддя звертає особливу увагу на те, що відповідно до частини 2 статті 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Слідчим суддею встановлено, що відділом дізнання Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000599 від 05.12.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено за ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду від 27.11.2025 року у справі №344/19294/25 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/132162018), якою зобов`язано уповноважених осіб Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_3 від 08 жовтня 2025 року по факту вчинення неправомірних дій представниками муніципальної інспекції «Добродій», які демонтували металевий гараж розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою дізнавача сектору дізнання Івано-Франківського РУП ГУНП України в Івано-Франківській області від 26 грудня 2025 року про закриття кримінального провадження - кримінальне провадження №0000599 від 05.12.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України - закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України. Правовою підставою закриття кримінального провадження зазначено п.п. 2 ч.1 ст.284 КПКУкраїни.

Вважаючи вищевказану постанову про закриття кримінального провадження незаконною, ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з даною скаргою про скасування цієї постанови.

Так, як вбачається зі змісту резолютивної частини оскаржуваної постанови, підставою для закриття кримінального провадження став висновок слідчої про те, що «неможливо підтвердити факт наявності у заявника майнових прав, порушення яких є обов`язковою ознакою складу кримінального проступку передбаченого ст. 356 КК України».

Такий висновок слідчої ґрунтується на тому, що у кримінальному провадженні не виявлено фактів, які вказували б на наявність складу кримінального правопорушення.

Вищевказаний висновок слідчої не може вважатися обґрунтованим та послідовним.

Як зазначено Вищим антикорупційним судом в ухвалі від 02 листопада 2023 року у справі № 991/9403/23 «… з метою виконання завдань кримінального провадження та дотримання загальних засад його здійснення, прийняттю слідчим рішення про закриття кримінального провадження має передувати вжиття ним всіх можливих заходів в порядку, передбаченому КПК України, а саме здійснення всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження у їх сукупності».

У іншій справі за №991/10650/23 в ухвалі від 18 грудня 2023 року Вищим антикорупційним судом зазначено наступне:

«26. Пунктом 2 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачено, що однією з підстав для закриття кримінального провадження є встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

27. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

28. Водночас, за змістом ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається за загальним правилом на слідчого та прокурора.

29. Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

30. Частиною 1 ст. 94 КПК України передбачено, що, зокрема, слідчий, прокурор, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

31. Отже, вищенаведені положення кримінального процесуального законодавства передбачають, що рішення про закриття кримінального провадження може бути прийнято лише у результаті проведення ефективного, повного та всебічного досудового розслідування. Досудове розслідування може вважатись всебічним та повним лише, якщо під час його проведення слідством було об`єктивно встановлено всі обставини справи, проведено всі слідчі (розшукові) та процесуальні дії для встановлення таких обставин, надану належну правову оцінку встановленим фактам та на підставі положень закону і фактичних даних прийнято процесуальне рішення».

В ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000599 від 05.12.2025 року дізнавачем не виконано завдань кримінального провадження.

Фактично слідчим суддею встановлено, що після внесення відомостей до ЄРДР 05.12.2025 року та початку досудового розслідування, дізнавачем було вчинено наступні дії:

долучено довідку за результатами попередньої перевірки,

направлено запит до КП «Муніципальна інспекція «Добродій» щодо надання всієї наявної інформації щодо демонтажу гаражного приміщення,

долучено відповідь КП «Муніципальна інспекція «Добродій» з додатками,

допитано в статусі свідка ОСОБА_3 , долучено до матеріалів кримінального провадження фотознімки,

допитано в статусі свідка ОСОБА_5 (заступник директора КП «Муніципальна інспекція «Добродій»).

Відтак, вчинивши вище перелічені дії, дізнавачем прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

При цьому, згідно з пунктом 2 ч. 1 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо:

2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Однак, у оскаржуваній постанові дізнавачем не зазначено, у діянні якої саме особи відсутній склад кримінального правопорушення за ст. 356 КК України, а також, який саме елемент складу кримінального правопорушення відсутній у діянні.

В оскаржуваній постанові дізнавач покликається на неможливість підтвердження факту наявності у заявника майнових прав, порушення яких є обов`язковою ознакою складу кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України, однак кримінальне провадження закрито за відсутності складу кримінального правопорушення, що є взаємовиключним.

Також в оскаржувані постанові дізнавачем не проаналізовано нормативного порядку демонтажу спірного об`єкту, не зазначено конкретних осіб, які здійснювали такий демонтаж, та не висновано про дотримання ними при демонтажі гаражу заявника вимог чинного законодавства.

Слідчий суддя зауважує, що фактично у спірних правовідносинах відбулося знищення гаражу (його порізка на шматки), а тому дізнавач зобов`язана була перевірити правомірність таких дій в контексті позбавлення заявника його права власності на майно, яке захищається Першим Протоколом Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно з частиною четвертою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (близькі за змістом приписи викладені у частині першій статті 321 ЦК України).

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «"East/West Alliance Limited" проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Вказані обставини повинні бути перевірені дізнавачем.

Отже, на думку слідчого судді, у оскаржуваній постанові від 26 грудня 2025 року про закриття кримінального провадження не обґрунтовано належних підстав для закриття кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України; при винесенні оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження дізнавачем не наведено всіх фактичних обставин та відповідних їм доказів, які дозволяють зробити однозначний висновок, який не залишає місця сумнівам про наявність достатніх підстав для закриття кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, та які спростовують покликання скаржника про неповноту дослідження всіх обставин даного провадження.

Враховуючи вимоги статті 2 та частини 2 статті 9 КПК України висновок дізнавача про закриття кримінального провадження є передчасним та не може вважатися обґрунтованим та таким, що відповідає принципам кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя не вбачає підстав вважати оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження обґрунтованою та мотивованою.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov та Others v. Bulgaria). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі «Танрікулу проти Туреччини» (Tanhkulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, п. 104 і подальші посилання, ECHR 1999-IV, «Ґюль проти Туреччини» (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).

Частиною 2 статті 301 КПК України визначено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого чи прокурора;

1-1) скасування повідомлення про підозру;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість вимог скарги та наявність підстав для її задоволення.

Згідно з частиною 3 статтею 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження №0000599 від 05.12.2025 року, - задовольнити.

Скасувати постанову дізнавача сектору дізнання Івано-Франківського РУП ГУНП України в Івано-Франківській області від 26 грудня 2025 року про закриття кримінального провадження №0000599 від 05.12.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 19.01.2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1