Справа № 541/3879/25
Провадження № 1-кп/541/382/2025
У Х В А Л А

27 листопада 2025 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Миргороді кримінальне провадження №0001213 від 06.09.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області перебувають матеріали вищезазначеного кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08.08.2025 року ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою суду від 03.10.2025 строк дії запобіжного заходу продовжено на 60 діб до 01 грудня 2025 року включно.

Прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на строк 60 днів. В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що ризики передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для його обрання, не зменшились та продовжують існувати. Застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, дасть йому можливість для продовження здійснення злочинної діяльності та створить належні умови для настання вищевказаних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що в свою чергу негативно вплине на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити, також вважав за можливе закрити підготовче судове засідання та призначити справу до судового розгляду, який проводити в закритому судового засіданні, оскільки під час розгляду можуть стати відомими місця дислокації військових частин, прізвища інших військових.

Захисник ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, оскільки вважала ризики, на які посилається прокурор, не доведеними. Пояснила, що обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Зазначила, що ОСОБА_4 за станом здоров`я не може перебувати в зоні бойових дій. Не заперечувала проти призначення справи до судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_4 також заперечив проти задоволення клопотання прокурора.

Вирішуючи заявлене клопотання, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд, за клопотанням учасників судового провадження, має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення тощо.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 у справі «Гарькавий проти України» зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Згідно положень п. «С» ст. 5 вказаної Конвенції, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність підстав стверджувати, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати. Судом встановлено існування ризику переховування від органів суду, оскільки ОСОБА_4 , через усвідомлення втрати свободи на тривалий строк, може безперешкодно покинути територію м. Миргород, Полтавської області, переїхавши на територію, що знаходиться поза юрисдикцією СВ Миргородського РВ, що унеможливить своєчасне виконання процесуальних рішень, судового розгляду, притягнення до відповідальності за скоєні кримінальні правопорушення. Також існує ризик незаконного впливу на свідків в кримінальному процесі, оскільки знаходячись на волі, ОСОБА_4 матиме можливість шляхом вмовлянь або погроз, як особисто, так і за допомогою знайомих вплинути на показання свідків, достовірно знаючи, що через них буде доведена його вина у вчинені інкримінованих правопорушень. Це призведе до подальшої зміни показань або відмови свідчити у кримінальному провадженні, що унеможливить безпосереднє та об`єктивне дослідження доказів та їх належну оцінку. Існування такого ризику підтверджується також наслідками умисних дій ОСОБА_4 під час вчинення тяжкого злочину, способу його скоєння.

Крім того, існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, про що свідчить те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у скоєнні тяжкого злочину проти встановленого порядку несення військової служби. При цьому постійного місця проживання та роботи, як і джерела доходів, не має, що і в подальшому спонукатиме його до вчинення злочинів.

За таких обставин, застосування більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, з огляду на серйозність висунутого обвинувачення та суспільний інтерес, який превалює над принципом поваги до свободи особистості, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не буде сприяти повному та об`єктивному встановленню істини у справі протягом розумного строку. Також, суд зазначає, що зважаючи на введення воєнного стану в Україні, зайнятість правоохоронних органів у діяльності з відсічі збройної агресії російської федерації, фактор настання існуючих ризиків в даних умовах, як то ухилення від суду, вплив на свідків вчиненого правопорушення обвинуваченим ОСОБА_4 значно збільшується, а застосування більш м`якого запобіжного заходу, на переконання суду, не зможе перешкодити обвинуваченому вчинити спроби ухилитися від суду.

На даний час будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Наведені прокурором ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Суд також зазначає, що згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_4 строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Згідно з абзацом 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Застава судом не визначається зважаючи на положення абзацу 8 ч. 4 ст. 183 КПК України та те, що не вбачається реальна можливість виконати такий запобіжний захід.

Оскільки термін дії запобіжного заходу спливає 01.12.2025 року, закінчити розгляд справи до вказаного строку не є можливим, підстави для обрання запобіжного заходу обвинуваченому, зазначені судом, продовжують існувати на даний час, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 27, 183, 314-316, 331, 336 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строком на 60 днів до 25 січня 2026 року включно.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

СуддяОСОБА_1