Справа №462/1565/25
Провадження №1-кп/463/392/25
УХВАЛА

22 жовтня 2025 р. Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуюча суддя ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

представника власника майна ОСОБА_8

у м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000008 від 31 січня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 209 Кримінального кодексу України, -

в с т а н о в и в :

органами досудового розслідування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 209 Кримінального кодексу України.

Представник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 подав до суду клопотання про скасування арешту, накладеного на приміщення нежитлової будівлі «Казарма під літ.А-1» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 45), загальною площею 283,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська обл., Сколівський р-н, с. Тухля, вул. Франка Івана, 233.

Клопотання мотивує тим, що приміщення нежитлової будівлі «Казарма під літ.А-1» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 45), загальною площею 283,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_9

16.02.2022 року по завершенню електронного аукціону ОСОБА_9 набула право власності на вищевказаний об`єкт на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №1280, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 . Вартість об`єкта була повністю сплачена на рахунок продавця.

У клопотанні про накладення арешту слідчим не надано будь яких доказів, які б свідчили про протиправність дій саме під час відчуження належного об`єкта нерухомого майна, як і не наведено належних та допустимих доказів відчуження його протиправним шляхом. Слідчому судді також не надано доказів та не доведено існування правових підстав для накладення і подальшого збереження арешту майна.

У судовому порядку договір-купівлі продажу, результати аукціону не оскаржуються. Таким чином, накладення арешту на майно, позбавляє власника як добросовісного набувача у повному обсязі використовувати об`єкт для своїх цілей.

Факт необґрунтованого накладення арешту на майно є непропорційним втручанням у його право власності та створює перешкоди у вільному використанні свого майна.

Представник власника майна в судовому засіданні клопотання підтримав з аналогічних підстав.

Прокурор проти скасування арешту заперечив. Вважає, що питання скасування арешту майна суд має вирішувати при постановленні вироку.

Представник потерпілого проти скасування арешту також заперечила, підтримавши позицію прокурора.

Інші учасники кримінального провадження проти клопотання не заперечили.

Заслухавши думку учасників судового провадження, оглянувши надані матеріали, суд приходить до наступного.

Органами досудового розслідування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 209 Кримінального кодексу України.

Згідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства з приводу накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч. 2 ст. 173 КПК України.

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

03.10.2023р. слідчим суддею Личаківського районного суду м. Львова в справі №463/1074/23 (провадження №1-кс/463/7193/23) було винесено ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні за №0000008 від 30.01.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191, ч.2 ст.364, 4.2 ст.367 КК України задоволено, а саме накладено арешт на приміщення нежитлової будівлі «Казарма під літ.А-1» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 45), загальною площею 283,5кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська обл., Сколівський р-н, с.Тухля, вул. Франка Івана, 233, із забороною будь-яким фізичним та юридичним особам вчиняти будь які дії пов`язані із перебудовою, добудовою, виділом, поділом об`єкта, переходом права власності, зокрема, продажу через електронні торги вказаного майна, а також заборонити суб`єктам державної реєстрації або нотаріусам вчиняти реєстраційні дії щодо вказаного майна, у тому числі вчинення державної реєстрації прав, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації прав, а також інших дій, що здійснюються в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Так, арешт майна було застосовано на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, тобто з метою забезпечення збереження речового доказу у кримінальному провадженні.

З вказаної ухвали також вбачається, що постановою слідчого СВ Львівського районного управління поліції №1 ГУ Національної поліції у Львівській області від 28.09.2023 року, приміщення нежитлової будівлі «Казарма під літ.А-1» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 45), загальною площею 283,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська обл., Сколівський р-н, с. Тухля, вул. Франка Івана, 233, визнано речовими доказами у кримінальному проваджені за №0000008 від 30.01.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 367 КК України.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Варто зауважити, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування.

Разом з тим, відповідно до ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечується прокурором.

Як зазначено судом раніше, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000008 від 30.01.2023 року закінчено, матеріали кримінального провадження направлено до суду та на даний час триває судовий розгляд.

З обвинувального акта вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні було завершено щодо об`єкта нерухомого майна «майстерні», розташовані за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, буд.165.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності, у розумінні Конвенції, вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series А N52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series А N 98).

Суду не надано жодних даних про виділення матеріалів кримінального провадження щодо приміщення нежитлової будівлі «Казарма під літ.А-1» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 45), загальною площею 283,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська обл., Сколівський р-н, с. Тухля, вул. Франка Івана, 233.

За таких обставин, відсутні відомості вважати, що арештоване майно є безпосередньо предметом кримінального правопорушення у кримінальному проваджені за №0000008 від 30.01.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 367 КК України, досудове розслідування у такому закінчено, станом на сьогоднішній день триває судовий розгляд, відтак всі необхідні процесуальні дії з арештованим майном проведено. Таким чином, відсутні і ризики, які слугували підставою для накладення арешту.

З огляду на наведене вище, беручи до уваги мету накладення арешту забезпечення збереження речових доказів, враховуючи наслідки арешту майна для його власника, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, беручи до уваги те, що у подальшому необхідність у застосуванні арешту на об`єкт нерухомості, із забороню володіння та користування ним, та вчинення будь яких дій відпала, а тому клопотання підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.174, 376 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

клопотання представника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 03.10.2023 (справа №463/1074/23, провадження №1-кс/463/7193/23), а саме на приміщення нежитлової будівлі «Казарма під літ.А-1» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 45), загальною площею 283,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська обл., Сколівський р-н, с. Тухля, вул. Франка Івана, 233;

Скасувати накладену ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 03.10.2023 (справа №463/1074/23, №1-кс/463/7193/23) заборону будь-яким фізичним та юридичним особам вчиняти будь-які дії пов`язані із перебудовою, добудовою, виділом, поділом об`єкта, переходом права власності, зокрема, продажу через електронні торги вказаного майна, а також заборону суб`єктам державної реєстрації або нотаріусам вчиняти реєстраційні дії щодо вказаного майна, у тому числі вчинення державної реєстрації прав, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації прав, а також інших дій, що здійснюються в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 22 жовтня 2025 року.

Суддя ОСОБА_11