печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0000018,

В С Т А Н О В И В :

Прокурор другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням, яким просить накласти арешт на майно, вилучене у ході обшуку від 24.09.2025, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, в квартирі АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_4 , а саме:

- мобільний телефон марки «iPhone 15 Pro Max», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 ;

- планшет iPad IMEI НОМЕР_3 .

В обґрунтування доводів та вимог клопотання прокурор посилається на те, що Офісом Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000018 від 05.01.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1, ч. 2 ст. 364 КК України.

Вказує прокурор у клопотанні, що на службові особи РФ Одеська залізниця АТ «Укрзалізниця» за попередньою змовою зі посадовими особами суб`єктів господарювання юридичних осіб приватного права, зловживаючи службовим становищем вчиняють дії спрямовані на привласнення та розтрату коштів державного підприємства.

Так у період з 26.06.2024 по 22.08.2024, комісією проведена службова перевірка регіональної філії «Одеська залізниця» та філії «Оператор припортових станцій», за результатами якої складено Акт № ЦЦКБ-26/12КІ від 22.08.2024.

Серед іншого зазначеною перевіркою встановлено, що Наказом Товариства від 25.10.2010 № 760 затверджені Методичні рекомендації щодо порядку дій працівників залізниць під час оформлення матеріалів на затримку вагонів на підходах до станції призначення (навантаження/вивантаження).

Згідно з п. 10 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458, облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акту про затримку вагонів, що складається станцією. Усі дані, зазначені в цьому акті, передаються станцією у «Повідомленні про затримку вагонів» до інформаційно-обчислювального центру залізниці та на станцію призначення. Акт про затримку вагонів складається у трьох примірниках - один залишається на станції затримки та два додаються до перевізних документів. Відповідно до п. 12 цих Правил причини, які є підставою для нарахування плати за користування вагонами в разі затримки їх на підходах до станцій призначення, зазначаються в актах про затримку вагонів ф.ГУ-23а.

Проведеним аналізом встановлені численні факти використання колій станцій РФ «Одеська залізниця» для безоплатного перебування порожніх власних вагонів без складання актів на затримку вагонів форми ГУ-23а на транзитних станціях з причин зайнятості фронтів навантаження на під`їзних коліях та в очікуванні переадресування вантажу, відсутності узгодженого плану навантаження в АС «Мєсплан» та інших причин з вини вантажоодержувачів вантажу. Як наслідок, Товариством, за час затримки вагонів без складання актів на затримку вагонів форми ГУ-23а та порушення вимог п. 1, 2, 4 Інструкції, була втрачена можливість для нарахування та стягнення плати за користування вагонами та збору за зберігання власних вагонів на своїх осях, внаслідок чого АТ «Укрзалізниця» завдано збитків у розмірі 10 230 540,84 грн.

В ході проведення слідчих (розшукових) дій встановлено причетність до вказаної протиправної діяльності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в квартирі АДРЕСА_1 .

Крім того, 24.09.2025 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва проведено обшук в квартирі АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_4 , під час якого виявлено та вилучено наступне:

- мобільний телефон марки «iPhone 15 Pro Max», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 ;

- планшет iPad IMEI НОМЕР_3 .

Перелічені вище предмети відповідають критеріям статті 98 КПК України, оскільки містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що вказує на можливість їх використання в якості речових доказів, а тому постановою слідчого від 24.09.2025 визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

У судове засідання прокурор та власник майна не з`явились.

До суду надійшли заперечення адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 відповідно до яких просить відмовити в задоволенні клопотання, вказує, що вилучені речі не відносяться до зазначеного кримінального провадження та не являються речовим доказом, власник майна не є підозрюваними у будь-якому злочині.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського Суду від 09.06.2005 року у справі «Бакланов проти Російської Федерації», рішення Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу та мету для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства, яке регулює накладення арешту на майно третьої особи із вказаною метою, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна, відповідність його ознакам речового доказу, наслідки арешту для третіх осіб (в даному випадку - це власник майна), а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч. 2 ст. 173 КПК України.

При цьому, обов`язок доведення існування зазначених умов КПК України покладається на орган досудового розслідування.

Так, постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 від 24.09.2025 майно на арешті якого наполягає слідчий, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Дана постанова про визнання майна речовим доказом у кримінальному провадженні не міститься достатніх обґрунтувань, якому чи яким із критеріїв ч. 1 ст. 98 КПК України відповідає вказане вище майно, відсутні будь-які докази того що вилучене майно містять дані щодо обставин кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

У разі необхідності слідчий чи прокурор виготовляє за допомогою технічних, програмно-технічних засобів, апаратно-програмних комплексів копії інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, електронних комунікаційних системах, інформаційно-комунікаційних системах, комп`ютерних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста.

Враховуючи вказане, слідчий, на виконання вимог КПК України, мав здійснити огляд пристроїв та копіювання необхідної інформації.

Попри це слідчий вилучив мобільний телефон та планшет, які знаходились за місцем проживання ОСОБА_4 .

Враховуючи положення ст. 168 КПК України, слідчий мав оглянути, скопіювати необхідну інформацію з пристроїв та повернути їх особі, у якої такі пристрої були вилучені.

Між іншим, прокурор жодним чином не довів, що вилучення пристроїв було необхідною умовою проведення експертного дослідження.

Таким чином, сторона обвинувачення як під час проведення обшуку, так і після нього мала можливість та достатню кількість часу на здійснення огляду вилучених пристроїв та копіювання необхідної інформації.

За таких обставин, клопотання про арешт майна є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам кримінально процесуального законодавства, а відтак в задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 392, 532, 535 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0000018 - залишити без задоволення.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1