справа №176/3763/25
провадження №1-кс/176/527/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2025 р. Слідчий суддя Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жовті Води в залі суду клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділення поліції №5 Кам`янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0001287 від 30 січня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

з участю учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області, 25.09.2025 року, надійшло вище вказане клопотання.

Клопотання мотивоване тим, що слідчим відділенням ВП №5 Кам`янського РУП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001287 від 30 січня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан з 24.02.2022 року, строк дії якого неодноразово безперервно продовжувався і діє по теперішній час.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 213 від 20.07.2024 року солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини для проходження служби.

Таким чином, солдат ОСОБА_5 в розумінні вимог ст. ст. 18, 19, 22, 401 КК України, диспозиції ст. 407 КК України, є військовослужбовцем, а отже суб`єктом вказаного злочину та останньому було достеменно відомо про особливості несення військової служби у час воєнного стану.

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучі військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, а згідно ст. 14 Статуту із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

За ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями , інструкціями тощо.

Стаття 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначає відповідальність солдата (матроса) у мирний і воєнний час за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна, а стаття 128 Статуту, зокрема, покладає на солдата обов`язок сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням, додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд, додержуватися правил особистої та колективної гігієни, виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників), у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

За приписами ст. ст. 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Відповідно до п.1 ст.262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. У день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти.

Проте, солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, встановлені зазначеними нормами законодавства, що визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України, їх взаємовідносини та регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, свідомо допустив їх порушення та вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин.

Так, 29.08.2024, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи необхідність продовження виконання покладених на нього обов`язків, вирішив не виконувати свої обов`язки щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у військовій частині НОМЕР_1 .

Солдат ОСОБА_5 , підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на час військового стану, перебуваючи на посаді курсант 1 начального взводу 2 навчальної роти 1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , (призначений наказом командира по стройовій частині №213 від 20.07.2024), у військовому званні «солдат», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 12, 14, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та, не одержавши відповідних дозволів (наказів) начальників (командирів), які за законодавством уповноважені надавати такі дозволи (накази), 29.08.2024 самовільно залишив військову частину та не з`явився в розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 , а саме пункт постійної дислокації АДРЕСА_1 , звідки прибув до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 де з того часу проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього, та був незаконно відсутній на службі по теперішній час.

25.09.2025 року солдата ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України в рамках кримінального провадження №0001287 від 30.01.2025 року.

У вчиненні даного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється : ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець: м. Жовті Води, Дніпропетровської області, громадянин України, з середньою освітою, на утриманні нікого не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовцю військової служби за призовом під час мобілізації, який перебуває на посаді курсант 1 начального взводу 2 навчальної роти 1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», раніше не судимий.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні матеріалами:

-Матеріалами службового розслідування;

-Протоколами допитів свідків;

-Повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_7 ;

-Протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_7 ;

-Характеризуючими матеріалами;

Будучи допитаний в якості підозрюваного у вчинені вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_5 пояснив обставини вчиненого кримінального правопорушення, та повідомив, що він усвідомлює те, що він самовільно залишив військову частину в умовах воєнного стану.

Також, встановлено, що ОСОБА_5 на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває, групу інвалідності йому не встановлено, має постійне місце проживання, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, який перебуває на посаді курсант 1 начального взводу 2 навчальної роти 1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», не одружений, опікуном не призначений, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, що відповідно до вимог ст. 12 КК України належить до тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обумовлюють застосування запобіжного заходу, а саме:

-п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі від 5 до 10 років,у зв`язку з чим, під загрозою покарання, яке йому може бути призначено у разі доведеності його вини, він зможе переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання.

Крім того, наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто можливість вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Також наявний ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України ОСОБА_5 розуміючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наслідки та ризик втечі для нього, перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності може вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства.

Відповідно до ст. 178 КПК України в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено наступне:

-зібрані в ході досудового розслідування докази є вагомими та підтверджують причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення;

-тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, у вчиненні якого він підозрюється, є достатньою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

-вік та стан підозрюваного ОСОБА_5 дозволяє йому перебувати в установах виконання покарань під час досудового розслідування, що є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

До підозрюваного ОСОБА_5 неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, так як інші запобіжні заходи неспроможні запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні, та забезпечити належну поведінку підозрюваного, а саме:

-застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання не забезпечить належної поведінки підозрюваного, не зменшить наявність вищевказаних ризиків та не зможе перешкодити йому реалізації, оскільки, за місцем проживання та проходження служби не зарекомендував себе з позитивного боку, повагою серед мешканців міста не користується, в громаді міста відповідальне соціальне становище не займає.

-застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки неможливо, оскільки на момент повідомлення йому про підозру та звернення до слідчого судді із вказаним клопотанням, до органу досудового розслідування не надійшло жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру та клопочуть про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_5 саме такого запобіжного заходу як особиста порука;

-застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, навіть із застосуванням електронних засобів контролю та при забороні підозрюваному цілодобово залишати житло не зможе унеможливити вчинення останнім кримінальних правопорушень (злочинів), оскільки у нього відсутні постійні джерела доходу та відсутні засоби для існування у разі обрання йому запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Єдиним запобіжним заходом, який здатен забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків та унеможливить реалізацію вищевикладених ризиків є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчий просив застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання слідчого за обставин, викладених в ньому.

В судовому засіданні захисник та підозрюваний, кожний окремо, просили обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання прокурора, а також матеріали подані до клопотання, приходить до наступних висновків.

Метою застосування запобіжного заходу в кримінальному провадженні, як встановила ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, які визначені ст. 178 КПК України.

Так, згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Частиною 1 статті 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Слідчим суддею встановлено, що обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується наданими письмовими доказами.

Таким чином, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій, виходячи лише з фактичних даних, що містяться в матеріалах клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо причетності ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Слідчим суддею також встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, що відповідно до вимог ст. 12 КК України належить до тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Підозрюваний раніше судимий, вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 15.01.2024 року за ч. 4 ст. 185, ч.1 ст.357 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком 5 років, із встановленням іспитового строку 3 роки. Підозрювається у вчиненні нового умисного злочину під час дії іспитового строку.

Відповідно до ч.8 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою..

Прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою, не має, оскільки ч.8 ст.176 КПК України визначає, що саме такий запобіжний захід застосовується до військовослужбовців за вчинення злочину, передбаченого ст.407 КК України, умовах воєнного стану.

За викладених обставин, вважаю за необхідне задовольнити клопотання слідчого, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 176, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 369-372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділення поліції №5 Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 21 листопада 2025 року включно, без визначення застави.

Підозрюваного ОСОБА_5 взяти під варту в залі суду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали, а підозрюваним, який перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії ухвали.

Слідчий суддя