У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.11.2025 р., якою скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Миколаївської обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення в ЄРДР, повернуто особі, яка її подала.

учасники судового провадження:

скаржник: ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Апелянт просить скасувати ухвалу слідчого судді. Постановити нову ухвалу, якою зобов`язати уповноважених осіб Миколаївської обласної прокуратури внессти відомості про кримінальне правопорушення в ЄРДР за його заявою.

Короткий зміст судового рішення суду 1 інстанції.

Ухвалою слідчого судді скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Миколаївської обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення в ЄРДР, повернуто особі, яка її подала.

Узагальнені доводи апелянта.

На обґрунтування апеляційних вимог щодо скасування оскаржуваної ухвали, апелянт зазначає, що рішення слідчого судді є необґрунтованим та незаконним.

Вважає, що слідчий суддя безпідставно повернув його скаргу без розгляду.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Слідчий суддя, вивчивши скаргу, дійшов висновку, що скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Миколаївської обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення в ЄРДР , слід повернути скаржнику.

Рішення слідчий суддя обґрунтував тим, що скарга ОСОБА_5 не відповідає вимогам законодавства України щодо державної мови, а також скарга надійшла на електрону адресу Центрального районного суду м. Миколаєва в електронному вигляді, однак в супереч вимогам щодо завірення надісланих документів в електронному виді, скаржником ОСОБА_5 не підписано подані документи електронним цифровим підписом, що в свою чергу не дає можливість встановити хто саме звертається до слідчого судді з клопотанням та чи уповноважений він звертатися до слідчого судді з вказаною скаргою. Крім того, слідчий суддя зазначив, що скарга ОСОБА_5 подана не державною мовою.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

З матеріалів судового провадження вбачається, що 26.11.2025 року ОСОБА_5 звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Миколаївської обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення в ЄРДР.

Слідчий суддя вивчивши скаргу ОСОБА_5 , дійшов вірного висновку, що її слід повернути особі, яка її подала, оскільки вона не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, так як складена не державною мовою.

Відповідно до частини першої статті 29 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою.

Частиною першою статті 10 Конституції України встановлено, що державною мовою в Україні є українська мова.

У Рішеннях Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року № 10-рп/99 та від 14 липня 2021 року№ 1-р/2021 зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом.

Також ч. 5 ст. 10, п. 4 ч. 1 ст. 92 Основного Закону України регламентовано, що застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається виключно законами України.

Рішенням Конституційного суду України від 14 липня 2021 року (справа № 1-179/2019(4094/19) встановлено, що володіти українською мовою як мовою свого громадянства - обов`язок кожного громадянина України. При цьому кожен громадянин України є вільним у виборі мови або мов для приватного спілкування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25 квітня 2019 року № 2704-VIII єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова, а у ч. 6 ст. 13 цього Закону вказано, що органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом. Частинами 1, 2 ст. 14 передбачено, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

При цьому за змістом ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою.

У ч. 1 ст. 29 КПК України також регламентовано, що кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.

Тобто згідно з Конституцією України, КПК і зазначеними законами України органи досудового розслідування, прокуратура та суд як державні органи, а також їх посадові особи при здійсненні своїх повноважень і в інших публічних сферах суспільного життя, зобов`язані використовувати лише державну мову. Це також стосується і прийняття до розгляду документів, складених лише українською мовою.

З огляду на зазначене, подані скарги повинні бути викладені державною (українською) мовою.

Однак, передбачена чинним законодавством України вимога щодо подання документів українською мовою не є перешкодою у доступі до правосуддя та не звужує права учасників провадження за мовною ознакою, оскільки процесуальним законодавством гарантовано право учасників провадження щодо користування ними в судовому процесі рідною мовою або мовою, якою вони володіють.

Так, процесуальним законодавством України, а саме п. 18 ч. 3 ст. 42 КПК, передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та, в разі необхідності, користуватися послугами перекладача за рахунок держави. Засуджений має права обвинуваченого, передбачені ст. 42 цього Кодексу, в обсязі, необхідному для його захисту на відповідній стадії судового провадження (ч. 3 ст. 43 КПК).

Право користуватися рідною мовою або іншою мовою, якою особа володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача, зокрема і безоплатно, передбачено і для потерпілого; цивільного позивача; представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; свідка; особи, стосовно якої розглядається питання про видачу (екстрадицію); особи, до якої застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт; особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою до прийняття рішення про її видачу (екстрадицію); особи, якої стосується прохання Міжнародного кримінального суду чи надійшло прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу (п. 9 ч. 1 ст. 56, ч. 3 ст. 61; п. 11 ч. 3 ст. 641, п. 4 ч. 1 ст. 66, ч. 2 ст. 581, ч. 8 ст. 583, частини 5, 14 ст. 584, ч. 4 ст. 585, п. 2 ч. 2 ст. 627, пункти 1, 9 ч. 4 ст. 627 КПК).

Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 19.09.2022 року ( справа № 521/12324/18) та в ухвалі Верховного Суду від 21.01.2019 року (справа № 61-49091ск18) та є обов`язковим для інших судів.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя був позбавлений можливості прийняти скаргу ОСОБА_5 до провадження та призначити до розгляду, з огляду на те, що вона була викладена не державною мовою, що являлось перешкодою у виконанні слідчим суддею своїх обов`язків, визначених процесуальним законом, а тому дійшов вірного висновку, що скаргу слід повернути особі, яка її подала.

Окрім того слідчий суддя обгрунтовано зазначив, що оскільки скарга від імені ОСОБА_5 надійшла на електронну адресу суду без накладеного цифрового підпису особи, яка його подала, то неможливо встановити ким саме вона подана, і враховуючи, що скарга не містить електронного цифрового підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, що використовується для ідентифікації автора, скарга не може вважатися такою, що підписана, а тому не може бути предметом розгляду слідчим суддею та підлягає поверненню.

За такого, апеляційна скарга ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.11.2025 р., якою скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Миколаївської обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення в ЄРДР, повернуто особі, яка її подала - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді