Справа № 449/535/25
Перемишлянський районний суд Львівської області
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.02.2026 м.Перемишляни

Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

секретаря: ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Перемишляни обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0000023 від 06.01.2025 р. відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя м. Городок Львівського району Львівської області, українця, гром. України, не одруженого, з середньо-спеціальною освітою, раніше судимого,

що обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , 05 квітня 2025 року о 14.30 год., перебуваючи у м. Бібрка Львівського району Львівської області, внаслідок реалізації свого раптово виниклого умислу, умисно шляхом вибиття молотком шибки вікна, незаконно проник у належну на праві приватної власності ОСОБА_6 квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , без дозволу на це власниці житла ОСОБА_6 і користувача житла ОСОБА_7 , чим порушив недоторканість житла володіння особи. ОСОБА_4 під час перебування у квартирі ОСОБА_6 і ОСОБА_7 нічого не викрав і приблизно о 15.00 год. 05 квітня 2025 року, покинув це приміщення.

Свою вину у скоєному кримінальному проступку, визнав повністю, підтвердив обставини наведені в обвинувальному акті, у вчиненому розкаявся, просив суд суворо його не карати.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`являється, за час перебування справи у суді, потерпілий 14 разів не з`явився в судові засідання, будучи належним чином повідомленим про дати та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Відповідно до приписів ст. 325 КПК України якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду. Суд має право накласти грошове стягнення на потерпілого у випадках та порядку, передбачених главою 12 КПК України.

Ухвалою Перемишлянського районного суду Львівської області, було накладено грошове стягнення у розмірі 2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 6 056,00 грн., на потерпілого ОСОБА_7 , за невиконання процесуальних обов`язків, а саме неявки у судові засідання.

Відповіддю т.в.о. начальника ВП №2 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, що ОСОБА_7 здійснив самовільне залишення військової частини та місце перебування останнього на даний час не відоме.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання, в якому на підставі ст. 325 КПК України просить суд розглядати справу у відсутності потерпілого ОСОБА_7 , який не з`являється на судові засідання. Не досліджувати докази щодо тих обставин, які не оспорюються, оскільки обвинувачений винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина у вчиненні інкримінованого злочину повністю та об`єктивно стверджується іншими зібраними по справі доказами, проте суд визнає недоцільним дослідження цих доказів стосовно фактичних обставин справи, оскільки цього не заперечують учасники судового розгляду і такі ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував у обвинуваченого, а також інших учасників процесу, чи правильно вони розуміють зміст фактичних обставин справи, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам процесу, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані та перевірені в судовому засіданні докази по справі, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у незаконному проникненні до житла, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, доведена повністю.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003, за №7 «Про судову практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно копії паспорта, вимоги УІАП при ГУНП України у Львівській області та довідки ЦРЛ, встановлено, що ОСОБА_4 , раніше судимий, за медичною допомогою до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не звертався.

Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 26.09.2024 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст. 186 КК України, й призначити йому покарання у виді 6 років 8 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 03.12.2024 року, вирок Сихівського районного суду м. Львова від 26.09.2024 року, залишено без змін, скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 без задоволення.

Враховуючи, що ОСОБА_4 є раніше судимою особою, кримінальне правопорушення, що йому інкримінується вчинив в період відбуття покарання, що свідчить про те, що останній відповідних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, продовжив вчинення кримінальних правопорушень.

На думку суду покарання у виді обмеження волі буде законним, справедливим, пропорційним і співрозмірним із ступенем тяжкості, характером, обставинами та наслідками вчиненого, буде відповідати особі обвинуваченого та меті покарання, а також буде розумним балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав і свобод особи.

У відповідності до вимог ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до п.п. б п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення, одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Суд зазначає, що встановлене за цим вироком правопорушення вчинено ОСОБА_4 після постановлення вироку Сихівського районного суду м. Львова від 26.09.2024 року.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним визначити ОСОБА_4 покарання на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, призначивши остаточне покарання шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком невідбутої частини покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 26.09.2024 року.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В АЛ И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України, й призначити йому покарання у виді 1(одного) року обмеження волі.

Відповіджно до ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю сукупністю вироків менш суворий вид покарання перевестив більш суворий вид та визначити його у виді позбавлення волі на строк у 6 (шість) місяців

Відповідно до ч.1, 4 ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання не відбутого попередньо покарання, згідно вироку Сихівського районного суду м.Львова від 26 вересня 2024 року, призначити остаточне покарання ОСОБА_8 у виді 6 років 9 місяців позбавлення волі.

Початок строку покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту фактичного затримання за попереднім вироком Сихівського районного суду м.Львова від 26 вересня 2024 року.

Речові докази, що зберігаються в камері зберігання речових доказів ВнП№2 РУП №2 ГУНП у Львівській області, знищити.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1