КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/6862/2025 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засіданняОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21 березня 2025 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21.03.2025 року задоволено клопотаннястаршого слідчого в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000707, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.08.2024 року, за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України та накладено арешт на майно, що на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на квартиру, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 70,7 кв.м, житловою площею 34,7 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 00), шляхом заборони відчуження і розпорядження, без заборони використання житлового приміщення особами, які на законних підставах у ній проживають.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21.03.2025 року, скасувати її та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого про арешт майна.

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21.03.2025 року представник зазначає, що власник майна дізнався про існування даного арешту на майно, що перебуває у його власності, шляхом моніторингу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, будь-яких викликів у судове засідання, ухвал суду ОСОБА_6 не отримував, і лише 20.08.2025 року представник ознайомилась із матеріалами клопотання про накладення арешту та оскаржуваною ухвалою.

Мотивуючи апеляційні вимоги апелянт зазначає, що право власності на нерухоме майно, на яке був накладений арешт, ОСОБА_11 отримав внаслідок невиконання зобов`язань ОСОБА_12 за договором позики, на виконання якого ОСОБА_6 передав ОСОБА_12 грошові кошти. За для забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, 08.02.2022 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 був укладений Іпотечний договір, згідно якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_2 , загальна площа 70,70 кв.м; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_12 . Договору позики в частині невиконання зобов`язання з повернення ОСОБА_6 грошових коштів, ОСОБА_6 після надсилання вимог про усунення порушення вказаного вище договору позики, скористався своїм правом на звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Іпотечного договору, та як наслідок, став власником нерухомого майна, на яке був накладений вказаний арешт. 14.03.2025 року ОСОБА_6 за для забезпечення своїх законних прав на володіння, розпорядження та користування майном, звернувся до ОСОБА_12 з вимогою про виселення із вказаного житлового приміщення. Остання вимоги про виселення з квартири, яка на праві власності належать ОСОБА_6 не виконала, проте зобов`язалась повернути кошти, які давала у борг за для припинення дії договору позики, та укладеного за для його забезпечення - іпотечного договору.

Зауважує, що скасування оскаржуваної ухвали про накладення арешту на майно жодним чином не зашкодить виконанню завдань кримінального провадження, оскільки будь-якої шкоди ОСОБА_6 , яку потрібно відшкодовувати, нікому не завдав, цивільного позову у даному кримінальному провадженні не заявлено, а зважаючи на поважний вік власника майна та обвинуваченого та наявність великої кількості хронічних хвороб, покарання у вигляді позбавлення волі, у випадку доведення вини останнього у вчиненні інкримінованого ОСОБА_11 кримінального правопорушення, не зможе бути застосоване, а як наслідок і покарання у вигляді конфіскації майна також.

В судове засідання представник та прокурор не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату та час призначеного судового розгляду. Разом з тим, від представника надійшло повторне клопотання, в якому останній просив відкласти розгляд апеляційної скарги на іншу дату, однак причина, за якої він просив відкласти розгляд вказаної апеляційної скарги є неповажною.

Апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана бути зацікавленою провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника та прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що представником власника майна ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_7 не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21.03.2025 року, виходячи з положень абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а її апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, що Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000707, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 серпня 2024 року, за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

03 жовтня 2024 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Санкцією ч. 5 ст. 190 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

20.03.2025 року старший слідчий в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_8 за погодженням із прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000707, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.08.2024 року, за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, на майно, що на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на квартиру, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 70,7 кв.м, житловою площею 34,7 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 00), із забороною відчуження і розпорядження.

Підставою накладення арешту на вказану квартиру є можлива конфіскація майна як виду покарання.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21.03.2025 року зазначене клопотання старшого слідчого задоволено та накладено арешт на майно, що на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на квартиру, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 70,7 кв.м, житловою площею 34,7 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 00), шляхом заборони відчуження і розпорядження, без заборони використання житлового приміщення особами, які на законних підставах у ній проживають.

Задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя, виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою конфіскації майна як виду покарання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, передбачає наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою, щодо якої такий захід застосовується, кримінального правопорушення, а у випадку застосування такого запобіжного заходу відносно юридичної особи, то застосування арешту майна з даних підстав вважатиметься законним, якщо відносно вказаної юридичної особи здійснюється кримінальне провадження.

Задовольняючи клопотання слідчого про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000707 від 05.08.2024 року, слідчий суддя дослідивши матеріали, додані до клопотання та з`ясувавши обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна прийшов до висновку про наявність передбачених п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вищевказану квартиру, яка належать ОСОБА_6 , з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

При цьому, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що вищевказана квартира, на яку сторона обвинувачення просить накласти арешт відповідає критеріям п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Так, зі змісту ст. 170 КПК України вбачається, що однією з обов`язкових умов для задоволення клопотання про накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання є наявність обґрунтованої підозри за статтею, санкція якої передбачає конфіскацію майна як виду покарання.

Згідно клопотання про арешт майна та матеріалів, наданих стороною обвинувачення на його обґрунтування вбачається, що ця обов`язкова умова органом досудового розслідування та слідчим суддею дотримана.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

З матеріалів провадження, наданих слідчому судді, які обґрунтовують клопотання, вбачається, що зазначені у клопотанні обставини підозри ОСОБА_6 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та певними доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_6 до скоєння кримінального правопорушення, підозра яка йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статей 132, 170, 172, 173 КПК України, перевіривши при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст. ст. 132, 170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

Висновки слідчого судді про арешт майна цілком доведені матеріалами кримінального провадження, специфікою розслідування самого злочину, що потребує проведення певних слідчих дій, та саме такого заходу, як накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус як накладення арешту на вищевказане майно та надасть змогу виконати завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням.

З огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, матеріали провадження, додані до клопотання слідчого, які обґрунтовують необхідність накладення арешту на вищевказану квартиру, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя накладаючи арешт на майно діяв у спосіб та у межах чинного законодавства, арешт застосував на засадах розумності і співмірності, оскільки незастосування арешту на вищевказану квартиру може призвести до подальшого незаконного її відчуження.

Таким чином, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла остаточного висновку, що рішення слідчого судді суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 395, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21 березня 2025 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000707, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.08.2024 року, за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України та накладено арешт на майно, що на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на квартиру, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 70,7 кв.м, житловою площею 34,7 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 00), шляхом заборони відчуження і розпорядження, без заборони використання житлового приміщення особами, які на законних підставах у ній проживають, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , -залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4