УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницького області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

дізнавача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача сектору дізнання Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_4 від 13.08.2025, про закриття кримінального провадження №0000155 від 05.08.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_3 на постанову дізнавача сектору дізнання Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_4 від 13.08.2025, про закриття кримінального провадження №0000155 від 05.08.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України

Скарга мотивована тим, що 30.09.2025 р о 16:52 на електронну адресу ОСОБА_3 надійшов лист відповідь від Вінницької окружної прокуратури №50-116-21 від 30.09.2025 на її запит щодо надання інформації, зі змісту якого встановлено факт закриття кримінального провадження, з обґрунтуванням «за відсутності складу злочину», про що вона зокрема, дізналась з листа відповіді на її запит від Національної поліції у Вінницькій області за № від 22.08.2025 щодо стану досудового розслідування по справі. У цьому листі, як стверджує заявник, було зазначено, що з метою перевірки законності закриття вказаного кримінального провадження, матеріали направлені до Вінницької окружної прокуратури. З електронним листом Вінницької окружної прокуратури вона вперше отримала та ознайомилась із постановою про закриття кримінального провадження №0000155 від 05.08.2025 за ознаками злочину, що передбачено ст. 190 ККУ щодо громадянина ОСОБА_5 . Як зазначає заявник, зі слів потерпілих у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 жодного офіційного повідомлення про закриття справи слідчим ОСОБА_8 на їх поштові та електронні адреси, зазначені у заявах, також не надходило.

Таким чином, на думку сторони заявника, її, а також потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , не було належним чином вручено копію постанови слідчого про закриття кримінального провадження, що є грубим порушенням вимог ст. 110, 284, 290 КПК України.

Також заявник вважає, що у даному кримінальному провадженні мала місце неповнота та поверховість досудового розслідування, що є істотним порушенням обов`язку слідчого та прокурора щодо всебічного, повного й неупередженого дослідження обставин справи. На думку сторони заявника характер дій та бездіяльності органу досудового розслідування, відсутність реакції на подані заяви та докази, а також вибірковість у перевірці обставин дають підстави вважати, що рішення про закриття провадження могло бути прийнято внаслідок неформальних домовленостей між слідчим (прокурором) та фігурантом справи ОСОБА_5 , такі ознаки упередженості свідчать про втрату об`єктивності під час розслідування та на переконання скаржника, ставлять під сумнів законність прийнятого рішення.

Заявник стверджує, що у ході досудового розслідування дізнавачем ОСОБА_4 :

- не проведено допити потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_9 та інших осіб, чиї показання мають істотне значення для встановлення істини, що позбавило сторону потерпілих можливості бути почутими та внести свої відомості до матеріалів справи;

- не витребувано та не досліджено банківські документи, платіжні виписки, реквізити рахунків і карткових номерів, що могли підтвердити факт отримання або руху коштів, хоча відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК слідчий має право й обов`язок витребовувати такі відомості у фінансових установах;

- не призначено жодної експертизи (зокрема ІТ-, банківської, телекомунікаційної чи комп`ютерної), необхідної для встановлення, ким контролюється платформа або рахунок, ідентифікації джерела публікацій чи фактів передачі даних, що прямо суперечить вимогам ч. 2 ст. 93 КПК про збір доказів шляхом отримання висновків експертів;

- не витребувано реєстр членів громадської організації, у межах якої здійснювались зазначені дії, що мало б бути обов`язковою перевіркою на відповідність заявленим твердженням сторони про «офіційне членство», згідно з вимогами ч. 2 ст. 93 КПК щодо витребування документів у юридичних осіб.

Крім того, заявник зазначає, що слідчий ОСОБА_10 , який проводив досудове розслідування у цьому провадженні, вже був призначений слідчим у попередній кримінальній справі, порушеній нею через суд за ст. 182 КК України проти ОСОБА_5 , яка згодом була перекваліфікована окружною прокуратурою на ст. 109 КК України та передана за підслідністю в СБУ. У цій справі слідчий ОСОБА_4 так само не допитував потерпілих, не призначав експертиз, хоча був особисто обізнаний із цифровими та відеодоказами, наданими заявником, що підтверджують обставини злочину. Його дії на думку сторони заявника у попередньому провадженні свідчили про свідоме невиконання процесуальних обов`язків та відвертий саботаж досудового розслідування, що, з огляду на повторення аналогічних дій у нинішньому кримінальному провадженні, має системний характер і потребує окремої правової оцінки керівництвом прокуратури.

Таким чином, на думку заявника, орган досудового розслідування не забезпечив належного виконання своїх процесуальних обов`язків, не вжив усіх необхідних заходів для встановлення об`єктивної істини у справі та фактично обмежився формальною перевіркою, що свідчить про істотне порушення вимог ст. 9, 91, 93, 94 КПК України, що стало підставою для прийняття незаконної та необґрунтованої постанови про закриття кримінального провадження, у даному випадку, на думку заявника, постанова про закриття кримінального провадження була прийнята передчасно, без проведення повного, всебічного та об`єктивного розслідування, без отримання пояснень усіх осіб, причетних до події, а також без належного повідомлення заявника.

Враховуючи викладене вище ОСОБА_3 просила суд, визнати дії прокурора та слідчого (дізнавача) щодо закриття кримінального провадження №0000155 від 05.08.2025 за ознаками ст. 190 ККУ, незаконними та скасувати постанову про закриття кримінального провадження №0000155 від 05.08.2025 за ознаками ст. 190 ККУ.

З огляду на викладене, заявник звернулась до суду з вищевказаною скаргою та просила її задовольнити.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 скаргу підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити.

Дізнавача ОСОБА_4 заперечував щодо задоволення вимог скарги з підстав зазначених в постанові про закриття кримінального провадження, а також посилався на законність та обґрунтованість винесеної постанови.

Вислухавши думку заявника скарги, та дізнавача, дослідивши матеріали справи та ознайомившись з матеріалами кримінального провадження №0000155 від 05.08.2025, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, з огляду на наступне.

Забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора є однією із загальних засад кримінального провадження. Відповідно до статті 24 КПК України це право гарантується кожному.

Статтею 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового провадження, зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої вказаної норми на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сектором дізнання Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження відомості про що внесено до ЄРДР за №0000155 від 05.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Постановою дізнавача сектору дізнання Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_4 від 13.08.2025 кримінальне провадження №0000155 від 05.08.2025 закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається, якщо встановлена відсутність складу кримінального правопорушення.

Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

З досліджених матеріалів скарги та кримінального провадження вбачається, що під час досудового розслідування дізнавачем було проведено ряд слідчих та процесуальних дій спрямованих на повне та всебічне встановлення обставин кримінального провадження, що мають значення для досудового слідства.

Зокрема проведеним дізнанням встановлено, 04.08.2025 до Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, надійшла ухвала суду від 08.07.2025 (№127/20391/25) Вінницького міського суду Вінницької області про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, а саме незаконний збір коштів з громадян під виглядом «благодійних внесків», без будь-яких підтверджуючих документів та звітів.

Під час досудового розслідування встановлено, що 05.06.2025 на адресу Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області надійшла заява від ОСОБА_6 , мешканки м. Ірпінь, Київської обл., у якій вона зазначає, що на початку 2025 року потрапила на трансляцію в Тік Ток, яку проводив ОСОБА_5 , який являється президентом Громадської організації «Федерація єдиноборств «Взаємодія», та під час перегляду трансляції ОСОБА_6 прийняла рішення вступити до Громадської організації «Федерація єдиноборств «Взаємодія», дана ГО «ФЄВ» має свою онлайн платформу з назвою «Arch.UA». Умовою вступу до ГО «ФЄВ» є здійснення добровільного внеску в сумі 500 грн на банківський рахунок ГО «ФЄВ». На що заявниця погодилась та здійснила один переказ зі свого банківського рахунку НОМЕР_1 на банківську картку № НОМЕР_2 на загальну суму 500 грн.

В ході досудового розслідування було допитано в якості свідка ОСОБА_3 , яка повідомила, що офіційно зареєстроване ГО фактичного членства не надає. Тому, дії ОСОБА_11 оцінює як збирання персональних даних громадян для подальшого використання у власних цілях. Також в ході дізнання було допитано в якості свідка ОСОБА_5 , який являється президентом ГО «Федерація єдиноборств «Взаємодія»», код ЄРДПОУ 25508604, який повідомив, що веде свою діяльність згідно статуту вищезазначеної громадської організації, яка функціонує з 1999 року. А також зазначив, що всі дії публічні та викладені інтернет - платформі www.arch.ua.

До матеріалів кримінального провадження долучено Статут громадської організації «Федерація єдиноборств «Взаємодія»», , згідно якого в Розділі 3 Члени федерації, їх права та обов`язки, зазначено, що членами Федерації можуть бути: громадяни України, які досягнути 18 років, іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, визнають цей Статут, надають матеріальну підтримку Федерації або іншою активною діяльністю у встановленому порядку сприяють реалізації мети та завдань Федерації для досягнення цілей, визначених цим Статутом та, але не виключно, є особами, які займаються кікбоксингом та іншими видами спорту та/або надають будь-яку допомогу в діяльності Федерації, сприяють популяризації та розвитку кікбоксингу та спорту в Україні та за її межами.

Членство в Федерації є добровільним, фіксованим і підтверджується записом у реєстрі членів. Члени Федерації отримують пластикову картку члена Федерації (зразок якої затверджується Президентом Федерації), що видається строком на 1 (один) рік. Після спливу строку дії пластикової картки та за відсутності підстав припинення (призупинення) членства в Федерації (виключення члена) видається пластикова картка на новий строк. Членство в інших громадських об`єднаннях не заперечує членство в Федерації;

Кандидат у члени Федерації, що відповідає всім вимогам пунктів 3.1. цього Статуту подає до Президії Федерації відповідну заяву, підписану особисто чи архівує свої дані на інтернет плaтфopмi:«www.arch.ua».

В ході досудового розслідування було здійснено огляд інтернет платформи: «www.arch.ua», під час якого посилання завантажуються коректно, графічні та текстові елементи відображені. Контактні дані, фотографії та відео доступні до перегляду веб-сторінки, яка містить публічну доступну інформацію про членів громадської організації, які надали добровільну згоду щодо їх опублікування.

Особливості шахрайства полягають у тому, що потерпілий, будучи введеним в оману, зовні добровільно передає винному майно або право на майно, вважаючи, що це є правомірним, необхідним або вигідним для нього, що він зобов`язаний це зробити. Тому обман або зловживання довірою за часом передує передачі майна або права на майно і викликає у потерпілого усвідомлення правомірності такої передачі. Наприклад, винний за фальшивим документом отримує грошовий переказ. Таким чином, обман чи зловживання довірою виступають як спосіб зовні законного, за згодою потерпілого отримання майна або придбання права на майно.

Суб`єктивною стороною шахрайства є прямий умисел, корисливі мотив і мета.

Згідно статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення; винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження. При цьому доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Також суд звертає увагу, що 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року№3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон). Прийнятим Законом удосконалюється правовідносини в адміністративній та кримінально-правовій сферах та забезпечується більш ефективне, справедливе застосування покарання за фактами дрібних крадіжок, а також процес розкриття адміністративних та кримінальних правопорушень, шляхом внесення змін до статті 51 (Дрібне викрадення чужого майна) Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Законом внесено зміни до статті 51 (Дрібне викрадення чужого майна) КУпАП шляхом викладення у новій редакції: «Дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, -тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від двадцяти до тридцяти годин, або адміністративний арешт на строк до п`яти діб. Дія, передбачена частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, -тягне за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або виправні роботи на строк до одного місяця з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк від п`яти до десяти діб. Повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частиною першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню,-тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або виправні роботи на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб. Дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені особою, яка три і більше разів протягом року піддавалася адміністративному стягненню за дрібне викрадення чужого майна,- тягнуть за собою накладення штрафу від шестисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк п`ятнадцять діб".»

Таким чином, у новій редакції статті викрадення чужого майна у тому числі шляхом шахрайства, стане кримінально караним діянням, якщо його вартість становитиме більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у 2025 році становитиме 3028 гривень.

Відповідно до ст. 5 КК України Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Суд відзначає, що матеріали кримінального провадження містять заяву гр. ОСОБА_12 від 02.06.2025 про визнання її у кримінальному провадженні потерпілою, оскільки як вона стверджує, ОСОБА_5 шахрайським шляхом заволодів її грошовими коштами в сумі 500 грн. за членство в наведеній вище ГО. В підтвердження факту перерахування коштів на рахунок ОСОБА_5 остання представила відповідну квитанцію.

Заяв інших осіб, які б вважали себе потерпілими від дій ОСОБА_5 матеріали кримінального провадження не містять.

З огляду на вищевикладене, суд звертає увагу на те, що встановлена в межах кримінального провадження сума матеріального збитку становить 500 грн., що в розумінні положень вищезазначеного Закону вказує на відсутність в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України, оскільки відсутня об`єктивна сторона вказаного кримінально карного діяння.

Таким чином слідчий суддя, враховуючи вищевикладені обставини приходить до висновку, що дізнавачем було вжито всіх заходів спрямованих на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального правопорушення, надано належну правову оцінку та забезпечено прийняття законного і неупередженого процесуального рішення.

Отже, наведенні ОСОБА_3 обставини з приводу того, що орган досудового розслідування не забезпечив належного виконання своїх процесуальних обов`язків, не вжив усіх необхідних заходів для встановлення об`єктивної істини у справі та фактично обмежився формальною перевіркою, не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, а навпаки спростовуються ними за наслідками проведених слідчих (розшукових) дій.

Заявником зазначається про те, що орган досудового розслідування повинен був інакше виконувати свої службові обов`язки, вчинити інші (додаткові) процесуальні слідчі дії, поряд з цим орган досудового розслідування встановивши відсутність об`єктивної сторони розслідуваного кримінального правопорушення законно виніс постанову про закриття кримінального провадження, оскільки встановлення додаткових обставин, при відсутності обов`язкового елементу кримінального правопорушення його об`єктивної сторони, є недоцільним, а тому дізнавач прийняв вірне процесуальне рішення про завершення дізнання у формі закриття кримінального провадження.

Положеннями пункту 4 частини першої статті 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Відповідно до частини другої статті 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (частина друга статті 91 КПК України).

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Відповідно до частини п`ятої статті 110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з:

1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову;

2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу;

3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Проаналізувавши зміст оскаржуваної постанови слідчий суддя приходить до висновку, що вказана постанова відповідає вимогам статті 110 КПК України. При проведенні досудового розслідування були проведені необхідні слідчі дії, повно, всебічно досліджено обставини правопорушення, надано їм відповідну правову оцінку та прийнято законне та обґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження. Постанова ґрунтується на вимогах закону, належно зібраних та допустимих доказах, які не спростовуються обставинами, викладеними в поданій скарзі.

Відповідно до частини другої статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи вищезазначене в сукупності суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 34, 91, 93, 284, 303, 306, 307, 309, 372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені скарги ОСОБА_3 на постанову дізнавача сектору дізнання Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_4 від 13.08.2025, про закриття кримінального провадження №0000155 від 05.08.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя