КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/7713/2025 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 вересня 2025 року в кримінальному провадженні №00000554 від 10.07.2025 про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна.

Просив накласти арешт на майно, яке було вилучено 25.08.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження № 0000554 від 10.07.2025, а саме:

ноутбук марки Apple Macbook Pro s/n C02CR0K7P3Y1 та мобільний телефон Apple Iphone imei НОМЕР_1 , які належать ОСОБА_8 .

В обґрунтування клопотання прокурор зазначав, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000554 від 10.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні розпочато на підставі заяви ОСОБА_10 від 10.07.2025 про вчинення кримінального правопорушення, зі змісту якого наведені обставини вчинення шахрайських дій, факти зловживання довірою та обману з метою заволодіння грошовими коштами президента Житомирського Футбольного клубу «Полісся» ОСОБА_11 на суму понад 220 тисяч доларів США.

На виконання доручення прокурора від 11.07.2025 № 09/2/2- 60893ВИХ-25 у кримінальному провадженні встановлено причетність до вчинення кримінального правопорушення представників ТОВ «Пасс ЮА» () ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до вчинення шахрайства, а саме заволодіння шляхом обману чужим майном - грошовими коштами, які належали громадянину ОСОБА_11 .

За отриманими даними, колишній Віце-Президента клубу ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та громадянин України ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ініціювали продовження договору з ТОВ «Пасс ЮА» щодо надання консультаційних послуг ФК «Полісся» з відбору та моніторингу потенційних футболістів для подальшої покупки та інші консультаційні послуги, на суму 84 тисяч євро. Підписання договору відбулось з порушенням процедури погодження договорів, передбаченої відповідними нормативними документами ФК «Полісся», про що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 були попереджені внутрішньою службовою безпеки підприємства про заборону цього. Договір був підписаний напряму у Президента клубу, без погодження з внутрішньою службовою безпеки. Представники ТОВ «Пасс ЮА» надавали послуги для ФК «Полісся» в рамках договору, зокрема пов`язані з пошуком, аналізом, описом та створенням звітів по гравцям, підготовкою профілю гравців, за дорученням Клубу проведення трансферних переговорів і інші послуги. Футбольним клубом ці послуги були оплачені, інших виплат за ці послуги не передбачалось та оплачуватись не могло.

Під час переходу з футбольного клубу «Локомотив» Загреб в ФК «Полісся» гравця ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , Хорватія) встановлено наступне. Наприкінці травня 2024 агент гравця ОСОБА_17 ( ОСОБА_18 ) ІНФОРМАЦІЯ_6 , звернувся до ОСОБА_19 (представника «Пасс ЮА») та поросив і погодив для себе 50 тисяч євро агентської комісії. За поданням ОСОБА_14 , узгодженого ОСОБА_13 , 28.05.2024 було підписано у президента «Полісся» ОСОБА_11 «Повідомлення щодо переходу футболіста в клуб», в якому ОСОБА_14 вказав 200 тисяч євро агентської комісії, а також підписний бонус гравцю у розмірі 10 тисяч євро. За отриманими даними, 10 червня 2024 року ОСОБА_14 і ОСОБА_8 узгодили між собою, що 50 тисяч євро із зазначеної суми передадуть агенту гравця, а 50 тисяч євро залишать собі представники «Пасс ЮА».

11.06.2024 в Варшаві (Польща) агента ОСОБА_20 і гравця ОСОБА_15 зустрічав водій ФК «Полісся» на автомобілі з державним номером НОМЕР_2 . 12.06.2024 вони перетнули кордон з Україною в пункті пропуску Устилуг на зазначеному автомобілі та приїхали на тренувальну базу «Полісся», яка знаходиться біля села Березина Житомирської області з метою підписання гравцем контракту з клубом та розрахунку з агентом.

На момент їх приїзду в ОСОБА_13 не було готівкою коштів у євро для оплати агенту і він попросив ОСОБА_14 щоб той попередив агента, що оплата буде в доларах США. При цьому для оплати послуг агенту ОСОБА_14 та ОСОБА_13 було підготовлено 108 тисяч доларів США (100 тисяч євро з 200 тисяч євро, які передбачались для оплати агентських). Після підписання контракту та розрахунку з агентом, 13.06.2024 агент покинув країну на тому ж автомобілі і в тому ж пункті пропуску, як і заїжджав. При цьому під час перетину кордону агент повідомив водію автомобіля (на даний час особа встановлюється), що в нього при собі 27 тисяч доларів США, які він отримав у ФК «Полісся».

За наявними даними, ще 27 тисяч доларів США агент лишив гравцю ОСОБА_21 (тобто агенту було передано 54 тисячі доларів США зі 108 тисяч доларів США). Решта 54 тисяч доларів США (зі 108 тисяч доларів США) була передана представникам ТОВ «Пасс ЮА» за передньою домовленістю.

15.06.2024 ОСОБА_14 погодив з представником «Пасс ЮА» ОСОБА_22 , що інший представник ОСОБА_23 може забрати у футболіста ОСОБА_15 гроші у сумі 27 тисяч доларів США, які йому залишив агент. При цьому гравцю залишили з вказаної суми лише 300 доларів США. ОСОБА_24 та ОСОБА_25 з метою приховування інформації, що кошти мають бути передані для представника ТОВ «Пасс ЮА», вирішили звернутись до агента футболіста і попросили його повідомити гравця про необхідність передачі 26 700 доларів США ОСОБА_26 . В подальшому, ОСОБА_27 приїхав до в`їзду на територію бази ФК «Полісся» в с. Беризина Житомирської області, де ОСОБА_28 на виконання прохання агента передав 26 700 доларів США.

За наявними даними з отриманих коштів у сумі 200 тисяч євро для виплати послуг агента футболіста ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 100 тисяч євро залишились у себе, решту суми - 108 тисяч доларів США (еквівалент 100 тисяч євро) розподілили агент (27 тисяч доларів США), представники «Пасс ЮА» ОСОБА_25 та ОСОБА_27 (54 тисячі доларів США та 26700 доларів США), футболіст Матей Матіч (300 доларів США).

Зазначені представники ТОВ «Пасс ЮА» можуть бути причетні до заволодіння частиною коштів і під час трансферів інших гравців до ФК «Полісся».

До вказаної протиправної діяльності також можуть бути причетні інші преставники ТОВ «Пасс ЮА» (освітня платформа «PASS»), зокрема ОСОБА_29 , ОСОБА_30 ), ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 .

Згідно з отриманою інформацією, ОСОБА_29 та куратор скаутів, працюючих в ТОВ «Пасс ЮА», ОСОБА_35 , через третіх осіб допомагають влаштовуватись підконтрольним їм особам скаутами і тренерами в футбольні клуби (в Україні: «Полісся», «Карпати», «Олександрія», «Кривбас», «ЛНЗ», колишній «Дніпро-1» і інші; за кордоном: ДАЦ (Словаччина), Аль-Райян (Катар), Фламенго (Бразилія) і інші), за допомогою яких впливають на діяльність цих клубів як в цілому, так і задля подальшої особистої фінансової користі.

Вказані особи за ініціативи підконтрольних скаутів в клубах приводять гравця в клуб разом з іноземним/місцевим агентом, з яким заздалегідь обговорюють суми послуг агента, які зароблять на окремому трансфері. Підконтрольні скаути у клубах навмисно завищують цифру агентських виплат для президентів клубів (зазвичай в два рази під приводом того, що гравець може на вигідних умовах (безкоштовно) приходить в клуб і треба частково розрахуватись з представниками попереднього клубу). В подальшому, після укладення контракту з гравцем та розрахунку з агентом, частину коштів привласнюють. В деяких випадках скаути намагаються підвищити підписний бонус гравцеві, про який гравець не знає і який так само залишають собі. Отримані кошти вказані особи розподіляють між собою.

На даний час за результатом проведених слідчих (розшукових) дій встановлено місця фактичного проживання та роботи фігурантів кримінального провадження, де можуть зберігатися документальні матеріали, комп`ютерна техніка, речі та предмети, що мають значення для досудового розслідування.

До вчинення кримінального правопорушення, зокрема, причетний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 21.08.2025 надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , якою користується ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 (право власності зареєстровано за ОСОБА_36 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

25.08.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , проведено обшук в ході якого виявлено та вилучено ноутбук марки Apple Macbook Pro s/n C02CR0K7P3Y1 та мобільний телефон телефон Apple Iphone imei НОМЕР_1 , які належить ОСОБА_8 .

28.05.2025 постановою заступника начальника другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 вищевказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 вересня 2025 року клопотання прокурора задоволено.

Накладено арешт на майно, яке було вилучено 25.08.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження № 0000554 від 10.07.2025, а саме на: ноутбук марки Apple Macbook Pro s/n C02CR0K7P3Y1 та мобільний телефон Apple Iphone imei НОМЕР_1 , які належить ОСОБА_8 .

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що відповідно до вимог ст. 173 КПК України наявні дані про достатність доказів, що вказують на наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, наявність даних про відповідність майна критеріям ст. 98 КПК України.

Прийшов до висновку, що з метою забезпечення збереження речових доказів, необхідним накладення арешту на майно, так як наявні передбачені ст. 170 КПК України підстави для його накладення та заборонити розпоряджатися та використовувати зазначене майно.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , 24.09.2025 подав апеляційну скаргу. Просив скасувати ухвалу та постановити нову про відмову в задоволенні клопотання прокурора.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що ухвала, є незаконною, необґрунтованою, невмотивованою.

Зазначив, що судове рішення постановлено з істотними порушеннями чинного кримінального законодавства, майно не відповідає критеріям ст. 98 КПК України та ч. 2 ст. 168 КПК України.

Стверджував, що клопотання слідчого та матеріали якими обґрунтовано не відповідає дійсності.

Зазначив, що арешт майна порушує право власності добросовісного власника.

Зазначив, що відсутні обґрунтування визнання майна речовими доказами.

Стверджував, що ухвала про арешт майна не виправдовує його мету та не відповідає завданням кримінального провадження, не є розумним, доцільним та співрозмірним.

Зазначив, що накладення арешту на майно призвело до протиправного порушення права власності ОСОБА_8 .

Повідомив, що арешт накладено з порушенням строків розгляду клопотання про арешт майна та без виклику володільця майна.

З матеріалів судового провадження вбачається, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000554 від 10.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні розпочато на підставі заяви ОСОБА_10 від 10.07.2025 про вчинення кримінального правопорушення, зі змісту якого наведені обставини вчинення шахрайських дій, факти зловживання довірою та обману з метою заволодіння грошовими коштами президента Житомирського Футбольного клубу «Полісся» ОСОБА_11 на суму понад 220 тисяч доларів США.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 21.08.2025 надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , якою користується ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 (право власності зареєстровано за ОСОБА_36 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

25.08.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , проведено обшук в ході якого виявлено та вилучено ноутбук марки Apple Macbook Pro s/n C02CR0K7P3Y1 та мобільний телефон телефон Apple Iphone imei НОМЕР_1 , які належить ОСОБА_8 .

28.05.2025 постановою заступника начальника другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 вищевказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя вказав, що враховуючи, наявність даних про належність майна, з метою забезпечення речових доказів, слідчий суддя вважав необхідним задовольнити клопотання та накласти арешт на майно, оскільки наявні, передбачені ст. 170 КПК України, підстави для його накладення.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчий суддя Печерського районного суду

м. Києва зазначених вимог закону дотримався.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження №00000554 від 10.07.2025, про накладення арешту на вищевказане майно, дослідивши матеріали, додані до клопотання, дійшов обґрунтованого висновку, що майно відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні, а тому необхідно накласти на нього арешт.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Згідно наданих матеріалів до клопотання прокурора, постановою слідчого вказане майно, на яке прокурор просив накласти арешт, визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч твердженням апелянтів, встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказане майно, оскільки, як уже зазначалось вище, воно відповідає критеріям ст. 98 КПК України та 25.08.2025 постановою слідчого визнане речовими доказами.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, всупереч доводам апеляційної скарги.

Ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

З урахуванням положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 вересня 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ _____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4