Номер провадження: 11-сс/813/214/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 16.12.2025 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Автономної Республіки Крим, громадянки України, з вищою освітою, заміжньої, має двох неповнолітніх дітей, фізичної особи - підприємця, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001520 від 13.12.2023 року, у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 149, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 149, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 149 ч. 3 ст. 149, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 149, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 332 ,ч. 3 ст. 358 КК України, -

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 16.12.2025 року задоволено клопотання органу досудового розслідування та відносно ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23.01.2026 року з визначенням розміру застави у розмірі 800 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 2 422 400 (два мільйони чотириста двадцять дві тисячі чотириста) гривень.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором надано матеріали (докази), які обґрунтовують повідомлену підозру та є достатніми для переконання що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що:

- пред`явлена підозра необґрунтована, матеріали провадження не містять доказів причетності ОСОБА_8 до інкримінованих їй злочинів;

- ризики заявлені слідчим та які викладені у клопотанні не підтверджені;

- суд не прийняв до уваги дані про особу підозрюваної, а саме те, що ОСОБА_8 має родину, чоловік підозрюваної після її затримання переніс інфаркт, а її донька перебуває під наглядом лікарів.

- також ОСОБА_8 має постійне місце проживання, працює, є підприємцем.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника ОСОБА_7 який підтримав апеляційну скаргу; думку прокурора, який заперечував проти її задоволення; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Згідно частини 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України вказує, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Рішення слідчого судді має чітко відповідати вимогам КПК України, у відповідності до яких воно постановлюється. В протилежному випадку рішення слідчого судді є незаконним.

Зазначені вимоги суд першої інстанції виконав в повному обсязі. В оскарженій ухвалі слідчий суддя навів належні та достатні мотиви для продовження застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді тримання під вартою, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин, на думку апеляційного суду, відсутні підстави стверджувати про необґрунтованість та невмотивованість судового рішення.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Частиною 4 ст.199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001520 від 13.12.2023 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.149, ч.3 ст.149, ч.2 ст.332, ч.3 ст.332, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.366 КК України.

23.04.2025 повідомлено про підозру та 02.05.2025 року, 21.10.2025 року ОСОБА_8 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332 КК України, ч.3 ст.149 КК України, ч.1 ст.14 ч.3 ст.149 КК України, ч.3 ст.358 КК України за наступних обставин.

За версією органу досудового розслідування, 24.02.2022 року громадяни України ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та інші невстановлені слідством особи здійснювали посередницьку діяльність у сфері міждержавного усиновлення дітей шляхом безпосередньої участі у процесах оформлення та супроводу справ, пов`язаних з усиновленням (удочерінням) дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування в сім`ї іноземців.

Розуміючи, що реалізація злочинного плану вимагає чітких узгоджених дій значної кількості людей, при достеменно невстановлених обставинах, у різний проміжок часу, згідно повідомленої підозри, ОСОБА_8 включила до складу організованої групи та залучила до злочинної діяльності ОСОБА_9 та інших невстановлених осіб, які умисно і добровільно, усвідомлюючи наслідки своїх суспільно-небезпечних дій, надали свою добровільну згоду на участь у тривалій злочинній діяльності під керівництвом ОСОБА_8 .

Також, для забезпечення отримання швидких та позитивних рішень органів виконавчої влади щодо встановлення опіки над обраними громадянами США дітьми, погоджень щодо виїзду таких дітей за кордон, рішень щодо відстрочки від мобілізації для опікунів, ОСОБА_8 в якості пособника залучила до складу організованої групи ОСОБА_10 , який за вказівками останньої, видаючи себе обманом за високопоставленого посадовця, здійснював вплив на посадових осіб відповідних державних органів.

Таким чином, за версією органу досудового розслідування ОСОБА_8 , використовуючи свої лідерські якості, маючи рішучий та вольовий характер, розуміючи можливі наслідки протиправних дій, проте нехтуючи суворістю визначеного кримінальним законодавством покарання, утворила організовану групу з розподілом ролей та функцій кожного з її учасників, об`єднавши їх єдиною метою - отримання незаконного прибутку за рахунок вчинення умисних злочинів.

Зі змісту повідомлення про підозру вбачається, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та невстановлені особи, в період приблизно з березня 2022 року по 2025 рік, ймовірно, вчинили у складі організованої групи ряд умисних злочинів, пов`язаних із замахом на переміщення та переміщенням в США для незаконної передачі громадянам цієї країни неповнолітніх і малолітніх українських дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, з метою їх експлуатації у вигляді усиновлення (удочеріння) з метою наживи, та організацією незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

Одночасно з цим, в указаний період часу ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , як спільно, так і окремо одна від одної, діючи умисно, згідно повідомленої підозри, з метою наживи, готувалися, організували та вчинили за попередньою змовою групою осіб з іншими невстановленими особами, із залученням до протиправних дій інших громадян України (7 чоловіків призовного віку - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , та 2 жінок - ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ), ряд аналогічних злочинів щодо інших 13 дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування (неповнолітніх та малолітніх сестри та брата ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , братів ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , братів ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , брата та сестри ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 ), пов`язаних з їх експлуатацією у вигляді незаконного переміщення до США для передачі на виховання, утримання, усиновлення (удочеріння) громадянам цієї країни з метою наживи, та організацією незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, дослідженими слідчим суддею, а саме: протоколами за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії, передбаченої ст. 263 КПК України, відносно та за участі ОСОБА_8 від 11.04.2024 року, протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії, передбаченої ст. 260 КПК України, в автомобілі «Audi Q7» д/н НОМЕР_1 , що знаходиться в користуванні ОСОБА_9 відносно та за участі ОСОБА_9 від 01.07.2024 року; грошові перекази за допомогою платіжної системи «Western Union»; банківські перекази, відомості про які отримано в ході проведених тимчасових доступів 06.06.2024 року, 19.06.2024 року, 21.06.2024 року, 20.09.2024 року, 01.10.2024 року; протоколами проведених тимчасових доступів 18.03.2024 року, 19.06.2024 року, 01.10.2024 року, 02.10.2024 року результатами аналізу стільникового зв`язку абонентського номеру мобільного телефону НОМЕР_2 , що належать ОСОБА_8 ; протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії, передбаченої ст. 263 КПК України, відносно та за участі ОСОБА_32 від 02.03.2024 року; протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії, передбаченої ст. 263 КПК України, відносно та за участі ОСОБА_8 від 11.04.2024 року; протоколами оглядів вилучених під час проведених обшуків мобільних телефонів; протоколом допиту неповнолітньої потерпілої ОСОБА_33 , під час якого остання пояснила, що під час перебування в евакуації в Італії до них у заклад приїжджала ОСОБА_34 , до свого «підопічного» ОСОБА_29 , який був другом її брата ОСОБА_35 . ОСОБА_34 запропонувала їм разом з братом також поїхати до неї та ОСОБА_36 до США, але пояснила, що для цього їй потрібно зв?язатися з ОСОБА_37 , яка пояснить, що треба робити та як себе вести, для цього потрібно буде познайомитись з родиною ОСОБА_38 та залишатися тимчасово з ними, для того щоб служба все погодила. Після оформлення документів діти ОСОБА_39 , ОСОБА_40 та ОСОБА_41 знаходились разом з родиною ОСОБА_38 , перетнули державний кордон, але потрапити до США не змогли і повернулися до України та іншими матеріалами кримінального провадження.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.10.2025 року було продовжено строк досудового розслідування кримінального провадження № 0001520 від 13.12.2023 року до 9 (дев`яти) місяців, а саме до 23 січня 2026 року включно.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі органом досудового розслідування було надано достатньо доказів для обґрунтування підозри ОСОБА_8 .

Крім того, вирішуючи питання про обґрунтованість підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

При цьому, відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їй злочинів, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Оскільки наразі досудове розслідування триває, існуючі в даному кримінальному провадженні ризики, які обґрунтовують необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_8 , не відпали.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Не погоджуючись із доводами захисника про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявності ризиків, які були б підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Апеляційний суд погоджується з доводами клопотання слідчого та висновками слідчого судді стосовно існування ризиків що підозрювана ОСОБА_8 може незаконно переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних по вказаному кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, які обумовлені обґрунтованістю підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, які є тяжкими злочинами, тяжкістю покарання, що загрожує підозрюваній у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі та усвідомлюючи передбачене законодавством за вчинення інкримінованих їй кримінальних правопорушеньпокарання, може переховуватися від органів досудового слідства та суду, оскільки вона, не маючи стримуючих факторів у вигляді обмежень у перетині державного кордону, та, можливо, маючи значні матеріальні ресурси для тривалого перебування за кордоном, чому буде надано оцінку далі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Крім того, підозрювана як жінка яка є особою з інвалідністю ІІІ групи та має двох неповнолітніх дітей, може вільно покидати межі України.

Колегія суддів звертає увагу, що наразі досудове розслідування триває, а показання свідків у даному кримінальному провадженні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування.

Апеляційний суд також звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Таким чином, аналізуючи всі викладені вище обставини у їх сукупності, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість можливого призначеного покарання, наявність обґрунтованої підозри та ризиків можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, ризиків незаконного впливу на свідків, які, в тому числі є неповнолітніми, а також особи підозрюваного, на переконання апеляційного суду, слідчим доведено те, що застосування підозрюваній ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти доведеним ризикам, а слідчий суддя вірно оцінив та відобразив ці факти в своїй ухвалі.

Дані про особу підозрюваної, а саме те, що вона є інвалідом ІІІ групи, разом з чоловіком та двома малолітніми дітьми постійно проживають на території м. Львів, на території України займається підприємницькою діяльністю, позитивно характеризується, з початку повномасштабної війни систематично надає допомогу ЗСУ, за що неодноразово була нагороджена подяками та грамотами, однак суд, не може не врахувати й те, що під час війни ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, а тому враховуються апеляційним судом, проте, за наявності встановлених ризиків, які не зменшились та не відпали, не можуть беззаперечно свідчити про неможливість та необґрунтованість продовження відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В зв`язку з наведеним апеляційний вважає продовження відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою виправданим, а доводи сторони захисту в цій частині - необґрунтованими.

Дійшовши висновку про законність та обґрунтованість оскарженої ухвали апеляційний суд також враховує, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваної під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК України, в тому числі і з урахуванням результатів досудового розслідування.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваної і сама підозра у вчиненні тяжких злочинів, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання ОСОБА_8 під вартою.

Доводи захисника про необхідність зменшення розміру застави, непомірність його для підозрюваної, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки менший розмір застави, з великою вірогідністю може виявитися недостатнім для гарантування запобігання встановленим ризикам.

Слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування/продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України (ч. 3 ст. 183 КПК України).

Апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді, що вимоги слідчого та прокурора визначити підозрюваній заставу в розмірі 2 422 400 гривень, є обґрунтованими, оскільки ними доведено необхідність застосування саме вказаного розміру застави.

У даному кримінальному провадженні виключність випадку полягає в тому, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні ряду епізодів тяжких злочинів, які пов`язані зі сприянням в незаконному переправленні осіб через державний кордон України, вчинених в умовах воєнного стану та пов`язаних із посяганням на недоторканність державного кордону, що безпосередньо впливає на стан обороноздатності країни, за попередньою змовою групою осіб.

Так, розмір застави повинен бути достатнім стримуючим фактором для підозрюваного, щоб не здійснити втечу. При цьому, не допускається встановлення такого розміру застави, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави і перетворюється на безальтернативне ув`язнення.

Крім того, Європейський суд з прав людини також наголошує, що якщо на карту поставлене право на свободу, гарантоване ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, влада повинна приділяти питанню встановлення відповідного розміру застави таку ж увагу, якби це стосувалося обґрунтування необхідності тримання особи під вартою. Серйозність звинувачень проти обвинуваченого, як і його статки не можуть бути вирішальними факторами, що виправдовують суму застави.

Як встановлено вище, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.149, ч.3 ст.27, ч.3 ст.149, ч.3 ст.27, ч.3 ст.15, ч.3 ст.149 ч.3 ст.149, ч.2 ст.15, ч.3 ст.149, ч.3 ст.27, ч.3 ст.332, ч.3 ст.332, ч.3 ст.358 КК України, тобто тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, а тому враховуючи положення п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо нього, за загальним правилом, має визначатися у межах від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Водночас, відповідно до абз. 2 ч. 5 вказаної статті, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні, зокрема, особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно

Зважаючи на тяжкість та характер злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , обставини інкримінованих тяжких та особливо тяжких корисливих кримінальних правопорушень, що пов`язані із організацією торгівлі людиною, незаконним переправленням осіб придатних до військової служби через державний кордон України в умовах воєнного стану, що опосередковано впливає на обороноздатність держави та свідчить про підвищену суспільну небезпеку протиправних дій, а також високий ступінь встановлених ризиків, розмір винагороди, яку на думку слідчого, повинна була отримати підозрювана, слідчий суддя прийшов обґрунтованого висновку, що лише застава в розмірі 800 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб зможе забезпечити виконання підозрюваною ОСОБА_8 обов`язків, передбачених цим Кодексом, оскільки застава у сумі до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на неї обов`язків та не буде достатнім стримуючим фактором для запобігання існуючим ризикам кримінального провадження.

За вказаних вище обставин, апеляційний суд вважає, що запобіжний захід у виді застави у зазначеному розмірі буде достатнім стимулюючим фактором, який би підозрювана або інша особа (заставодавець) боялися б втратити внаслідок невиконання процесуальних обов`язків. Такий розмір застави є розумним з огляду на необхідність виконання завдань кримінального провадження та не є завідомо непомірним для підозрюваної.

Твердження сторони захисту про неврахування даних про особу підозрюваної, колегія суддів визнає неспроможними, оскільки всі дані про її особу були враховані при постановленні судового рішення, а нових документів щодо інших даних про особу ОСОБА_8 на підтвердження вказаних доводів, захисником не надано.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що органом досудового розслідування була доведена неможливість застосування на даному етапі досудового розслідування відносно підозрюваної ОСОБА_8 більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, для запобігання названим вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної та продовження їх існування, у зв`язку з чим неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про неспроможність доводів апеляційної скарги захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 182, 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 16.12.2025 року, якою в кримінальному провадженні №0001520 від 13.12.2023 року підозрюваній ОСОБА_8 продовжений строк тримання під вартою до 23.01.2026 року включно, з визначенням застави - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4