КОМПАНІЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 391/322/25
Провадження № 1-кс/391/9/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2025 р.селище Компаніївка

Компаніївський районний суд Кіровоградської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про самовідвід судді Компаніївського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_3 по кримінальному провадженню № 0000493 від 20.07.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ст. 126-1 КК України

ВСТАНОВИВ:

На стадії судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ст. 126-1 КК України, суддею Компаніївського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_3 з метою запобігання виникненню сумнівів в її неупередженості заявлено самовідвід, оскільки суддею вже надана була оцінка діям ОСОБА_4 , які зазначені в обвинувальному акті за його обвинуваченням за ст. 126-1 КК Укарїни, в рамках КУпАП визнано винним за ч.2 ст. 173-2 КУпАП, тобто домашньому насильстві.

З обвинувального акту суддею встановлено, що ОСОБА_4 інкриміновано вчинення домашнього насильства, яке мало місце, в тому числі 24.06.2022, 04.07.2022, в зв`язку з чим постановами Компаніївського районного суду його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП. Справи про адміністративні правопорушення розглядалися саме суддею ОСОБА_3 і тіж самі епізоди інкримінуються ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження за ст. 126-1 КК України з посиланням на ухвалені нею постанови про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

Належно повідомлені учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явилися.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, судом встановлено наступне.

У п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ч.1 ст.75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Відповідно до вимог ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Відвід повинен бути вмотивованим. Тобто, обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними. Відвід повинен містити відповідні аргументи, докази, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

Неупередженість судді є необхідною умовою для належного виконання ним або нею своїх обов`язків. Вона виявляється не лише у змісті рішення, але й в процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Європейський суд з прав людини пояснив, що вимоги щодо неупередженості мають два аспекти. По-перше, суд має бути неупередженим у суб`єктивному плані, тобто жоден член суду не повинен мати будь-яких особистих упереджень. Припускається, що особиста неупередженість існує, якщо немає доказів протилежного. По-друге, суд має бути неупередженим з об`єктивної точки зору, тобто він повинен запропонувати достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів щодо цього. За цим критерієм слід визначити, чи існують, незалежно від поведінки судді, будь-які факти, які можна перевірити та які можуть викликати сумніви щодо неупередженості судді. У цьому випадку навіть зовнішні ознаки мають значення. Адже на карту поставлено довіру, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти громадськості та обвинувачуваній особі зокрема. Тому кожний суддя, щодо неупередженості якого існують обґрунтовані сумніви, повинен відмовитися від ведення справи

При вирішенні питання щодо того, чи існують вагомі обставини побоюватися, що тому чи іншому судді в кримінальній справі бракує неупередженості, точка зору обвинуваченого важлива, проте не вирішальна. Вирішальне значення тут має те, чи розумна особа, яка представляє громадськість, вважатиме таке побоювання об`єктивно виправданим.

Суддя має вести справу впорядковано та ефективно, не зловживаючи процесуальними правилами. Для цього потрібна певна твердість. Суддя, що має ефективно вести процес і водночас запобігати створенню у розумної, справедливої та поінформованої особи будь-якого враження про брак неупередженості, має зберігати чітку рівновагу. Слід уникати будь-яких дій, які, на думку розумного спостерігача, викликали б (або могли викликати) обґрунтовану підозру про те, що під час виконання своїх суддівських обов`язків суддя не виявляє належної об`єктивності. Якщо виникають такі враження, вони відбиваються не лише на сторонах судового провадження, але й на довірі громадськості до судової системи в цілому.

Суддя має бути готовим приймати рішення у справах, які предстають перед судом. Однак бувають ситуації, коли з метою захисту прав сторін і збереження громадської упевненості в чесності судової влади виникає необхідність відсторонення судді від участі у розгляді певної справи та винесення рішення в ній. З іншого боку, часті відводи суддів можуть викликати осуд суду та особисто судді з боку громадськості та призвести до необґрунтованого завантаження колег таких суддів. У сторін судового провадження може виникнути враження, що вони можуть знайти та обрати суддю для розгляду їхньої справи, а це небажано.

Зі змісту заяви про самовідвід встановлено, що про обставини самовідводу суддя дізналася з обвинувального акта, який надійшов до суду 28.04.2025 року. Отримавши обвинувальний акт 28.04.2025 суддя ОСОБА_3 впродовж 5 місяців не вбачала підстав для самовідводу, відповідної заяви не подавала та ухвалою від 30.04.2025 призначила підготовче судове засідання, під час якого 08.05.2025, 20.06.2025, 02.07.2025 оголошувала склад суду, учасники суду довіряли, відводів не заявляли, суддею ОСОБА_3 про самовідвід також заявлено не було.

Ухвалою суду від 02.07.2025 було призначено судовий розгляд кримінального провадження суддею одноособово, тобто суддя не вбачала перешкод для об`єктивного та безстороннього розгляду даної справи.

На стадії судового розгляду в судових засіданнях 22.08.2025, 18.09.2025 суддя ОСОБА_3 знову оголосила склад суду та 18.09.2025 заявила самовідвід, який прокурор вважав безпідставним. Висловлюючи свою позицію прокурор вказав, що в провину ОСОБА_4 ставиться саме кримінально каране діяння, а перелічені суддею ОСОБА_3 епізоди про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності лише формують його умисел та девіантну поведінку в частині систематичності. Зазначені факти ніким не оспорюються, і надання оцінки домашньому насильству саме в рамках кримінального провадження буде здійснено за іншими фактами, за якими суд ще не надавав юридичну оцінку. Вказав, що суду довіряє.

Відповідно до ч.4 ст. 80 КПК України заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду.

Зазначена норма є застосовною і для процедури самовідводу.

Законодавцем встановлено строки для реалізаціїї процесуального права на самовідвід (відвід) задля уникнення зловживання процесуальними правами та безпідставного збільшення тривалості судового розгляду.

Суддя має сумлінно користуватися правом на самовідвід, ретельно оцінюючи наявність підстав та своєчасно реалізуючи таке право.

При цьому, у випадку, коли суддя міг знати про підстави для самовідводу, але не заявив його вчасно, тобто умисно або внаслідок недбалості порушив правила щодо самовідводу, це є підставою для дисциплінарної відповідальності судді.

Як встановлено судом, незважаючи на те, що підстава для самовідводу існувала та була відома судді ще на час отримання обвинувального акта та на стадії підготовчого провадження, суддею ОСОБА_3 впродовж п`яти місяців призначались та проводились судові засідання, вчинялися процесуальні дії, зокрема застосовувалися приводи обвинуваченого, і лише у вересні 2025 року нею заявлено самовідвід.

Жодного обгрунтування підстав неможливості заявити самовідвід на стадії отримання та ознайомлення з обвинувальним актом або на стадії підготовчого судового засідання у заяві про самовідвід суддею ОСОБА_3 не наведено.

Крім того, про обставини, які суддя ОСОБА_3 розцінила як підстави для самовідводу, учасники процесу були обізнані, та не вважали їх як підставу для заявлення відводу судді. Більш того, в судовому засіданні 18.09.2025 прокурор категорично заперечував, що наведені суддею обставини можуть бути підставою для самовідводу.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заява судді ОСОБА_3 подана нею після спливу законодавчо встановленого сроку, що є підставою для відмови в її задоволенні.

Керуючись статтями 75, 80, 81 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви судді Компаніївського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_3 про самовідвід - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1