Суддя ОСОБА_1
Провадження № 1-кп/644/240/26
ВИРОК

Іменем України

16 лютого 2026 року м.Харків

Індустріальний районний суд м. Харкова у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

За участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001538 від 05.11.2025 за обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мена, Менського району, Чернігівської області, громадянина України, українця, проходив військову службу в/ч НОМЕР_1 на посаді стрілець-номер обслуги ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без фактичного місця мешкання, не одружений, неповнолітніх дітей немає, раніше судимий за вироком Менського райнного суду Чернігівської області від 23.09.2022,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 17.05.2025 призначено на військову службу до військової частини НОМЕР_1 , та призначено на посаду стрілець-номер обслуги ІНФОРМАЦІЯ_3, та зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення. Цього ж числа солдат ОСОБА_4 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

Згідно ст. 68 Конституції України ОСОБА_4 зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції країни покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Органи військового управління забезпечують неухильне додержання вимог Конституції України стосовно того, що Збройні Сили України не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів державної влади чи перешкоджання їх діяльності. Ніякі надзвичайні обставини, накази чи розпорядження командирів і начальників не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій по відношенню до цивільного населення, його майна та навколишнього середовища. За віддання і виконання явно злочинного розпорядження чи наказу військовослужбовці несуть відповідальність згідно з законом. Права і обов`язки військовослужбовців, які залучаються до здійснення заходів, передбачених частиною четвертою цієї статті, визначаються законом.

Відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 50, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.1,4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_4 був зобов`язаний додержуватись Конституції і Законів України, бути прикладом високої культури, скромності та витримки, з повагою відноситися до спів службовців, поважати чужу гідність, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; берегти державне майно, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, досконало володіти зброєю і технікою, тримати їх справними, чистими та готовими до бою, неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї.

Порушуючи вимоги вказаних вище нормативно-правових актів, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, став на шлях злочинної діяльності при наступних обставинах: 05.11.2025 року приблизно о 07 годині 10 хвилин, ОСОБА_4 , знаходячись за адресою: м. Харків, вул. Біблика 35-Б, зайшов до приміщення магазину «Аттика», де побачив на стелажі скляні пляшки з алкогольними напоями і в цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, що належить ТОВ «Основа Інфо».

Далі, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, з метою особистого збагачення, в умовах воєнного стану, введеного на території України на підставі Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ (зі змінами), взяв зі стелажу пляшку лікеру «Єгермейстер» об`ємом 0.5 л. вартість якого відповідно до судово-товарознавчої експертизи складає 416,25 грн, та пляшку рому «Капітан Морган спайс голд» об`ємом 0,5 л. вартість якого відповідно до судово-товарознавчої експертизи складає 372,73 грн. В цей час його помітила співробітниця магазину «Аттика», яка намагалась його зупинити.

Проте, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що його злочинні дії відкриті, бажаючи досягти свого злочинного наміру до кінця, вибіг з магазину та з місця вчинення злочину втік разом з викраденим майном, чим спричинив потерпілому ТОВ «Основа Інфо» матеріальну шкоду на загальну суму 788,98 грн.

У судовому засіданні судом було поставлено на обговорення питання щодо визначення обсягу доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження.

Прокурор зазначив, що враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, добровільності позиції обвинуваченого, відсутності сумнівів у тому, що обвинувачений розуміє суть обвинувачення та не оспорює фактичні обставини справи, він вважає за можливе визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, а також дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого та ряд матеріалів кримінального провадження. Захисник погодився з думкою прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_4 з запропонованим прокурором обсягом та порядком дослідження доказів погодився.

Суд заслухавши думку учасників процесу, з урахуванням положень частин 2 та 3 статті 349 КПК України на місці постановив ухвалу про визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та встановлення запропонованого прокурором порядку дослідження доказів, а саме: допит обвинуваченого, дослідження доказів, що характеризують особу обвинуваченого, а також вивчення матеріалів кримінального провадження, які підтверджують процесуальні дії органу досудового розслідування.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений зазначив, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України визнає в повному обсязі, кримінальне правопорушення ним було вчинено саме за тих обставин, які викладені у обвинувальному акті. У тому, що вчинив вказане кримінальне правопорушення, він щиро розкаявся, пояснив, що дійсно засуджує свії вчинки. Зазначив, що після залишення місця служби не мав куди піти, був голодний, тому викрав в магазині алкоголь, одну пялшку продав щоб купити їжі. Також, зазначив про те, що бачив як продавчиня намагалась його зупинити, але все одно втік з викраденим.

Показання обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Судовий розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого обвинувачення. Зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.

Отже, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, суд дійшов висновку, що висунуте ОСОБА_4 за ч.4 ст.186 КК України обвинувачення знайшло своє підтвердження, події кримінального правопорушення мали місце, провину обвинуваченого повністю доведено, а вчинений обвинуваченим злочин вірно кваліфікований

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до частини 1 статті 67 КК України судом не встановлено.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Щодо призначення покарання, суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_4 є осудним, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності, скоєне правопорушення є тяжким злочином, у відповідності до ст. 12 КК України, а також враховує характер вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, спосіб його вчинення, суспільну небезпеку.

Суд враховує, що в Україні продовжує діяти правовий режим воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, відкрите викрадення чужого майна становить значну суспільну небезпеку, особливо в період воєнного стану.

Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Наведені обставини у своїй сукупності, свідчать про те, що враховуючи обставини злочину, виправити обвинуваченого ОСОБА_4 та запобігти його злочинній діяльності неможливо без його ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що обвинувачений має бути засудженим за частиною 4 статті 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Разом із цим, щодо розміру (строку) покарання ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 186 КК України суд ураховує, що санкція цієї частини статті передбачає позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Однак, в даному випадку суд не вважає за можливе застосування ч. 1 ст. 69-1 КК України, оскільки шкода спричинена кримінальним правопорушенням не була відшкодована, що є передумовою її застосування.

Установлені у справі обставини істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та не можуть бути підставою для застосування положень ст. 69 КК України, а також для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі ст. 75,76 КК України.

Отже, покарання в межах санкції статті особливої частини Крисінального кодексу України на думку суду, є необхідним та достатнім для подальшого виправлення ОСОБА_4 та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, обраний ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Харкова від 06.11.2025 та продовжений ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 25.12.2025. З урахуванням клопотання сторони обвинувачення, суд вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою слід продовжити до набрання вироком законної сили.

Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 369-370, 373, 374, 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_4 - з 05 листопада 2025 року.

Зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 з 05 листопада 2025 року до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» із можливістю внесення застави в розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб - залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Речові докази - оптичний носій DVD-R диск, отриманий відповідно до вимог ст.245-1 КПК України з магазину «АТТІКА» - залишити в матеріалах провадження.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок ухвалено в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуюча суддя ОСОБА_1