Справа № 740/7500/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/129/26
Категорія - ч. 2 ст. 190 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000773 від 01.11.2024 року за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08 вересня 2025 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжина Чернігівської області, громадянина України, неодружений, з повною загальною середньою освітою, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28.12.2022 за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України до покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ніжина Чернігівської області, громадянина України, неодружений, з повною загальною середньою освітою, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08 вересня 2025 року затверджено угоду про примирення від 31.07.2025 року, укладену між потерпілим ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_8 .

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 17 996 (сімнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто шість) гривень 74 копійки процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Затверджено угоду про примирення від 31.07.2025 року, укладену між потерпілим ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_9 .

ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначено йому узгоджене сторонами угоди про примирення покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 20 825 (двадцять тисяч вісімсот двадцять п`ять) гривень 20 копійок процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Питання речових доказів вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, призначивши новий судовий розгляд у суді першої інстанції. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що вирок було постановлено на підставі угоди про примирення, однак, умови угоди не відповідають вимогам КК України, оскільки узгоджене покарання суперечить вимогам Загальної частини КК України, а саме ч. 2 ст. 53, ч. 1 ст. 69 КК України, у зв`язку з чим угода не підлягала затвердженню судом і до неї мали бути застосовані наслідки, встановлені абз. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України у виді продовження судового розгляду в загальному порядку. Звертає увагу, що розмір штрафу, що призначається судом, не може бути меншим за розмір майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Вважає, дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були спрямовані на отримання коштів від потерпілого ОСОБА_11 при цьому роль кожного обвинуваченого не може бути визнана незначною, а тому положення закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена можливість призначити обвинуваченим покарання у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією статті Особливої частини цього Кодексу, без урахування розміру майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не може бути застосована. Також звертає увагу, що суд першої інстанції, перевіряючи умови угоди та встановивши, що вони не суперечать положенням ч. 2 ст. 53, ч. 1 ст. 69 КК України, міг би призначити обвинуваченим покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 190 КК України, зменшивши лише на 412 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, натомість фактично призначив покарання у тому розмірі, на який міг його зменшити, а саме у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Зазначає, що суд не провівши розгляд кримінального провадження у загальному поряду безпідставно встановив обставину, що пом`якшує покарання обвинувачених активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, не виклавши щодо цього жодного мотиву, а також не вказавши жодного доказу, який би підтвердив наявність нової обставини, якої під час досудового розслідування вказаного провадження встановлено не було.

Як встановлено судом першої інстанції, у невстановлений досудовим розслідуванням час 09.12.2023, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник спільний злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами ОСОБА_11 , шляхом обману, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

У подальшому, у не встановлений досудовим розслідуванням час, у період з 09.12.2023 до 11.12.2024 ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами шляхом обману, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, достовірно знаючи про умови кредитування, ОСОБА_8 , який був підписаний як « ОСОБА_12 » та ОСОБА_9 , який був підписаний як « ОСОБА_13 », здійснювали листування з ОСОБА_11 в месенджері «Telegram», в ході чого ввели його в оману, а саме запропонували останньому отримання прибутку шляхом оформлення мікрозаймів в різних фінансових установах та переконали, що згодом не потрібно буде повертати заборгованість, оскільки мають можливість відміняти фінансові зобов`язання з повернення кредитної заборгованості.

У подальшому ОСОБА_11 , будучи введенним в оману та будучи впевнений, що заборгованості у фінансових установах не потрібно буде повертати, 14 грудня 2023 року отримав на власну банківську карту № НОМЕР_1 кредити в таких фінансових установах ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», , юридична адреса: вул. Лейпцизька, 15-Б, м. Київ, 01015, в сумі 4 100 гривень та ТОВ «Споживчий центр», , юридична адреса: вул. Саксаганського, буд. 133-А, м. Київ, 01032, в сумі 6 000 гривень, які в подальшому 14.12.2024 в період часу з 13.40 год до 14.16 год трьома транзакціями перерахував на надану ОСОБА_9 банківську платіжну картку № НОМЕР_2 , що емітована АТ «Таскомбанк» на ім`я ОСОБА_8 .

У подальшому 15.12.2024 ОСОБА_11 отримав на власні банківські карти № НОМЕР_1 та № 750256 кредити в таких фінансових установах ТОВ «Авентус Україна», , юридична адреса: просп. Берестейський, буд. 90-А, м. Київ, 03062, в сумі 4000 гривень, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», , юридична адреса: бульв. Лесі Українки, буд. 26, офіс 407, м. Київ, 01133, в сумі 7000 гривень, ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», , юридична адреса: просп. Берестейський, буд. 90-А, м. Київ, 03062, в сумі 1 500 гривень, ТОВ «КРЕДИТОНЛАЙН», , юридична адреса: провул. Добровольців, буд. 17, каб. 4, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49049, в сумі 4 300 гривень, ТОВ «Аванс Кредит», , юридична адреса: вул. Лейпцизька, буд. 15-А, м. Київ, 01010, в сумі 2 000 гривень, ТОВ «Лінеура Україна», , юридична адреса: вул. Дніпровська Набережна, буд. 25, приміщення 318, м. Київ, 02081, в сумі 1 500 гривень, ТОВ «Аванс Кредит», , юридична адреса: вул. Лейпцизька, будинок 15-А, м. Київ, 01010, в сумі 2000 гривень та ТОВ «МАНІФОЮ», , юридична адреса: вул. Малевича Казимира, буд. 86-Д, м. Київ, 03150, в сумі 1 300 гривень, які в подальшому 15.12.2024 в період часу з 11.18 год до 18.57 год п`ятьма транзакціями перерахував на надану ОСОБА_9 банківську платіжну картку № НОМЕР_2 , що емітована АТ «Таскомбанк» на ім`я ОСОБА_8 .

Також 16.12.2024 ОСОБА_11 отримав на власну банківську карту № НОМЕР_1 кредити в таких фінансових установах ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», , юридична адреса: пл. Арсенальна, буд. 1-Б, м. Київ, 01010, в сумі 2 000 гривень, ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ», , юридична адреса: вул. Якова Самарського, буд. 12-А, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49044, в сумі 1 500 гривень, ТОВ «Качай гроші», , юридична адреса: вул. Малевича Каземира, буд. 86, корпус И, м. Київ, 03150, в сумі 3 300 гривень, які в подальшому 16.12.2024 в період часу з 10.21 год до 17.17 год трьома транзакціями перерахував на надану ОСОБА_9 банківську платіжну картку № НОМЕР_3 , що емітована АТ «А-банк» на ім`я ОСОБА_14 , яка надала зазначену банківську картку у користування ОСОБА_9 .

Крім того, 17.12.2024 ОСОБА_11 отримав на власну банківську карту № НОМЕР_1 кредити в таких фінансових установах ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР ФІНАНС», , юридична адреса: вул. Смаль-Стоцького С., буд. 1, корпус 28, м. Львів, Львівська область, 79018, в сумі 3000 гривень, ТОВ «Селфі кредит», , юридична адреса: узвіз Андріївський, буд. 1-А, м. Київ, 04070, в сумі 500 гривень, які в подальшому 16.12.2024 в період часу з 10.43 год до 11.11 год двома транзакціями перерахував на надану ОСОБА_9 банківську платіжну картку № НОМЕР_3 , що емітована АТ «А-банк» на ім`я ОСОБА_14 , яка надала зазначену банківську картку у користування ОСОБА_9 .

Таким чином, ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 заволоділи отриманими шляхом обману грошовими коштами, які ОСОБА_11 , отримав у фінансових установах та в подальшому перерахував на надані ними рахунки на загальну суму 44 000 (сорок чотири тисячі) гривень, після чого розпорядилися отриманими грошовими коштами на власний розсуд, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_11 , матеріальної шкоди на зазначену суму.

31.07.2025 між потерпілим ОСОБА_11 і обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 укладено угоди про примирення відповідно до статей 468, 469, 471 КПК України.

За змістом укладеної угоди потерпілий ОСОБА_11 і обвинувачений ОСОБА_8 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для цього кримінального провадження обставин, в тому числі, відшкодування шкоди, завданої потерпілому кримінальним правопорушенням, правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 190 КК України.

Відповідно до змісту угоди потерпілий ОСОБА_11 і обвинувачений ОСОБА_9 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для цього кримінального провадження обставин, в тому числі, відшкодування шкоди, завданої потерпілому кримінальним правопорушенням, правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 190 КК України.

Також, зазначеною угодою сторони погодили призначення ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 190 КК України із застосуванням ст. 69 КК України покарання у вигляді штрафу в розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Сторонами угоди узгоджено міру покарання ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 190 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Угодами передбачені наслідки їх укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченим та потерпілому, про що свідчать їхні підписи.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив вирок скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд, захисника та обвинувачених, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Однією із засад кримінального провадження є законність. Згідно припису ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 7 статті 474 КПК України передбачено обов`язок суду щодо перевірки угоди на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону і зазначені підстави, у разі встановлення яких суд відмовляє в затвердженні угоди, а саме якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Як слідує з роз`яснень, що містяться в п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 13 від 11 грудня 2015 року «Про практику здійснення кримінального провадження на підставі угоди», за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень: а) затвердити угоду про визнання винуватості чи про примирення, або б) відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення.

Однак, суд першої інстанції, ухвалюючи даний вирок, не дотримався зазначених вимог закону.

Згідно роз`яснень п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2025 року № 13 « Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» йшлося про те, що домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних засад призначення покарання, а у п. 21 зазначено, що вирок яким затверджено угоду, має відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків, визначеним ст.. 374 КПК України, із урахуванням особливостей, передбачених ст. 475 КПК України.

Як передбачено положеннями п.1 ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбаченихч.2 ст. 53 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.53 КК України розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, розмір штрафу, що призначається судом, не може бути меншим за розмір майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, або отриманого внаслідок вчинення кримінального правопорушення доходу, незалежно від граничного розміру штрафу, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу. Суд, встановивши, що таке кримінальне правопорушення вчинено у співучасті і роль виконавця (співвиконавця), підбурювача або пособника у його вчиненні є незначною, може призначити таким особам покарання у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, без урахування розміру майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, або отриманого внаслідок вчинення кримінального правопорушення доходу.

Санкцією ч.2 ст. 190 КК України передбачено покарання, зокрема, у виді штрафу від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом першої інстанції встановлено, що дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були спрямовані на отримання коштів від потерпілого ОСОБА_11 , при цьому роль кожного обвинуваченого не може бути визнана незначною, оскільки вони здійснювали листування з ОСОБА_11 , в ході чого, підсилюючи неправдиву інформацію один одного, ввели його в оману.

Тобто, призначаючи особі покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді штрафу необхідно враховувати положення ч. 2 ст. 53 КК України та вирішувати питання про визначення штрафу у розмірі, не меншому за розмір майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, або отриманого внаслідок вчинення кримінального правопорушення доходу, незалежно від граничного розміру штрафу, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

Таким чином, суд першої інстанції, затверджуючи угоду, залишив поза увагою, що покарання у виді штрафу не могло бути меншим за 2588 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, враховуючи реальну матеріальну шкоду, яка була спричинена спільними умисними діями ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на загальну суму 44 000 грн.

Також судом першої інстанції були проігноровані особливості, передбачені ч. 1 ст. 69 КК України, які полягають у тому, що за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Так, місцевий суд, перевіряючи умови угоди та встановивши, що вони не суперечать положенням ч. 2 ст. 53, ч. 1 ст. 69 КК України, міг би призначити обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 190 КК України, зменшивши лише на 412 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Натомість, фактично суд призначив покарання у виді штрафу у тому розмірі , на який міг його зменшити, а саме, у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що свідчить про невиконання судом вимог ч. 7 ст. 474 КПК України, що призвело до неправильного застосування КК України та істотного порушення вимог КПК України.

Крім того, однією з пом`якшуючих обставин, яка є підставою відповідно до угоди про примирення, для призначення покарання судом із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України, зазначено активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, якої під час досудового розслідування встановлено не було, її не міститься в матеріалах провадження та обвинувальному акті.

Отже, суд не провівши розгляд кримінального провадження в загальному порядку безпідставно встановив обставину, що пом`якшує покарання обвинувачених, не виклавши щодо цього жодного мотиву, а також не вказавши жодного доказу, який би підтвердив наявність нової обставини, передбаченої ст. 66 КК України.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин, затверджуючи зазначену угоду про визнання винуватості, суд першої інстанції не звернув увагу на вказане грубе порушення норм матеріального права, та при ухваленні вироку допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що перешкодило йому ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що у відповідності до вимог ст. 409, 413 КПК України є підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_10 - задовольнити.

Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08 вересня 2025 року, яким затверджено угоду про примирення від 31.07.2025 року, укладену між потерпілим ОСОБА_11 та обвинуваченими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає чинності негайно, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4