КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/1685/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2025 року про арешт майна,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2025 року частково задоволено клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю та захисту інвестицій, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000495 від 05.03.2024.

Накладено арешт на майно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке вилучено в ході обшуку, а саме:

печатка ТОВ «Альфа Сек`юріті» ;

печатка ТОВ «Альфа Сек`юріті» ;

печатка ТОВ «Фармінко Норд» ;

печатка ТОВ «Арха М» код ЄДРПУО 40938984;

печатка ТОВ «Альфа Сек`юріті» .

Вказані вище речі поміщені до сейф-пакету RIC2136188.

Блокнот червоно-зеленого кольору з рукописним текстом;

блокнот червоного кольору з рукописним текстом та відтисками печатки;

стартовий пакет Київстар з номером НОМЕР_4;

стартовий пакет Vodafone з номером НОМЕР_5;

файл з аркушами А4 на яких наявний рукописний текст із чорновими записами на 20 арк;

файл з документом щодо підприємства ТОВ «Дефенс Солюшен» на 62 арк;

заява № 27/02-25 від 27.02.2025 ТОВ «Фарміно Норд» на 1 арк;

акти № 1067/25 про утилізацію зразків продукції що залишилась після ідентифікації та випробувань ТОВ «ЕРМ-груп» 1 на 2 арк;

договір № 38-00595/25 від 18.06.2025 на виконання науково-технічних робіт на 4 арк;

акт здачі-приймання робіт №38-00595/25 без дати із підписом заявника ТОВ «ЕРМ-Груп» на 4 арк;

файл з документами щодо підприємства ТОВ «Фарміно Норд» на 8 арк;

бланки контрольних зразків на 2арк;

договір суборенди приміщення складу № 0104-25 від 01.04.2025 між ТОВ «ЕРМ-Груп» та ТОВ «Арха М» із додатками на 52 арк;

квитанції на 8 арк;

файл з документами ОСОБА_9 на 24 арк;

файл з анкетами-заяви та квитанції на оплату на 24 арк;

заява про страхове відшкодування на 1 арк;

конверт нова пошта відправник ТОВ «ТОП-текст» в кількості 2 шт.;

папка із зразками тканини в кількості 11 шт.;

папка паперова із документами щодо підприємства ТОВ «Альфа сек`юріті» на 117 арк;

конверт нової пошти з документами щодо підприємства ТОВ «Альфа сек`юріті» на 77 арк.

Вказані вище документи поміщено до сейф-пакету QYH0127002.

Мобільний телефон марки Nomi сірого кольору IMEI:0 з номером телефону НОМЕР_1 ;

мобільний телефон iphone SE у корпусі білого кольору (пароль від телефону фігурант відмовився надати);

мобільний телефон марки «Tenco spark» в корпусі синього кольору (пароль від телефону фігурант відмовився надати);

microSD #970882202C01.

Вказані об`єкти поміщено до сейф-пакету PSP21402032.

Ноутбук марки «MACBOOK PRO» model A2780 S/N RDW67V4JMX в корпусі сірого кольору та чохлі сірого кольору (пароль від пристрою фігурант відмовився надати), вказаний ноутбук поміщено до сейф-пакету GSU4003006.

У задоволенні решти вимог клопотання - відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2025 року, скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора про арешт майна ОСОБА_6 , вилученого 20.06.2025 року за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у межах кримінального провадження № 0000495 від 05.03.2024.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, представник посилається на те, що арешт накладено з істотними порушеннями КПК України, внаслідок здійснення неповного судового розгляду клопотання прокурора, що згідно з п.п. 1, 3 ст. 409 КПК України є підставами для скасування оскаржуваної ухвали.

Апелянт зазначає, що при розгляді клопотання прокурора про арешт майна ОСОБА_6 , слідчий суддя не повно дослідив усі обставини справи, що призвело до незаконного арешту майна.

Зокрема, слідчий суддя не врахував наявність ухвали від 21.10.2025 року, якою слідчого зобов`язано повернути вилучене майно власнику ОСОБА_6 , що призвело до неповного судового розгляду клопотання про арешт майна і ухвалення незаконного рішення.

Так, 21.10.2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/51576/25-к за результатами розгляду скарги сторони захисту на бездіяльність слідчого, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, постановив ухвалу, якою зобов`язав слідчого ГСУ НП України повернути майно власнику ОСОБА_6 .

Бездіяльність полягала у тому, що сторона обвинувачення не звернулась до суду з клопотанням про арешт майна у строк, встановлений ч. 5 ст. 171 КПК України, не довела, що вилучення пристроїв було необхідною умовою проведення експертного дослідження, мала достатньо часу на здійснення огляду та копіювання необхідної інформації з вилучених пристроїв.

Після постановлення вказаної ухвали, адвокат тричі звертався до слідчого з клопотаннями про повернення вилученого майна. Проте, ухвала від 21.10.2025 року та всі клопотання сторони захисту були грубо проігноровані стороною обвинувачення.

Також адвокат зазначає, що 17.11.2025 року, у зв`язку з неповерненням майна ОСОБА_6 , він звернувся до прокурора у кримінальному провадженні, як до процесуального керівника, з вимогою надати вказівку слідчому повернути майно власнику на підставі ухвали від 21.10.2025 року.

Однак прокурор надав формальну відмову на скаргу, вказавши, що бездіяльність слідчого оскаржується слідчому судді в порядку, передбаченому ст. 303 КПК України.

Тобто, станом на момент звернення з клопотанням про арешт майна ОСОБА_6 , і слідчому, і прокурору у кримінальному провадженні було достеменно відомо про наявність ухвали від 21.10.2025 року та про обов`язок її виконання.

Крім цього, апелянт вважає, що під час розгляду клопотання про арешт майна, вилученого в ОСОБА_6 , слідчий суддя істотно порушив вимоги КПК України, що призвело до ухвалення незаконного рішення про арешт.

На переконання апелянта, слідчий суддя жодним чином не дослідив невідповідність вилученого майна критеріям речового доказу, яке не відповідає жодному з критеріїв, визначених ст. 98 КПК України.

Єдиним доказом наявності у вилученого майна ознак речового доказу є постанова слідчого від 20.06.2025 року про визнання майна речовим доказом.

При цьому, сама постанова є формальною. У ній лише процитовано положення ст. 98 КПК України і констатовано факт наявності критеріїв, визначених цієї статтею. Жодного обґрунтування цьому не надано.

Крім того, апелянт зазначає, що з матеріалів клопотання про арешт майна не вбачається, що вилучені документи, техніка, речі мають доказове значення для кримінального провадження.

Жодного огляду вилученої техніки проведено не було. Відповідних протоколів до клопотання про арешт майна не надано. Крім того, доказів того, що майно було направлене на проведення експертизи також не надано.

За таких обставин, слідчий суддя жодним чином не міг оцінити наявність чи відсутність ознак речового доказу у майна.

Між тим, застосування заходів забезпечення у кримінальному провадженні можливе лише за умови доведення стороною обвинувачення потреб досудового розслідування у такому втручанні в права особи (п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України).

Апелянт вважає що ні сторона обвинувачення, ні слідчий суддя належним чином не дослідили співрозмірність втручання у право ОСОБА_6 на вільне володіння своїм майном з потребами досудового розслідування для виконання завдань, покладених на сторону обвинуваченню статтею 2 КПК України.

Вказане свідчить про істотне порушення вимог КПК України і є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Також в апеляційній скарзі адвокат звертає увагу на те, що при розгляді клопотання про арешт майна ОСОБА_6 слідчий суддя жодним чином не врахував грубе порушення строків звернення сторони обвинувачення з клопотанням до суду.

Так, прокурор у кримінальному провадженні звернувся з клопотанням про арешт майна ОСОБА_6 у цій справі 04.12.2025 року, тобто більше ніж через 5 місяців після фактичного вилучення майна.

Вказане підтверджується відміткою Печерського районного суду м. Києва про отримання клопотання про накладення арешту 04.12.2025 року.

При цьому, усе вилучене під час обшуку в ОСОБА_6 майно набуло статусу тимчасово вилученого. Відтак, вирішення питання про арешт майна обов`язково мало здійснюватися за участі ОСОБА_6 та/або його представника.

Крім того, арештоване майно з моменту його вилучення перебуває у слідчих у кримінальному провадженні. Жодних підстав вважати, що воно може бути приховане, пошкоджене, зіпсоване, знищене, відчужене не існує. Ні ОСОБА_6 , ні жодна інша особа, окрім сторони обвинувачення не має доступу до вилученого майна.

Таким чином, підстав для розгляду клопотання про арешт майна ОСОБА_6 за його відсутності не існувало.

При цьому, відсутність власника майна та його представника при розгляді клопотання про арешт майна позбавило сторону захисту можливості донести свою позицію, обґрунтувати відсутність підстав для накладення арешту на майно, заперечувати стороні обвинувачення, надати аргументи для повного, всебічного розгляду справи і надати необхідні документи для ухвалення законного рішення у справі.

Так, сторона захисту зокрема не мала змоги надати відомості суду щодо наявності ухвали від 21.10.2025 року, внаслідок чого було порушено право ОСОБА_6 на справедливий суд, ефективний засіб правового захисту.

Таким чином, на переконання апелянта, був грубо порушений порядок накладення арешту на майно, передбачений ст. 172 КПК України, а розгляд клопотання про арешт без виклику власника майна, його представника є істотним порушенням вимоги КПК України, яке призвело до незаконного арешту майна.

Щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження скаржник посилається на те, що ні ОСОБА_6 , ні його представник не були присутні при розгляді клопотання про арешт майна. Про накладення арешту на майно ОСОБА_6 представнику власника майна стало відомо з Єдиного державного реєстру судових рішень. Станом на день звернення з апеляційною скаргою ні власник майна ні його представник копії ухвали слідчого судді від 08.12.2025 року не отримували і не мали жодної змоги ознайомитись з нею, окрім відкритого реєстру судових рішень.

20.01.2026 року від прокурора ОСОБА_8 надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких прокурор посилається на те, що доводи, наведені в апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_7 , є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, суперечать нормам процесуального права, а тому подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, як законну та обґрунтовану, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно статей 7, 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 частини третьої статті 395 КПК України якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

За змістом частини першої статті 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог частини другої статті 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що розгляд клопотання прокурора про арешт майна відбувся за відсутності власника майна та його представника.

Відомостей про отримання ОСОБА_6 чи його представником - адвокатом ОСОБА_7 копії оскаржуваної ухвали матеріали провадження не містять. При цьому, апелянт вказує, що про наявність арешту на майно дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи представника власника майна про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, а відтак пропущений апелянтом процесуальний строк підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора розслідується кримінальне провадження № 0000495 від 05.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Згідно даних клопотання прокурора, службовими особами юридичних осіб приватного права вчинялись дії, спрямовані на заволодіння чужого майна шляхом зловживання довірою, вчинені в особливо великому розмірі.

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні досліджуються обставини, за яких у період 2022 - 2023 років посадовими особами Міністерства оборони України перераховано на адресу ТОВ «Альфа Сек`юріті» () грошові кошти у сумі понад 460 млн. грн. в якості оплати за речове майно на потреби Збройних Сил України.

За результатами проведення слідчих дій та здійснених заходів забезпечення кримінального провадження встановлено обставини, які можуть свідчити про заволодіння посадовими особами ТОВ «Альфа Сек`юріті» частиною бюджетних коштів, отриманих від Міністерства оборони України.

Установлено, що в 2023 році ТОВ «Альфа Сек`юріті» уклало ряд договорів на постачання товарно-матеріальних цінностей в адресу Міністерства оборони України, а саме: сидіння польові ізоляційні для Збройних Сил України (договір № 286/3/23/1 58 від 1 0.03.2023); шапки зимові для Збройних Сил України (договір №286/3/23/165 від 14.03.2023); чохли для шолому балістичного для Збройних Сил України (договір № 286/3/23/156 від 10.03.2023); чохли для шолому балістичного для Збройних Сил України (договір № 286/3/23/157 від 10.03.2023); костюми маскувальні зимові для Збройних Сил України (договір № 286/3/23/189 від 23.03.2023).

При цьому, відповідно до податкової звітності відповідного суб`єкта господарської діяльності встановлено, що ТОВ «Альфа Сек`юріті» 19.05.2023 виписало першу податкову накладну в адресу «неплатника», що свідчить про те, що податкова накладна була виписана за правилом «першої події», а саме за постачанням товару «шапки зимові».

Також, відносно вищезазначеного підприємства 27.06.2023 Головного управління ДПС у м. Києві прийнято рішення про визнання ТОВ «Альфа Сек`юріті» таким, що відповідає критеріям «ризиковості» відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України №1165 від 11.12.2019.

Вказане рішення Головним управлінням ДПС у м. Києві прийняло у зв`язку з наявністю наступних ознак:

- відсутність необхідних умов та/або обсягів матеріальних ресурсів для виробництва товарів, виконання робіт або надання послуг в обсягах, відображених у податковій накладній/розрахунку коригування (відсутні відомості про об`єкти оподаткування, відсутнє придбання послуг оренди об`єктів оподаткування, послуг транспортування, послуг оренди місць зберігання товарно-матеріальних цінностей, послуг оренди місць зберігання паливно-мастильних матеріалів тощо), відповідно до поданої до контролюючих органів звітності;

- недостатня кількість трудових ресурсів, необхідних для здійснення господарської операції в обсягах, зазначених у податковій накладній/розрахунку коригування (за відсутності інформації щодо придбання послуг з виконання робіт, які необхідні для здійснення господарської операції);

- накопичення залишків нереалізованих товарів за відсутності (недостатності) місць для їх зберігання (власних, орендованих складських приміщень) відповідно до поданої до контролюючих органів звітності.

Таким чином, станом на травень - червень 2023 року у згаданої вище юридичної особи були відсутні необхідні умови для здійснення господарської діяльності, а саме необхідні для виготовлення товарів виробничі потужності, трудові ресурси та відсутні складські приміщення для зберігання первинної продукції і готових товарів.

Окрім цього, здійсненим аналізом ЄРПН встановлено, що ТОВ «Альфа Сек`юріті» здійснювала придбання товарно-матеріальних цінностей за номенклатурою «тканина» у ряду суб`єктів господарської діяльності, які в різний період часу відповідали критеріям «ризиковості», зокрема: ТОВ «Сомаріс» (), ТОВ «Тисяча і одна дрібничка» (), ТОВ «Велнікс» (), ТОВ «Лейтлі Трейд» (), ТОВ «Рінвул» (), ТОВ «Доміріс» (), ТОВ «Рікфорт» () на загальну суму понад 370 млн. грн.

Проведеним оглядом руху коштів по розрахунковому рахунку ТОВ «Альфа Сек`юріті» НОМЕР_2 , відкритому в AT «ОТП Банк», встановлено, що вказане товариство отримало кошти у позику від ТОВ «ФК «Інрайз інвест» () на загальну суму 17,28 млн. грн. При цьому встановлено, що ТОВ «Альфа Сек`юріті» здійснено повернення ТОВ «ФК «Інрайз інвест» грошових коштів на загальну суму 183,33 млн. грн, що може свідчити про факт подальшого заволодіння державними коштами та їх подальшої легалізації (відмивання).

Також, досудовим розслідуванням установлено, що до вчинення розслідуваного злочину можуть бути причетними наступні особи:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - бувший директор та засновник ТОВ «Альфа Сек`юріті» (у період постачання товарно-матеріальних цінностей на адресу Міністерства оборони України),

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - керівник та засновник ТОВ «Альфа Сек`юріті» після 26.12.2023,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - представляє інтереси ОСОБА_11 , як фізичної особи, так і керівника ТОВ «Альфа Сек`юріті»,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - фактичний неофіційний власник ТОВ «Альфа Сек`юріті», який здійснює контроль за діяльністю вказаного товариства.

З метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення розслідуваного кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінальних правопорушень та майна, яке було здобуте в результаті його вчинення, а також встановлення інших осіб, причетних до кримінального правопорушення, виникла необхідність в проведенні обшуків у вказаному кримінальному провадженні, з метою виявлення та вилучення речей та оригіналів документів щодо проведених фінансово господарських операцій ТОВ «Альфа Сек`юріті» () за укладеними договорами із Міністерством оборони України (), ТОВ «ФК «Інрайз інвест» (), ТОВ «Сомаріс» (), ТОВ «Тисяча і одна дрібничка» (), ТОВ «Велнікс» (), ТОВ «Лейтлі Трейд» (), ТОВ «Рінвул» (), ТОВ «Доміріс» (), ТОВ «Рікфорт» (), іншими фізичними та юридичними особами, а також документи, що можуть підтвердити факти придбання товарів, які були використані для виконання умов договорів із Міністерством оборони України.

20.06.2025 року на підставі постанови про проведення обшуку в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 233 КПК України проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває на праві власності за ОСОБА_13 (ІПН НОМЕР_3 ), в ході якого виявлено та вилучено наступні речі:

- печатка ТОВ «Альфа Сек`юріті» ;

- печатка ТОВ «Альфа Сек`юріті» ;

- печатка ТОВ «Фармінко Норд» ;

- печатка ТОВ «Арха М» код ЄДРПУО 40938984;

- печатка ТОВ «Альфа Сек`юріті» ;

Вказані вище речі поміщені до сейф-пакету RIC2136188;

- Блокнот червоно-зеленого кольору з рукописним текстом;

- Блокнот червного кольору з рукописним текстом та відтисками печатки;

- Стартовий пакет Київстар з номером НОМЕР_4;

- Стартовий пакет Vodafone з номером НОМЕР_5;

- Файл з аркушами А4 на яких наявний рукописний текст із чорновими записами на 20 арк;

- Файл з документом щодо підприємства ТОВ «Дефенс Солюшен» на 62 арк;

- Заява № 27/02-25 від 27.02.2025 ТОВ «Фарміно Норд» на 1 арк;

- Акти № 1067/25 про утилізацію зразків продукції що залишилась після ідентифікації та випробувань ТОВ «ЕРМ-груп» 1 на 2 арк;

- Договір № 38-00595/25 від 18.06.2025 на виконання науково-технічних робіт на 4 арк;

- Акт здачі-приймання робіт №38-00595/25 без дати із підписом заявника ТОВ «EPM-Груп» на 4 арк;

- Файл з документами щодо підприємства ТОВ «Фарміно Норд» на 8 арк;

- Бланки контрольних зразків на 2арк;

- Договір суборенди приміщення складу № 0104-25 від 01.04.2025 між ТОВ «EPM-Груп» та ТОВ «Арха М» із додатками на 52 арк;

- Квитанції на 8 арк;

- Файл з документами ОСОБА_14 на 24 арк;

- Файл з анкетами-заяви та квитанції на оплату на 24 арк;

- Заява про страхове відшкодування на 1 арк;

- Конверт нова пошта відправник ТОВ «ТОП-текст» в кількості 2 шт.;

- Папка із зразками тканини в кількості 11 шт.;

- Папка паперова із документами щодо підприємства ТОВ «Альфа сек`юріті» на 117 арк;

- Конверт нової пошти з документами щодо підприємства ТОВ «Альфа сек`юріті» на 77 арк;

Вказані вище документи поміщено до сейф-пакету QYH0127002.

- Мобільний телефон марки Nomi сірого кольору ІМЕЕ0 з номером телефону НОМЕР_1 ;

- Мобільний телефон iphone SE у корпусі білого кольору (пароль від телефону фігурант відмовився надати);

- Мобільний телефон марки «Теnсо spark» в корпусі синього кольору (пароль від телефону фігурант відмовився надати);

- microSD &970882202С01;

Вказані об`єкти поміщено до сейф-пакету PSP21402032.

- Ноутбук мірки «MACBOOK PRO» model А2780 S/N RDW67V4JMX в корпусі сірого кольору та чохлі сірого кольору (пароль від пристрою фігурант відмовився надати), вказаний ноутбук поміщено до сейф-пакету GSU4003006.

Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_15 від 20.06.2025 року речі, які були вилучені в ході обшуку, визначено речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

30.06.2025 слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва винесено ухвалу (справа 757/30885/25-к від 30.06.2025) щодо проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якої органу досудового розслідування було надано дозвіл на вилучення вище зазначеного майна.

04.12.2025 року (клопотання датоване 17.11.2025 року) прокурор другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю та захисту інвестицій, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, вилученого в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що під час огляду вищевказаних речей виявлено інформацію, яка має значення у кримінальному провадженні.

Зазначені речі та документи мають важливе значення для досудового розслідування, оскільки без них неможливо встановити істину в межах цього кримінального провадження. Зазначені речі та документи необхідні для проведення експертних досліджень, також відомості, які містяться у них, будуть використані як докази під час судового розгляду.

Прокурор зазначив, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Також зазначив, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

У клопотанні прокурор зазначив, що з метою всебічного, повного й неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, відшкодування в подальшому шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) та можливої конфіскації майна як виду покарання, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на майно, належне ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2025 року частково задоволено клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю та захисту інвестицій, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000495 від 05.03.2024.

Накладено арешт на майно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке вилучено в ході обшуку, а саме:

печатка ТОВ «Альфа Сек`юріті» ;

печатка ТОВ «Альфа Сек`юріті» ;

печатка ТОВ «Фармінко Норд» ;

печатка ТОВ «Арха М» код ЄДРПУО 40938984;

печатка ТОВ «Альфа Сек`юріті» .

Вказані вище речі поміщені до сейф-пакету RIC2136188.

Блокнот червоно-зеленого кольору з рукописним текстом;

блокнот червоного кольору з рукописним текстом та відтисками печатки;

стартовий пакет Київстар з номером НОМЕР_4;

стартовий пакет Vodafone з номером НОМЕР_5;

файл з аркушами А4 на яких наявний рукописний текст із чорновими записами на 20 арк;

файл з документом щодо підприємства ТОВ «Дефенс Солюшен» на 62 арк;

заява № 27/02-25 від 27.02.2025 ТОВ «Фарміно Норд» на 1 арк;

акти № 1067/25 про утилізацію зразків продукції що залишилась після ідентифікації та випробувань ТОВ «ЕРМ-груп» 1 на 2 арк;

договір № 38-00595/25 від 18.06.2025 на виконання науково-технічних робіт на 4 арк;

акт здачі-приймання робіт №38-00595/25 без дати із підписом заявника ТОВ «ЕРМ-Груп» на 4 арк;

файл з документами щодо підприємства ТОВ «Фарміно Норд» на 8 арк;

бланки контрольних зразків на 2арк;

договір суборенди приміщення складу № 0104-25 від 01.04.2025 між ТОВ «ЕРМ-Груп» та ТОВ «Арха М» із додатками на 52 арк;

квитанції на 8 арк;

файл з документами ОСОБА_9 на 24 арк;

файл з анкетами-заяви та квитанції на оплату на 24 арк;

заява про страхове відшкодування на 1 арк;

конверт нова пошта відправник ТОВ «ТОП-текст» в кількості 2 шт.;

папка із зразками тканини в кількості 11 шт.;

папка паперова із документами щодо підприємства ТОВ «Альфа сек`юріті» на 117 арк;

конверт нової пошти з документами щодо підприємства ТОВ «Альфа сек`юріті» на 77 арк.

Вказані вище документи поміщено до сейф-пакету QYH0127002.

Мобільний телефон марки Nomi сірого кольору IMEI:0 з номером телефону НОМЕР_1 ;

мобільний телефон iphone SE у корпусі білого кольору (пароль від телефону фігурант відмовився надати);

мобільний телефон марки «Tenco spark» в корпусі синього кольору (пароль від телефону фігурант відмовився надати);

microSD #970882202C01.

Вказані об`єкти поміщено до сейф-пакету PSP21402032.

Ноутбук марки «MACBOOK PRO» model A2780 S/N RDW67V4JMX в корпусі сірого кольору та чохлі сірого кольору (пароль від пристрою фігурант відмовився надати), вказаний ноутбук поміщено до сейф-пакету GSU4003006.

У задоволенні решти вимог клопотання - відмовлено.

Задовольняючи дане клопотання, подане в межах кримінального провадження №0000495 від 05.03.2024 року, слідчий суддя виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою збереження речових доказів.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

На переконання колегії суддів, задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на вилучене майно, оскільки вказане майно в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України та визнане речовим доказом у даному кримінальному провадженні постановою слідчого від 20.06.2025 року.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто його власник, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що судом першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, та враховано, що для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.

Тобто, слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам представника, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Беззаперечних доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Дослідивши доводи клопотання прокурора та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінальних правопорушень, за якими здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку про те, що вилучене майно, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки вказане майно є матеріальним об`єктом, який може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та мають значення для кримінального провадження, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту, як речового доказу, з метою збереження.

При цьому, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження, при вирішенні питання щодо арешту майна, з підстав визначених ст. 170 КПК України, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Слід зауважити і на тому, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а органом досудового розслідування здійснюється збирання доказів та встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, у тому числі усіх причетних до вказаного кримінального правопорушення осіб.

Отже, сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

З урахуванням наведеного, доводи апелянта про те, що арештоване майно не має жодного відношення до обставин, які розслідуються у цьому кримінальному провадженні, є передчасними та такими, що не є предметом оцінки слідчого судді під час розгляду клопотання про арешт майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що слідчий суддя при розгляді клопотання про арешт майна не врахував наявність ухвали слідчого судді від 21.10.2025, якою зобов`язано слідчого повернути тимчасово вилучене майно, вилучене у ОСОБА_6 , колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки наявність вказаного судового рішення ніяким чином не є обґрунтуванням неможливості накладення арешту на майно, яке є речовим доказом у кримінальному провадженні.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що вилучене майно не відповідає критеріям речових доказів, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вилучене майно може містити відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, а отже, відповідають ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для їх арешту як речових доказів з метою збереження.

З огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження, при вирішенні питання щодо арешту майна, з підстав визначених ст. 170 КПК України, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Колегія суддів відхиляє також доводи апелянта про те, що постанова слідчого від 20.06.2025 року про визнання майна речовими доказами носить формальний характер, так як вказана постанова слідчого, а також клопотання прокурора про арешт майна, з посиланням на встановлені у кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, всупереч твердженням представника власника майна, містять відповідні мотиви та підстави на обґрунтування висновку про відповідність такого майна ознакам речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України, зокрема, посилання на те, що зазначене майно містить відомості, які можуть бути використані як доказ фактів і обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Не спростовують висновків слідчого судді і доводи апелянта про неспівмірність обмеження прав власника майна ОСОБА_6 завданням кримінального провадження та про те, що вилучення майна становить втручання в права останнього, передбачені ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки на переконання колегії суддів, слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно, дійшов обґрунтованого висновку про те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співмірним завданням кримінального провадження, з огляду на встановлені обставини даного кримінального провадження, зважаючи на те, що на час прийняття рішення вони вимагали вжиття такого методу державного регулювання, як накладення арешту на вищезазначене майно.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення строку на подання клопотання про накладення арешту, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Вказана норма закону, виходячи з її змісту, не передбачає неможливості розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна в разі порушення строків звернення з таким клопотанням до суду, а лише регулює дії слідчого та прокурора у випадку недотримання ними зазначеної норми закону. За умови доведеності прокурором передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту, факт порушення встановленого законом строку звернення з клопотанням до суду сам по собі не являється достатньою підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

При цьому, вилучене у ОСОБА_6 майно не відповідає критеріям тимчасово вилученого майна, оскільки щодо нього прямо було надано дозвіл на відшукання та вилучення в ухвалі слідчого судді на проведення обшуку.

Прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, як речового доказу, а не як тимчасово вилученого майна.

В такому випадку кримінальне процесуальне законодавство не обмежує прокурора в строках на подання відповідного клопотання, а тому жодних порушень слідчим суддею допущено не було.

Також колегією суддів перевірено доводи апелянта про те, що судовий розгляд проведено без виклику та за відсутності власника майна та його представника. Дана обставина знайшла своє підтвердження, однак колегія суддів не вважає її істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягло б за собою скасування оскаржуваної ухвали, з урахуванням строків розгляду даної категорії клопотань відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, та з урахуванням того, що в такому випадку відповідно до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України, у власника майна виникає право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Крім того слід зауважити, що процесуальні права власника майна щодо подачі пояснень та заперечень стосовно накладеного арешту, відновлено під час апеляційного розгляду, де останній не був обмеженим в своїх правах відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2025 року.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3