Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/589/25 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 396/1884/24 Доповідач в колегії апеляційного суду
Категорія 153 (118) ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2025 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду м. Кропивницькому кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 на вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 17 липня 2025 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Рівне, Новоукраїнського району, Кіровоградської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, раніше судимого:

- вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 27.11.2012 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, з урахуванням статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік;

- вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 11.06.2013 за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

- вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 24.07.2013 за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць;

Ухвалою від 17.03.2017 звільнений у зв`язку із відбуттям строку покарання;

- вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 03.01.2019 за ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 та ч. 5 ст. 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільнений 09.08.2022 у зв`язку із відбуттям строку покарання;

- вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 21.01.2025 за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 (три) місяці.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання невідбутого покарання за вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 21.01.2025 та за цим вироком визначено остаточно ОСОБА_8 , покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шесть) місяців.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк покарання строк тримання під вартою (строк попереднього ув`язнення) з 15 серпня 2024 року, із співвідношення одному дню тримання під вартою (попереднього ув`язнення) відповідає один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Кропивницького відділення процесуальні витрати у розмірі 11 359 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят дев`ять) гривень 20 копійок.

Також вказаним вироком вирішено питання щодо речових доказів у відповідності до ст. 100 КПК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за вчинення насильницьких дії сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої, щодо неповнолітньої, за таких обставин.

14.05.2024 в період часу з 01 години до 03 години ( більш точного часу не встановлено), ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував по вулиці Івана Франка в с.Рівне, Новоукраїнського району, Кіровоградської області, спільно з неповнолітньою потерпілою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в цей час в ОСОБА_8 , виник прямий умисел на вчинення дій сексуального характеру щодо ОСОБА_10 , без добровільної на те згоди останньої.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру, та ігноруючи загальноприйняті норми моралі і поведінки у суспільстві, а також нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканість, діючи умисно і з мотивів задоволення статевої пристрасті, у порушення вимог статті 16 Конвенції про права дитини і статті 10 Закону України «Про охорону дитинства», відповідно до яких кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість і захист гідності, - використовуючи стан алкогольного сп`яніння неповнолітньої потерпілої, ОСОБА_11 , - який полягав у тому, що вона не розуміла сутність та характер вчинюваних щодо неї дій і не могла чинити опір через свій стан та неповнолітній вік, відсутності специфічного життєвого досвіду (зокрема, у сфері інтимних відносин), індивідуальних особливостей, та усвідомлюючи можливість настання тяжких наслідків у вигляді психологічних травм, - використовуючи свою фізичну перевагу з метою задоволення статевої пристрасті, ОСОБА_8 , - перебуваючи на ділянці місцевості філії Рівнянської ЗШ I-III ступенів №2, Рівнянської ЗШ №7, що по вул. Івана Франка у с. Рівне Новоукраїнського району Кіровоградської області, - скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, - приспустивши штани та труси неповнолітньої, в яких вона була одягнена, - почав вчиняти дії, пов`язані з торканням (мацанням) її грудей, а також торканням і тертям пальцями своєї руки по зовнішніх статевих органах неповнолітньої ОСОБА_11 .

Внаслідок вчинених дій, ОСОБА_8 спричинив неповнолітній потерпілій тілесне ушкодження у вигляді гематоми у ділянці дівочої пліви, яке утворилось внаслідок травматичного контакту з тупим предметом. Згідно з висновками судово-медичної експертизи, таке ушкодження належить до категорії легких тілесних ушкоджень. Після вчинених дій, ОСОБА_8 залишив неповнолітню ОСОБА_11 , яка пішла до себе додому та в подальшому звернулася до своєї невістки щодо її зґвалтування.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції прокурор в апеляційній скарзі просить вирок стосовно ОСОБА_8 змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_8 - вчинення злочину щодо неповнолітньої особи.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_8 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 15.08.2024 до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В решті вирок стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи, щодо неповнолітньої особи, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.153 КК України. Кваліфікуючою обставиною даного складу злочину є його вчинення стосовно неповнолітньої.

В положенні ч. 1 ст. 67 КК України визначено виключний перелік обставин, що обтяжують покарання, до яких зокрема віднесено вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, особи з інвалідністю або особи, яка перебуває в безпорадному стані, або особи, яка страждає на психічний розлад, зокрема на недоумство, має вади розумового розвитку, а також вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини або у присутності дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 67 КК України при призначенні покарання суд не може визнати такими, що його обтяжують, обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_8 суд першої інстанції, окрім іншого, врахував як обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину щодо неповнолітньої особи.

Зазначена обставина не передбачена ч. 1 ст. 67 КК України, а отже, відповідно до ч. 3 ст. 67 КК України не може бути визнана такою, що обтяжує покарання обвинуваченого.

Крім того, вчинення сексуального насильства стосовно неповнолітньої особи враховано в кваліфікації обвинувачення за ч. 3 ст. 153 КК України.

Згідно з ч. 4 ст. 67 КК України якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Таким чином, обставина, яка зазначена судом як обтяжуюча - вчинення злочину щодо неповнолітньої особи, не передбачена ч. 1 ст. 67 КК України та врахована як така, що впливає на кваліфікацію діяння за ч. 3 ст. 153 КК України. Отже, судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у неправильному тлумаченні п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України та незастосуванні ч. ч. 3, 4 ст. 67 КК України, які підлягають застосуванню.

Крім того, при ухваленні вироку щодо ОСОБА_8 з - поміж іншого визначено, що строк відбуття покарання засудженому слід обчислювати з 15.08.2024 - з часу затримання. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк покарання строк тримання під вартою ОСОБА_8 з 15.08.2024 із співвідношення: одному дню тримання під вартою відповідає один день позбавлення волі. Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_8 залишено до набрання вироком законної сили.

Водночас, вирішуючи питання зарахування ОСОБА_8 строку попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, судом не визначено кінцевого строку, до якого строк попереднього ув`язнення підлягає зарахуванню у строк покарання - до набрання вироком законної сили. Внаслідок цього рішення суду є незрозумілим та неконкретним.

У даному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід обрано з 15.08.2024 до набрання вироком законної сили, а отже саме цей строк є попереднім ув`язненням та підлягає зарахуванню у строк покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України.

Таким чином, судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ч. 5 ст. 72 КК України.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок щодо ОСОБА_8 та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що за висновком місцевого суду винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, підтверджується показаннями свідків, а також дослідженими судом письмовими доказами.

Водночас, захисник зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 переконливо вказує, що дії потерпілої були добровільними, йому був не відомий вік потерпілої і коли він дізнався, що потерпіла неповнолітня припинив будь-які дії зі своєї сторони, так-як розумів можливі наслідки, тому саме цими обставинами мотивує часткове визнання вини у скоєному кримінальному правопорушенні.

Суду необхідно було врахувати таки чинники: неповнолітня потерпіла надала показання в яких вона не пам`ятає події, тому що була в стані сильного алкогольного сп`яніння; після повернення додому потерпіла одразу нікому не розповіла що з нею сталося, очевидно боялась осуду зі сторони своєї родини; неповнолітній свідок ОСОБА_12 у присутності законного представника надав показання в яких казав щодо обставин події не може бути впевнений, якщо дослівно - " це ж Сандра ,вона може набрехати "; показання свідка ОСОБА_13 , яка є класним керівником потерпілої, на думку сторони захисту, є занадто стриманими і не повними, вона уникала прямих запитань та характеристики потерпілої її відповіді та вільна розповідь містили зальні тези, свідок уникала прямих відповідей, що можливо вважати, що вона не бажає надати правдиву характеристику потерпілої, щоб не нашкодити їй.

За таких обставин, сторона захисту вважає, що судом не було здійснено всі заходи щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи, прямих доказів вини обвинуваченого в зібраних на судому слідстві доказах не має .

Захисник вважає, що дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати саме за ч.1 ст. 156 КК України.

Заслухавши доповідь головуючого судді, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення та заперечувала щодо задоволення вимог захисника; пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку своєї апеляційної скарги та заперечення щодо апеляційних вимог прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_8 дотримано.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на позицію, Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Згідно положень ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, тобто винуватості обвинуваченого, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у відповідності до положень ч.1 ст.92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, на потерпілого.

Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно вимог ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів з точки зору їх достовірності та достатності для висновків є перш за все завданням суду першої інстанції. Апеляційний суд має перевірити, чи керувався суд першої інстанції під час оцінки доказів принципами, закладеними Конституцією та кримінальним процесуальним законом, а також чи достатньо мотивовані рішення судів про прийняття або відхилення тих чи інших доказів, чи є ці мотиви логічними і чи приймалися судами всі важливі фактори, необхідні для оцінки окремого доказу чи їх сукупності.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України суд апеляційної інстанції вправі скасувати вирок або ухвалу суду першої інстанції і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Як встановлено колегією суддів, суд першої інстанції, у повному обсязі та належно, дослідивши обставини справи та перевіривши їх наявними долученими доказами, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, та правильно кваліфікував його дії за ч.3 ст.153 КК України, як вчинення насильницьких дій сексуального характеру, що не пов`язані з проникненням у тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи, щодо неповнолітньої.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 визнав частково свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні. Зазначив, що це з його боку було не насиллям, а з добровільної згоди потерпілої ОСОБА_10 . Надав суду показання, що 14.05.2023 близько 22-23 години за запрошенням своєї сестри ОСОБА_14 йшов, щоб провести її додому. Коли він прийшов на ринкову площу в селі Рівне, Новоукраїнського району, то помітив компанію з хлопців і дівчат. З цією компанією він не мав жодних стосунків, оскільки вони були неповнолітні. Всі вживали алкоголь, і тому він приєднався до них. Згодом разом із неповнолітнім ОСОБА_15 поїхали до нього додому, де взяв літрову бутилку «Гараж», а також самогонку «Чекушка». Повернувшись на базарну площу, вони продовжили вживати алкогольні напої. Він особисто пив самогон, щодо того, хто що пив, він не звертав уваги. Згодом ОСОБА_10 стала погано себе почувати через вживання алкоголю, почала нудити. Вони з ОСОБА_15 та іншими підбігли до колонки з водою, і ОСОБА_10 помилася, що їй полегшило стан. Згідно з проханням сестри ОСОБА_16 , він ( ОСОБА_8 ) взяв її попід руку і разом з ОСОБА_10 проводжав додому. Йшли довго: то вона присідала, то їй ставало легше. В подальшому підійшовши до контори неподалік школи та вони присіли на лавку. Там вони спілкувалися, і раптом ОСОБА_10 почала його цілувати. Під час взаємних поцілунків ОСОБА_8 трогав її за груди через світер. Після цього ОСОБА_10 розстебнула замок на джинсах, і ОСОБА_8 засунув руку їй у штани та почав чіпати її статеві органи, робивши це приблизно близько однієї хвилини. Потерпіла перебувала в джинсах, у светері, а також у трусах. Після вчинених дій він запитав у ОСОБА_10 , скільки їй років, на що вона відповіла, що їй 17 років. Тому він припинив свої дії, і вони розійшлися. Під час доторкань до неї він вважав, що їй 19 років. ОСОБА_10 не давала згоди на торкання її грудей або статевих органів. Зі слів ОСОБА_17 , він не наносив ОСОБА_10 ушкоджень (гематоми) на статевих органах. Щодо віку ОСОБА_10 , він сумнівався і тому запитав її про це. У вчиненому розкаюється, однак просив врахувати суд, що мала місце згода ОСОБА_10 , яка сама почала його цілувати. Зазначив, що показання ОСОБА_10 є неправдивими. На запитання суду чи можливо потерпіла сторона шантажувала його або чи є інші підстави його обмовляти, ОСОБА_8 повідомив, що немає.

Не зважаючи на часткове визнання винуватості ОСОБА_8 його вина у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме фактично показаннями самого обвинуваченого, свідків та дослідженими в судовому засіданні документами.

Позиція захисту зводилась до того, що дії потерпілої були добровільними, йому був не відомий вік потерпілої і коли він дізнався, що потерпіла неповнолітня припинив будь-які дії зі своєї сторони.

Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченого ОСОБА_8 та доведення в повному обсязі його вини саме у вчиненні насильницьких дій сексуального характеру, що не пов`язані з проникненням у тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи, щодо неповнолітньої, оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.

Так, вина ОСОБА_8 підтверджується показаннями свідка ОСОБА_13 , яка працює вчителем історії та географії у Рівнянському ліцеї №2 та є класним керівником потерпілої ОСОБА_10 . Свідок зазначила, що мати потерпілої у перший день після інциденту повідомила їй по телефону, що можливо, трапилося зґвалтування її доньки. Підозра була на ОСОБА_18 . Після цих подій ОСОБА_19 повернулася до школи, але не одразу. Що саме трапилося з ОСОБА_10 , вона не запитувала, однак дитина перебувала у пригніченому стані. У цьому навчальному році ОСОБА_10 часто хворіє. Вживання алкоголю нею не було помічено. У класі потерпіла мала різні стосунки з однокласниками, переважно спілкувалася з дівчатами, що перейшли до неї з іншої школи. За словами колег, у ліцеї повідомляли, що ОСОБА_10 зґвалтували, але об`єктивної інформації щодо цих обставин наразі немає. Після подій ОСОБА_10 була сумною.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні дала такі показання: вона працює вчителем історії та географії, а також є заступником директора Рівнянського ліцею №2. Свідок повідомила, що у ОСОБА_10 викладає географію з 7 класу. За її словами, ОСОБА_10 здібна, активна, весела і доброзичлива учениця. Водночас часто запізнювалася на уроки і була не зовсім підготовленою. Свідок зазначила, що постійно проводить роботу з учнями щодо поведінки на вулиці. В колі старших осіб, які ведуть асоціальний спосіб життя, ОСОБА_10 не бачила. Згідно з інформацією педагогів, щодо інциденту з ОСОБА_10 повідомляли, що її зґвалтували, але об`єктивної інформації про ці події наразі немає. Після подій ОСОБА_10 була сумною.

Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні надала показання, що у травні 2024 року близько 23-24 години ночі брат ОСОБА_18 прийшов забрати її додому. Вони перебували в с. Рівне, Новоукраїнського району, на базарчику, де відпочивала велика компанія. Вона з ОСОБА_10 знайома зі школи та вони часто гуляли. ОСОБА_10 сиділа разом із ними і випивала, також був і брат ОСОБА_22 . У подальшому ОСОБА_10 стало зле від сильного алкогольного сп`яніння, і ОСОБА_22 запропонував провести її додому. Вони обоє пішли у напрямку будинку потерпілої. ОСОБА_15 підтримував ОСОБА_19 по руці. Цього вечора всі спілкувалися між собою, і не було такого, що ОСОБА_10 спілкувалася виключно з ОСОБА_17 . Що саме відбувалося далі, свідок не знає.

Свідок ОСОБА_23 у судовому засіданні надав такі показання: час він не пам`ятає, але за його словами, було темно, приблизно 23-24 години. Він перебував з друзями на ринку в селі Рівне, де вони вживали алкогольні напої. ОСОБА_10 у той вечір сильно напилася. Віка, сестра ОСОБА_15 , також вживала горілку. Пізніше до них в компанію прийшов ОСОБА_22 , який разом із ними вживав алкогольні напої. В подальшому ОСОБА_15 пішов проводжати ОСОБА_19 додому. Причину, чому він це зробив, він не знає. Обвинувачений під час перебування з ними здебільшого спілкувався з хлопцями. У компанії було близько 7 осіб. Водночас свідок зазначає, що не був постійно у компанії, оскільки весь час катався з ОСОБА_24 на мотоциклі по селу. Коли ОСОБА_22 проводжував ОСОБА_10 додому, її трішки підшатувало. Сам свідок не бачив, щоб вони трималися за руки або йшли обнявшись. Наступного дня йому повідомили про зґвалтування ОСОБА_10 . Про цю ситуацію з друзями не обговорювали. Свідок додатково зазначив, що з ОСОБА_10 він навчається в одному ліцеї та є старшим за неї на рік. У школі поведінка ОСОБА_10 нормальна та адекватна. Більше свідку нічого не відомо.

Неповнолітній свідок ОСОБА_12 у присутності законного представника надав такі показання: він знає ОСОБА_10 як однокласницю. Згадує, що вони разом вийшли погуляти, перебували на ринку в місті Рівне, а пізніше до них підійшов ОСОБА_22 . Всі разом вони вживали пиво, горілку та напій "Гараж". ОСОБА_10 та ОСОБА_22 сиділи за окремим столом удвох. Потерпіла не хотіла пити, але обвинувачений пропонував, і вона все-таки вживала алкоголь. Згодом у потерпілої почав боліти живіт, і вона хотіла пити воду. Вони сиділи за столом близько години, не обіймалися. Пізніше ОСОБА_22 запропонував провести ОСОБА_25 додому, і вона погодилася. Вони сказали, що йдуть додому, але у яку сторону не звернув уваги. Наступного дня він дізнався, що ОСОБА_10 зґвалтували, і поліція його викликала для допиту. Він з приятелями роздумували, що це неправда, оскільки ОСОБА_19 може говорити неправду. З ОСОБА_19 свідок спілкується як із однокласницею, здебільшого вона спілкується з дівчатами. Більше свідку нічого не відомо.

Допитані в судовому за сіданні свідки підтвердили причетність ОСОБА_8 до скоєння правопорушення, передбаченого ч.3 ст.153 КК України, які у своїй сукупності з дослідженими письмовими доказами прямо підтверджують існування обставин, які мали місце у с.Рівне, Новоукраїнського району, Кіровоградської області 14.05.2024 в період часу з 01 години до 03 години за участі ОСОБА_8 та ОСОБА_10 .

Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами інші докази, яким надав обґрунтовану оцінку, а саме:

-протокол огляду місця події від 14.05.2024 та фототаблицею до протоколу огляду місця події, проведеного у присутності понятих у актовому залі СВ Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області, де неповнолітня ОСОБА_10 добровільно видала свої особисті речі (Т-1 а.м.п. 237-241);

-постанову про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 14.05.2024 визнано та приєднано до провадження №0000201 від 14.05.2024 наступні речові докази, що мають ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України: однотонні труси коричневого кольору, футболка червоного кольору з зображенням жіночої постаті та написами іноземною мовою, з елементами декору у вигляді стразів, пара джинсів сірого кольору розміром TR29, EUR40 виробництва "Made in Turkey", марок "Happy Pink" та "New Collection". Зазначені речі приєднані до кримінального провадження №0000201 від 14.05.2024 за ознаками злочину передбаченого ч. 3 ст.153 КК України, в якості речового доказу (Т-1 а.м.п. 242-243);

-протоколом огляду місця події від 14.05.2024, фототаблицею до протоколу огляду місця події та ілюстрованою таблицею до того ж протоколу, відповідно, під час огляду було вилучено: шорти зеленого кольору з надписом Puma, упаковані в паперовий конверт, чорну кофту з надписом New Balance, також упаковану в паперовий конверт (Т-1 а.м.п. 245-249);

-постановою про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 14.05.2024 визнано та приєднано до кримінального провадження №0000201 від 14.05.2024 наступні речові докази, що мають ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України: зелені шорти з надписом Puma. Речові докази відповідно до п. 1 рішення зберігаються у камері зберігання речових доказів Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області (Т-1 а.м.п. 250);

-даними, викладеними в протоколі про результати проведення негласної слідчої дії у вигляді аудіо-відео контролю особи з використанням спеціальних технічних засобів від 26 липня 2024 року та долученими до нього відеозаписами, зазначається, що ОСОБА_8 , спілкуючись з іншою особою, зізнався, що він проводжував ОСОБА_10 додому. Потерпіла, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, почувалася погано, відчувала нудоту і рвала. Надалі вона почала до нього приставати, а він руками торкався її статевих органів і грудей. Однак після того як вона повідомила, що їй 17 років, це його зупинило (Т-2 а.м.п. 7-17);

-відеозапис проведеного слідчим суддею допиту неповнолітньої потерпілої за правилами «зеленої кімнати». У ньому ОСОБА_10 детально розповіла про обставини вчиненого злочину. Показання надавалися в порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Відеозапис судового засідання збережений на оптичному диску, і складено відповідний журнал судового засідання. Суд оглянув відеозапис і зазначає, що ОСОБА_10 , у присутності практичного психолога ОСОБА_26 , законного представника ОСОБА_27 , а також представника адвоката ОСОБА_28 , розповіла, що має маму, старшого брата та двох молодших сестер. У понеділок, коли сталася ця подія, ОСОБА_10 близько 18-ї години пішла гуляти. О 17-ій або 18-ій вечора вона перебувала у селі Рівне на ринку, разом із своїм братом, його дівчиною, подругами ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 і ще одним хлопцем ОСОБА_15 . Віка зателефонувала своєму брату ОСОБА_15 «Карабасу» і запросила його приєднатися до компанії. Віка, яка є сестрою ОСОБА_8 , була його подругою. ОСОБА_8 прибув до них приблизно о 21:0021:30 і разом із ними вживав алкоголь. Вся компанія вживала алкоголь, і ОСОБА_10 випила чотири стакани пива, а потім «Гараж». Після цього їй стало погано, і ОСОБА_17 запропонував її провести додому. Близько 23:30 вони разом пішли та йшли по вулиці, де були лише дерева, і навколо нікого не було. Вона була вдягнена у футболку і джинси, при цьому у трусах. ОСОБА_8 почав знімати її джинси. В цей час вона вже лежала на землі. Погода була теплою. Багато що вона не пам`ятає, але пам`ятає, що ОСОБА_17 приспустив її штани, і їй стало боляче внизу живота. Вона намагалася закричати, але ОСОБА_17 закрив їй рот, і вона закрила очі. Коли вона відкрила очі, ОСОБА_17 стояв поруч і щось знімав або одягав. Близько п`ятої ранку, коли на дворі з`явилося світло, вона побігла додому та лягла спати, щоб відпочити. Від болю в животі та області статевих органів вона прокинулася, почала митися й почала відчувати нудоту. Роздягаючись, помітила, що на ній не було трусів, хоча джинси були застібнуті. Близько цього часу їй зателефонувала невістка, і ОСОБА_10 повідомила, що її зґвалтував ОСОБА_32 . Після цих подій ОСОБА_8 більше з нею не спілкувався. Вони випадково перетнулися біля магазину, і вона помітила, що він дивився на неї косо та погрозливим виглядом, але нічого не сказав (Т-1 а.м.п. 236);

-висновок психолога від 17.05.2024, за результатами допиту неповнолітньої ОСОБА_10 , ( місце проведення приміщення кімнати інтерв`ю за методикою "Зелена Кімната") відповідно до якого під час самого допиту дитина періодично споглядала на камеру, що може бути свідченням хвилювання, оскільки вона знала, що поряд знаходиться мама. Часто плуталась у відповідях. Щодо відповіді по самому випадку, інформації дівчинка ніякої не надавала. Інколи повторювала два рази деякі фрази, але загалом відповідь була одна "я нічого не пам`ятаю". Однак, після того як завершився допит, вона повідомила що все пам`ятає, просто нічого не хотіла говорити, оскільки мама була поряд і могла то все почути. Рекомендується змінити законного представника дитини (оскільки присутність мами може викликати почуття сорому, страху, провини) та одноразово допитати дитину в створеному для проведення слідчих інтерв`ю середовищі, дружньому по відношенню до дітей, центрі "Барнахус", оскільки дитина потребує підтримки і створення безпечного середовища для її емоційного благополуччя (Т-1 а.м.п. 221-223);

-висновок експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Кропивницьке відділення від 28.06.2024 № 1422/24-27 судової психологічної експертизи неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 відповідно до якого: за матеріалами відеозапису допиту від 17.05.2024 за участю неповнолітньої ОСОБА_10 , 2009 року народження задана кількість відкритих питань, що не мають активного випереджувального характеру, включають несамостійність відповідей та стимулюють до змістовного розширення її повідомлень у відповідності з психологічною специфікою спілкування. Упродовж всього часу проведення допиту від 17.05.2024 психоемоційний стан ОСОБА_10 , 2009 року народження, визначається як пригнічений та такий в якому зазвичай перебувають потерпілі від злочину: переживання ситуації супроводжувалось скритою відмовою коментувати події, а саме шляхом демонстрації провалів у пам`яті, голосові вібрації внаслідок стресу, коливання настрою, паузи у мові при наданні головних свідчень та потреба в стимулюючих питаннях, що відзначається в спілкуванні із уповноваженою особою-психологом. В поведінці ОСОБА_10 , 2009 року народження, встановлені психологічні особливості, які властиві для самостійного відтворення нею досліджуваних подій під час проведення за її участю допиту від 17.05.2024. Допитувана надавала конкретну інформацію в досліджуваних подіях та в об`ємі який визначила особисто: при свідомому приховуванні обставин головних подій, які могли привести слідство до розкриття змісту ситуації, причиною чого можливим є тільки через припущення (можливо через страх осуду окремих дорослих або їх контроль за наданням свідчень та ситуації, причиною чого можливим є тільки через припущення (можливо через страх осуду окремих дорослих або їх контроль за наданням свідчень та ситуації, відчуває, що їй не повірять, не зрозуміють) ОСОБА_33 , намагається донести свої переживання та через поведінкові прояви, які є ознаками надання щирих відповідей та що виявлено під час аналізу відеозапису допиту: підвищується тембр голосу (стурбованість, демонстрація переживання негативних емоцій), швидка мова (явна схвильованість, занепокоєність, переконливість в тому, про що повідомляє, та що ймовірно дійсно мало місце). Дій примусового характеру до надання пояснень, під час проведення допиту: погроз, залякувань, образ, змістовних текстових підказок для відповідей, навідних запитань, дій що упереджують дії ОСОБА_10 , 2009 року народження - з боку особи, що спілкувалась під час проведення допиту та присутніх осіб - не фіксуються (Т-1 а.м.п. 224 - 229);

-висновок експерта КЗ "Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи" №39 від 16.05.2024, згідно якого при судово-медичній експертизі ОСОБА_10 , виявлено тілесні ушкодження у вигляді: гематоми у ділянці дівочої пліви. Тілесне ушкодження утворилось внаслідок травматичного контакту з тупим (ми) предметом (ами), могло утворитись у термін, вказаний в постанові; відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень згідно п.2.3.5 "Правил судово -медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6. Локалізація тілесного ушкодження є доступною для спричинення власноруч. Зі слів ОСОБА_10 , статевим життям вона не жила. Експертиза з приводу здатності до статевих зносин і запліднення проводиться комісійно згідно п.2.5. 2.5.1 "Правил проведення судово-медичних експертиз", затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6. Мазки і тампони з вмістом піхви, а також зразки марлі відправлені на судово-імунологічне дослідження. Судово-медичних даних про спричинення шкоди для здоров`я ОСОБА_10 немає (Т-2 а.м.п. 2 - 3);

-висновок експерта КЗ "Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи" №61/39 від 06.08.2024 при судово-медичній експертизі ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: гематоми у ділянці дівочої пліви. Розриви дівочої пліви відсутні, тобто анатомічна цілісність пліви не порушена. Тілесне ушкодження утворилось внаслідок механічної дії на ділянку статевих органів тупим (ми) предметом (ами). Немає судово-медичних даних, які б підтверджували чи виключали можливість проникнення в тіло ОСОБА_10 будь-якою частиною тіла або предметом. Враховуючи морфофункціональні характеристики дівочої пліви ОСОБА_10 , не виключається можливість скоєння статевого акту без ушкодження пліви (Т-2 а.м.п. 4);

-висновок експерта №38 від 16.05.2024 при судово-медичній експертизі ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді : саден і синців (3) у лівій ліктьовій ямці, саден і синців (2) у правій ліктьовій ямці, садна по внутрішній поверхні лівого стегна, саден (2) у проекції внутрішньої кісточки правої гомілки. Тілесні ушкодження у ділянці правої і лівої ліктьової ямки характерні для проведення медичних маніпуляцій у вигляді внутрішньовенних ін`єкцій, утворилися у термін близько 1-3 діб до моменту проведення судово-медичної експертизи; ушкодження у ділянці лівого стегна-внаслідок травматичного контакту з тупим предметом з різко обмеженою контактуючою поверхнею у термін до 2 діб до моменту проведення судово-медичної експертизи; ушкодження у ділянці правої гомілки-внаслідок травматичної дії тупим (ми) предметом (ами) у термін близько 1,5-5 діб до моменту проведення судово-медичної експертизи ( згідно"Диагностикум механизмов и морфологии повреждений мягких тканей при тупой травме" В.Н. Крюков, Б.А. Саркисян, В.Є. Янковский і др., Новосибирск, 2001 г., стр. 41, а також таблиці "Стадии заживления ссадин различной давности и локализации ( по ОСОБА_34 , 1985); відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень згідно п.2.3.5. "Правил судово-медичного визначення "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6. Локалізація тілесних ушкоджень є доступною для спричинення їх власноручно. Для судово-цитологічного дослідження взято відбитки голівки статевого члена, змив з статевого члена, зрізи нігтів з піднігтьовим вмістом пальців правої і лівої кисті; для судово-імунологічного-змиви з правої і лівої кисті і контроль марлі. Об`єкти передано до лабораторії (Т-2 а.м.п. 2 - 3);

-витяг з ЄРДР від 14.05.2024 № 0000201 правова кваліфікація ч.3 ст.153 КК України, а також протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.05.2024, згідно з яким 13.05.2024 близько 22:0000:00 години неповнолітня ОСОБА_10 , 2009 року народження, перебувала в межах населеного пункту с. Рівне Новоукраїнського району Кіровоградської області та вступила в статеві зносини з невідомою особою (Т-1 а.м.п. 217 -220).

Зазначені докази є належними, оскільки у своїй сукупності прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст.91 КПК України, та є допустимими, оскільки отримані у порядку, встановленому КПК України, та стороною захисту не ставляться під сумнів вагомими доводами та доказами.

Натомість оцінивши всі зібрані докази відповідно ст. 94 КПК України з точки зору їх належності, достовірності й допустимості, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції, здійснивши судовий розгляд у межах пред`явленого обвинувачення, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення. При цьому, наводячи докази на підтвердження встановлених обставин, суд першої інстанції, як того і передбачають положення ст. 374 КПК України, надав належну оцінку запереченням сторони захисту.

Зокрема було досліджено і дано належну оцінку доводам про те, що ОСОБА_35 мав добровільні статеві стосунки з потерпілою. Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що потерпіла не мала можливості усвідомлювати характер і значення дій сексуального спрямування, вчинених стосовно неї, оскільки перебувала в стані алкогольного сп`яніння та під час перебування з ОСОБА_8 її нудило. Неповнолітній ОСОБА_10 було лише 14 років. Ці обставини свідчать про нездатність здійснення потерпілою ефективного спротиву, неповнолітня перебувала в уразливому стані, що обумовлено крім неповнолітнього віку наявністю стану значного алкогольного сп`яніння - безпорадний стан.

Обґрунтовано суд першої інстанції не взяв до уваги показання обвинуваченого в частині того, що він не заподіював потерпілій тілесних ушкоджень в районі статевих органів та вчиняв ці дії за добровільної згоди потерпілої. Вказане спростовується показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка пояснила, що ОСОБА_17 приспустив її штани, і їй стало боляче внизу живота. Вона намагалася закричати, але ОСОБА_17 закрив їй рот, і вона закрила очі. Ці обставини щодо болю внизу живота підтверджуються висновком експерта КЗ "Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи" №61/39 від 06.08.2024, відповідно до якого встановлені гематоми у ділянці дівочої пліви, яка утворилась внаслідок механічної дії на ділянку статевих органів тупим (ми) предметом (ами).

На підставі встановлених під час розгляду обставин вчинення протиправних дій, місцевий суд критично поставився до показів обвинуваченого, що йому був невідомий вік потерпілої ОСОБА_10 .

Так із показань ОСОБА_36 убачається, що він розумів, що прийшов у компанію де перебувала його неповнолітня сестра та інші неповнолітні особи. Крім того, рідна сестра - ОСОБА_21 повідомила суду, що із ОСОБА_10 знайома зі школи. Також суд належним чином врахував, що ОСОБА_10 та ОСОБА_35 постійно проживають в одному селі Рівне із незначною кількістю населення. В той же час ОСОБА_35 є повнолітнім та мав зрілий вік 28 років, а тому розуміючи безпорадний стан неповнолітньої ОСОБА_10 цілком усвідомлював, що не повинен був вчиняти дії сексуального характеру щодо неї. При цьому дії ОСОБА_8 з торкання статевих органів неповнолітньої ОСОБА_10 спричинили легкі тілесні ушкодження у вигляді гематом у ділянці дівочої пліви, що свідчить про застосування фізичного насильства, що є ознакою злочину сексуального насильства.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, підтверджують, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України доведена повністю.

Апеляційні доводи захисника про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.1 ст. 156 КК України є такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, спростовуються належними та допустимими доказами у справі, яким суд першої інстанції надав правильну оцінку відповідно до статті 94 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник поміж іншого порушувала питання про направлення скасування вироку суду першої інстанції та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, при цьому жодних доводів на підтвердження вказаної вимоги не надала.

Колегією суддів підстав для скасування вироку суду першої інстанції та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, як про те просила захисник не встановлено.

Щодо призначеного судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

При призначенні покарання, суд першої інстанції належним чином врахував усі конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке, згідно положенням ст. 12 КК України, є тяжким злочином, характеризуючі дані на обвинуваченого, який на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, офіційно не працює, утриманців немає, раніше неодноразово судимий та має негативні характеристики за місцем проживання.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 судом не встановлено.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , місцевий суд визнав - вчинення злочину щодо неповнолітньої особи та перебування в стані алкогольного сп`яніння.

Також при призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції врахував висновок досудової доповіді Новоукраїнського РС №1 філії ДУ "Центр пробації в Кіровоградській області" щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , де зазначено, що на думку органу пробації, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому силі для окремих осіб як високий. Орган пробації вважає, що виправлення особи без ізоляції від суспільства можлива із покладенням додаткових обов`язків та заходів пробаційних програм.

Крім того, місцевий суд встановивши, що вказаний злочин обвинувачений вчинив до постановлення вироку Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 21.01.2025, яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого за ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, з урахуванням статті 75 КК України було звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, обґрунтовано призначив остаточно покарання за правилами ч.4 ст. 70 КК України

Водночас, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора щодо неправильного врахування під час призначення ОСОБА_8 покарання, обставини, яка його обтяжує - вчинення злочину щодо неповнолітньої особи.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України, в мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, окрім іншого, зазначаються обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку стосовно ОСОБА_8 судом першої інстанції до обставин, які обтяжують покарання віднесено вчинення злочину щодо неповнолітньої особи.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 67 КК України визначено виключний перелік обставин, що обтяжують покарання, до яких зокрема віднесено вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини або у присутності дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 67 КК України при призначенні покарання суд не може визнати такими, що його обтяжують, обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Тобто, ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_8 суд першої інстанції, окрім іншого, врахував як обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину щодо неповнолітньої особи.

Разом з цим, зазначена обставина не передбачена ч. 1 ст. 67 КК України, а отже, відповідно до ч. 3 ст. 67 КК України не може бути визнана такою, що обтяжує покарання обвинуваченого.

Крім того, вчинення сексуального насильства стосовно неповнолітньої особи враховано в кваліфікації обвинувачення за ч. З3 ст. 153 КК України, що у відповідності до ч. 4 ст. 67 КК України не може бути ще раз враховано при призначенні покарання, як обставина, яка обтяжує покарання.

Таким чином, обставина, яка зазначена місцевим судом як обтяжуюча - вчинення злочину щодо неповнолітньої особи, не передбачена ч. 1 ст. 67 КК України та врахована як така, що впливає на кваліфікацію діяння за ч. 3 ст. 153 КК України, а тому посилання на вказану обставину, яка обтяжує покарання підлягає виключенню з мотивувальної частини вироку щодо ОСОБА_8 .

Разом з тим виключення цієї обставини, що обтяжує покарання, не впливає на вид та розмір покарання, що призначено судом першої інстанції.

Також є слушними доводи прокурора про неправильне визначення ОСОБА_8 початку відбуття покарання та зарахування йому строку попереднього ув`язнення.

Як убачається з вироку суду першої інстанції строк відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з 15.08.2024 - з часу затримання. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк покарання строк тримання під вартою ОСОБА_8 з 15.08.2024 із співвідношення: одному дню тримання під вартою відповідає один день позбавлення волі. Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_8 залишено до набрання вироком законної сили.

При цьому, вирішуючи питання зарахування ОСОБА_8 строку попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, судом не визначено кінцевого строку, до якого строк попереднього ув`язнення підлягає зарахуванню у строк покарання до дня ухвалення вироку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, у даному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід обрано з 15.08.2024, який у подальшому судом було неодноразово продовжено. Отже саме цей строк до дня ухвалення вироку є попереднім ув`язненням та підлягає зарахуванню у строк покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України.

Таким чином, строк відбування покарання ОСОБА_8 слід обраховувати з дня ухвалення вироку, тобто 17.07.2025. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання строк тримання під вартою ОСОБА_8 з 15.08.2024 по 16.07.2025 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Згідно п.4 ч.1 ст.408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити змінивши вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 17 липня 2025 року щодо ОСОБА_8 в частині визначення йому початку строку відбуття покарання, зарахування строку попереднього ув`язнення та виключення з мотивувальної частини посилання на обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину щодо неповнолітньої особи.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 17 липня 2025 року стосовно ОСОБА_8 - змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку послання на обставину, яка обтяжує покарання - «вчинення злочину щодо неповнолітньої особи».

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 обчислювати з дня ухвалення вироку, тобто 17.07.2025 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в період часу з 15 серпня 2024 року по день ухвалення вироку, тобто 16.07.2025, включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим який утримується під вартою, в той самий строк з дня отримання її копії.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4