печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛІБІВКА» про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.04.2025, у рамках кримінального провадження № 0000722,

ВСТАНОВИВ:

До Печерського районного суд м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ТОВ «Глібівка» про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000722 від 23.12.2022.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.04.2025 у справі № 757/13759/25-к (провадження № 1-кс-13790/25) за клопотанням прокурора другого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000722 від 23.12.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 364 КК України, накладено арешт в тому числі на земельні ділянки, що належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «ГЛІБІВКА», а саме на земельні ділянки з кадастровими номерами: :19:222:0006, :19:222:0093, :19:222:0094, :19:222:0085, :19:222:0089, :19:222:0071, :19:222:0081, :19:222:0079, :19:222:0084, :19:222:0083, :19:222:0087, :19:222:0091, :19:222:0090, :19:222:0008, :19:222:0095, :19:222:0092, :19:222:0088, :19:222:0070, :19:222:0007, :19:222:0072, :19:222:0069, :19:222:0076, :19:222:0073, :19:222:0074 та :19:222:0075.

Так, заявник вказує, що ТОВ «Глібівка» вважає, що ухвала Печерського районного суду м. Києва прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального кримінального закону, а клопотання є таким, що не ґрунтується на належних та допустимих доказах.

Заявник посилається на те, що з доданих доказів до клопотання прокурора, то зазначені земельні ділянки продані на підставі договорів купівлі - продажу, однак, вказані договори купівлі - продажу станом на дату порушення кримінального провадження не оскаржені і відсутні будь-які докази в матеріалах провадження, про їх незаконність також як і відсутні будь-які належні та допустимі докази приховування арештованих земельних ділянок ТОВ «Глібівка».

За доводами заявника, матеріали клопотання прокурора не містять будь-яких доказів протиправності набуття права власності на земельні ділянки ТОВ «Глібівка».

В противагу твердженню прокурора у клопотанні про арешт те, що «незаконно отримані земельні ділянки з кадастровими номерами :19:222:0006, :19:222:0093, :19:222:0094, :19:222:0085, :19:222:0089, :19:222:0071, :19:222:0081, :19:222:0079, :19:222:0084, :19:222:0083, :19:222:0087, :19:222:0091, :19:222:0090, :19:222:0008, :19:222:0095, :19:222:0092, :19:222:0088, :19:222:0070, :19:222:0007, :19:222:0072, :19:222:0069, :19:222:0076, :19:222:0073, :19:222:0074 та :19:222:0075 на території Глібівської сільської ради Вишгородського району Київської області» заявник вказує, що земельні ділянки, які наразі належать ТОВ «ГЛІБІВКА», були отримані громадянами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що підтверджується державними актами на землю та витягами з Державного реєстру речових прав та в подальшому були передані ними до статутного капіталу в якості негрошового додатково вкладу (що не заборонено законом) з подальшим перерозподілом часток в статутному капіталі ТОВ «ГЛІБІВКА» та проведенням державної реєстрації змін.

Заявник зазначає, що в матеріалах клопотання про арешт майна наявні докази дотримання порядку надання у власність земельних ділянок на території Глібівської сільської ради Вишгородського району Київської області громадянам ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , про що свідчить і Проект землеустрою 2008 року щодо відведення земельних ділянок у власність громадян на території Глібівської сільської ради, наданий на запит органу розслідування Вишгородським відділом земельних ресурсів, розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 10.07.2008 року № 482 з відповідними актами приймання передачі, заявами та кадастровими планами, висновком державної експертизи землевпорядної документації, висновком державної санітарно-епідеміологічної експертизи, висновком про погодження проекту землеустрою тощо.

Також, станом на дату звернення до суду, прокурора з клопотанням про арешт майна ТОВ «Глібівка» жодним чином не поставлено під сумнів законність набуття вказаних земельних ділянок безпосередньо цим Товариством.

Однак, основною метою накладення арешту на земельні ділянки ТОВ «Глібівка», як вбачається з ухвали про арешт майна, є забезпечення збереження майна. В той же час, з ухвали, не вбачається, що, станом на дату звернення прокурором з клопотанням про арешт майна існує загроза або ймовірність приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Так само як не вбачається з доданих до клопотання доказів, що існує загроза або ймовірність приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Таким чином, на думку заявника, прокурором не доведено мети, з якою необхідно здійснити арешт земельних ділянок, які на праві власності належать ТОВ «Глібівка», в той час, як земельні ділянки Товариство не приховує та не має на меті пошкодити вказані земельні ділянки, псувати їх, знищити, перетворити, відчужити.

Окремо варто зазначити, що відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12.08.2025 (справа № 757/35399/25-к) скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.04.2025 у справі № 757/13759/25-к, на земельні ділянки ТОВ «Козаровичі компані». Дана ухвала прокурором не оскаржувалася і набрала законної сили. Орган досудового розслідування повторно із клопотанням про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000722 на земельні ділянки ТОВ «Козаровичі компані», не звертався.

В судове засідання заявник не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд клопотання у його відсутність, клопотання підтримує та просить його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні щодо задоволення клопотання заперечив, просить відмовити, вказуючи на необхідності подальшого збереження арешту майна.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що слідчими Територіального управління ДБР, розташованого у м. Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000722 від 23.12.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 364 КК України, за фактом зловживання службовим становищем під час передачі у власність земельних ділянок посадовими особами Головного управління Держгеокадастру у Київській області.

01.04.2025 ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі 757/13759/25-к було арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами:

- :19:184:0001 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 218), :19:184:0002 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 218), :19:184:0003 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 218), :19:184:0004 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 218), :19:184:0005 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 218), :19:184:0006 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 218), :19:184:0007 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 218), :19:184:0008 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 218), що на праві власності належать ТОВ «КОЗАРОВИЧІ КОМПАНІ» ();

- :19:222:0006 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100), :19:222:0093 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100), :19:222:0094 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100), :19:222:0085 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100), :19:222:0089 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100), :19:222:0071 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100), :19:222:0081 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100), :19:222:0079 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100), :19:222:0084 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100), :19:222:0083 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100), :19:222:0087 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100), :19:222:0091 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 120), :19:222:0090 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100), :19:222:0008 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100), :19:222:0095 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100), :19:222:0092 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100), :19:222:0088 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100), :19:222:0070 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100), :19:222:0007 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100), :19:222:0072 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100), :19:222:0069 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100), :19:222:0076 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100), :19:222:0073 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100), :19:222:0074 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100), :19:222:0075 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100), що на праві власності належать ТОВ «ГЛІБІВКА» (), шляхом заборони відчуження та розпорядження означеними земельними ділянками.

Даний арешт було накладено з метою збереження речових доказів.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною ч. 10 ст. 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно.

Також, правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів визначені частиною третьою ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом, або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відтак, з врахуванням зазначеного, слідчий суддя при накладенні арешту має переконатися, а сторона обвинувачення має довести, що майно. арешт на яке накладається, є предметом вчинення кримінального правопорушення, набуте під час його вчинення має відношення до нього.

Разом з цим, до суду звернувся представник власника майна, який вказує, що даний арешт порушує права заявника.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, право власності є абсолютним. За своєю правовою природою воно потребує регулювання з боку держави, може бути обмежено, а держава вправі вживати певних заходів втручання в право власності з дотриманням вимог, встановлених ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном, принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейський суд констатує порушення державою cm. 1, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Отже, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обгрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяжень, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального провадження.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, недоторканість права власності.

Окрім того, Європейський суд прав людини своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Патрідіс проти Греції" (ВП), заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції" від 22 вересня1994 року, Series A N 296- А, П. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, п. п. 4962, від 10 травня2007 року). Будь-яке втручання державного органу управо на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73, Series A N 52). Таким чином, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого1986 року у справі "ОСОБА_1 та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series A N 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007у справі "Смирнов проти України" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У рішеннях по справах "Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства", "Нечипорук і Йонкало проти України" судом вказано на те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися на голе припущення і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра,

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних сводоб гарантує кожній фізичній або юридичній особі право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності є непорушним. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном.

Таким чином, дослідивши матеріали клопотання та ухвалу суду, якою було накладено арешт, слідчий суддя прийшов до висновку, що станом на день розгляду клопотання наявні підстави для скасування арешту, оскільки докази та аргументи зазначені в клопотанні є обґрунтованими.

Так, стороною обвинувачення не надано доказів того, що майно, на яке накладено арешт, має значення для кримінального провадження, є заходом забезпечення кримінального провадження, є предметом, засобом або набуте внаслідок вчинення кримінального правопорушення, з урахуванням того, що майно належить товариству, посадовим особам якого не пред`явлено підозру у кримінальному провадженні, а іншого суду не надано.

Також вбачається, що арешт майна у квітні 2025 року вказує на те, що даний захід порушує права власника, оскільки у органу досудового розслідування було достатньо часу для аналізу арештованого майна та з`ясування обставин його віднесення до речових доказів у кримінальному провадженні.

Окрім цього, арешт земельних ділянок може призвести до перешкоджання ведення господарської діяльності товариства, яке сплачує податки, а тому позиція сторони обвинувачення щодо того, що саме арешт забезпечить досягнення цілей кримінального провадження є передчасним, оскільки з доводів сторони звернення вбачається, що доводи сторони обвинувачення є необґрунтованими.

Згідно з практикою ЄСПЛ, який, проаналізувавши питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що ст.1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає втручання в право мирного володіння майном за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби (п.203 рішення ЄСПЛ від 05.03.2019 у справі "Узан та інші проти Туреччини"/Uzan and others v. Turkey, заяви №19620/05, 41487/05, 17613/08, 19316/08). Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли існує необхідність здійснення такого втручання в її право з метою виконання завдань кримінального провадження, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

Поряд з цим, не приймаються до уваги доводи прокурора у судовому засіданні, щодо обмеження лише в частині відчудження, оскільки є тріадою права приватної власності та правом власника на володіння своїм майном, а скасування арешту майна не є перешкодою подальшого розслідування кримінального провадження.

З врахуванням зазначеного, слідчий суддя прийшов до висновку про задоволення клопотання, у зв`язку з його обґрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 379, 392, 532 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛІБІВКА» про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.04.2025, у рамках кримінального провадження № 0000722 - задовольнити.

Скасувати арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.04.2025 у справі № 757/13759/25-к (провадження № 1кс-13790/25), на земельні ділянки, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «ГЛІБІВКА» (), а саме: :19:222:0006 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100), :19:222:0093 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100), :19:222:0094 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100), :19:222:0085 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100), :19:222:0089 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100), :19:222:0071 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100), :19:222:0081 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100), :19:222:0079 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100), :19:222:0084 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100), :19:222:0083 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100), :19:222:0087 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100), :19:222:0091 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 120), :19:222:0090 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100), :19:222:0008 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100), :19:222:0095 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100), :19:222:0092 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100), :19:222:0088 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100), :19:222:0070 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100), :19:222:0007 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100), :19:222:0072 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100), :19:222:0069 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100), :19:222:0076 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100), :19:222:0073 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100), :19:222:0074 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100) та :19:222:0075 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1