Справа № 487/9528/25
Провадження № 1-кс/487/628/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2026 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000113, внесені 27.10.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 2 ст. 111 КК України про про арешт майна

встановив:

22.01.2026 старший слідчий в особливо важливих справах другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором відділу протидії порушенням прав людини у правоохоронній та пенітенціарній сферах Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просить накласти на майно, яке на праві приватної власності належить підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою конфіскації майна, як виду покарання, а саме частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України просив розглянути клопотання без повідомлення власника майна, а також осіб у користуванні яких перебуває вказане майно оскільки існує ризик того, що ці особи, дізнавшись про внесення та розгляд клопотання, здійснять відчуження або інше розпорядження належним їм майном, що унеможливить накладення на нього арешту, а отже, створить перешкоди у забезпеченні конфіскації майна.

Вимоги клопотання обґрунтовано тим, що санкція статті, за якою підозрюється ОСОБА_5 , передбачає покарання, у тому числі, у вигляді конфіскації майна, у зв`язку з чим на підставі п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України на майно підозрюваного необхідно накласти арешт.

Слідчий до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, клопотання підтримав, просив про його задоволення.

На підставі ст. 172 КПК України клопотання розглянуто без участі власника майна.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя дійшов до такого висновку.

Із матеріалів клопотання вбачається, що Слідчими другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000113 від 27.10.2025 за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 2 ст. 111 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , будучи обізнаним про введення воєнного стану в Україні, розуміючи факт наявності збройного конфлікту на території країни та ведення РФ агресивної війни проти України, захоплення та подальшого утримання РФ території Херсонської області, зокрема обласного центру м. Херсона, з розташованими на ній державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та іншими об`єктами, усвідомлюючи проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади РФ, з метою утворення, функціонування та утримання на території Херсонської області та, зокрема, м. Херсона, окупаційною адміністрацією РФ системи органів державної влади РФ, у тому числі правоохоронної, задля становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю української влади, у порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, перебуваючи на тимчасово окупованій території м. Херсона, з метою переслідування своїх особистих інтересів у вигляді отримання повноважень у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території м. Херсона, керуючись корисливим мотивом, погодився на пропозицію невстановлених осіб з числа представників окупаційної адміністрації РФ у м. Херсоні та відповідно до наказу начальника Управління служби виконання покарань по Херсонській області від 31.05.2022 № 13, виданого на підставі заяви ОСОБА_5 про прийняття на службу, добровільно зайняв посаду молодшого інспектора 1 категорії групи нагляду відділу безпеки установи ВК «Північна виправна колонія (№ 90)» Управління служби виконання покарань по Херсонській області. У подальшому, продовжуючи злочину діяльність, громадянин України ОСОБА_5 на підставі наказу начальника Управління служби виконання покарань по Херсонській області від 15.06.2022 № 26-лс обійняв посаду начальника загону відділу по виховній роботі з засудженими установи (мовою оригіналу начальник отряда отдела по воспитательной работе с осужденными учреждения ИК «Северная исправительная колония (№ 90)» Управления службы исполнения наказаний по Херсонской области).

Крім того, досудовим розслідуванням установлено, що з 19.06.2018 ОСОБА_5 обіймав посаду молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» у спеціальному званні прапорщика внутрішньої служби, на якій перебував станом на 24.02.2022 та до моменту його звільнення 26.12.2022 на підставі наказу виконувача обов`язків державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» від 26.12.2022 № 47/ОС-22. Тобто, ОСОБА_5 , будучи громадянином України, займаючи посаду молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» у спеціальному званні прапорщика внутрішньої служби, яке відповідно до ч. 6 ст. 14 Закону України «Про Державну кримінально виконавчу службу України» встановлюється особам молодшого начальницького складу, склавши присягу на вірність Українському народові та, серед іншого, зобов`язавшись неухильно додержуватись Конституції та законів України відповідно до ч. 4 ст. 14 Закону України «Про Державну кримінально виконавчу службу України», будучи діючим атестованим працівником установи виконання покарань, підпорядкованої Міністерству юстиції України, та яка є правоохоронним органом згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», своїми злочинними діями, які виразились у добровільному, за власним бажанням, зайнятті посади молодшого інспектора 1 категорії групи нагляду відділу безпеки установи ВК «Північна виправна колонія (№ 90)» Управління служби виконання покарань по Херсонській області, переслідуючи прямий умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою переслідування своїх особистих інтересів у вигляді отримання повноважень у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території м. Херсона, керуючись корисливим мотивом, перебуваючи на тимчасово окупованій території м. Херсона, у травні 2022 року (більш точні дата, час та місце у ході досудового розслідування не встановлені), перейшов на бік ворога та зрадив таким чином наданій на вірність державі та народові України присязі.

07.01.2026 у порядку ст. 135 та ч. 1 ст. 278 КПК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 2 ст. 111 КК України.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за № 455999653 від 11.12.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві приватної власності належить квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , тип речового права: право власності; вид спільної власності: спільна часткова, частка власності: 1/4.

Враховуючи, що санкція статті, за якою підозрюється ОСОБА_5 , передбачає покарання, у тому числі, у вигляді конфіскацією майна, в органу досудового розслідування виникла необхідність в арешті частки квартири, яка належить на праві приватної власності підозрюваному, з метою забезпечення кримінального провадження.

Згідно із положеннями п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

У частині 5 ст. 170 КПК України вказано, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Частиною 1 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Вимогами ст. 173 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до санкції ч. 7 ст. 111-1 Кримінального Кодексу України, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Відповідно до санкції ч. 2 ст. 111 Кримінального Кодексу України, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна.

Так слідчим доведено, що вказане у клопотанні майно належить підозрюваному, санкції статтей, інкримінованих підозрюваному, передбачають покарання у тому числі й у вигляді конфіскації майна, отже, враховуючи завдання арешту, передбачені абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, існує необхідність в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження.

Вказане у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість клопотання та наявність достатніх підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

З урахування викладеного, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 98, 131-132, 167, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке на праві приватної власності належить підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою конфіскації майна, як виду покарання, а саме частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 з забороною на відчуження та розпорядження.

Ухвала підлягає негайному виконанню, яке доручити старшому слідчому в особливо важливих справах другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1