Справа № 221/224/22
Провадження № 1-кп/204/796/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2025 року м.Дніпро

Чечелівський районний суд міста Дніпра

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань того ж суду, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження №0000005 від 06.01.2022 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Луганську, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця, штаб-сержанта 3 категорії групи безпілотних систем штабу зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Старший солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді водія-хіміка взводу радіаційної, хімічної, біологічної розвідки роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст.ст. 11, 12, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 05 листопада 2021 року о 08 год. 30 хв., тобто в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, вчинив самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 , яка на той час дислокувалась на території військового містечка « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Міжнародного центру миротворчості та безпеки у АДРЕСА_2 , а вільний час використовував на власний розсуд за місцем постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не пов?язуючи його із виконанням обов?язків з військової служби, до моменту самостійного прибуття 16 грудня 2021 року до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_3 та фактичного припинення вчинення ним триваючого кримінального правопорушення.

Умисні дії ОСОБА_5 , які виразилися у самовільному залишенні військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, кваліфікуються за ч.4 ст.407 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст.407 КК України, визнав повністю і підтвердив та не оспорював обставини, зазначені в обвинувальному акті, зазначив, що в тому що сталося він винуватий сам. Разом з тим, підтримав клопотання захисника щодо перекваліфікації його дії та закриття кримінального провадження.

Захисник в судовому засіданні просила задовольнити клопотання, змінивши правову кваліфікацію дій обвинуваченого з ч.4 ст.407 КК України на ч.3 ст.407 КК України у чинній редакції, оскільки вона є законом, що пом`якшує кримінальну відповідальність та переводить діяння у категорію злочинів середньої тяжкості, відповідно до ст.5 КК України. Також, просила закрити кримінальне провадження на підставі ст.48 КК України, у зв`язку із зміною обстановки.

Прокурор в судовому засіданні зазначила, що правових підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.4 ст.407 КК України на ч.3 ст.407 КК України та закриття кримінального провадження на підставі ст.48 КК України не має. Вважає, що дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 4 ст.407 КК України і його вина у вчиненні даного кримінального правопорушення повністю підтверджена зібраними доказами.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України, підтверджується наступними письмовими доказами, дослідженими судом у судовому засіданні:

- Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.08.2021 року №220, згідно якого до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 зарахований старший солдат ОСОБА_5 , сапер відділення керованого мінування інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти інженерно-саперного батальйону, призначений наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 29.07.2021 року №33-РС на посаду вогнеметника 1 відділення вогнеметного взводу роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту ВЧ НОМЕР_1 (3061) ВОС 193540А, який прибув із військової частини НОМЕР_3 , з 02 серпня 2021 року;

- Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2021 року №322, згідно якого старший солдат ОСОБА_5 ВЧ НОМЕР_1 знятий з усіх видів забезпечення у зв`язку із самовільним залишенням частини;

- Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.12.2021 року №366, згідно якого старший солдат ОСОБА_5 зарахований на всі види забезпечення у зва`язку з поверненням до частини після самовільного залишення частини;

- Актом службового розслідування заступника командира роти радіаційного, хімічного та біологічного захисту та морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2021 року, згідно якого 05 листопада 2021 року військовослужбовець військової служби за контрактом механік водій-хімік 2 відділенння взводу радіаційної, хімічної та біологічної розвідки роти радіаційного, хімічного та біологічного захисту ВЧ НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_5 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 .

Всі докази у кримінальному провадженні у відношенні ОСОБА_5 отримані у передбаченому Кримінальним процесуальним Кодексом України порядку, є належні та допустимі, тому суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.

Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у самовільному залишенні військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що клопотання захисника щодо зміни обвинувачення з ч.4 ст.407 КК України на ч.3 ст.407 КК України та закриття кримінального провадження на підставі ст.48 КК України задоволенню не підлягає за відсутністю правових підстав.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання судом враховуються вимоги, передбачені ч.1 ст. 65 КК України, а саме, суд призначає покарання у межах санкції ч.4 ст.407 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого.

Так, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин за обставинами, викладеними у вироку, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, є військовослужбовцем- штаб-сержантом 3 категорії групи безпілотних систем штабу зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , за місцем служби характеризувався позитивно, має нагороди.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, судом не встановлено. Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до положень ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 при призначенні покарання у вигляді позбавлення волі, але без ізоляції від суспільства, із застосуванням звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України та з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки цього буде достатньо для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 по даному кримінальному провадженню не обирався, клопотань про його обрання не надходило.

Речові докази та судові витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 370, 371, 373, 374, 376, 394 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання три роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він в період іспитового строку один рік - не вчинить нового кримінального правопорушення і буде виконувати покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України, зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, шляхом подачі апеляційної скарги через Чечелівський районний суд міста Дніпра.

Суддя: ОСОБА_1