Справа № 953/8994/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 рокум. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Харкові у порядку спрощеного провадження за відсутності учасників судового процесу кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000034 від 23.01.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою технічною освітою, який працює комплектувальником у ТОВ «Руш», не є особою з інвалідністю, неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 заволодів чужим майном коштами Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області (далі ГУ ПФУ в Харківській області) шляхом обману за таких обставин.

Обвинувачений починаючи з невстановленого у ході досудового розслідування часу користувався банківською карткою № НОМЕР_1 АТ «Ощадбанк», виданою для обслуговування розрахункового рахунка НОМЕР_2 на ім`я його матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На цю картку ОСОБА_4 нараховувалася пенсія за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За життя матері ОСОБА_3 знімав кошти з її картки і передавав ОСОБА_4 за усним дорученням. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла (актовий запис про смерть № 11279 від 17.11.2022 року, свідоцтво про смерть від 17.11.2022 року серії НОМЕР_3 ), про що обвинуваченому було достеменно відомо. Незважаючи на це, ОСОБА_3 продовжував володіти зазначеною вище банківською карткою.

У цей час (точної дати органами досудового розслідування не встановлено) у ОСОБА_3 виник кримінально протиправний умисел заволодіти коштами ГУ ПФУ в Харківській області шляхом обману приховування інформації про смерть ОСОБА_4 . Адже обвинувачений знав, що у такому разі на ім`я померлої матері надалі буде безпідставно нараховуватися пенсія і кошти надходитимуть на картку, до якої він мав доступ.

18.10.2022 року ОСОБА_3 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 08:57 год. виявив зарахування на картку № НОМЕР_1 , на якій знаходився залишок у розмірі 15,95 грн., коштів у сумі 3 149,45 грн. У цей же день обвинувачений, перебуваючи за місцем проживання: по АДРЕСА_1 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману для власного протиправного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи і бажаючи настання їх суспільно небезпечних наслідків, здійснив чотири грошових перекази з наведеної вище картки ОСОБА_4 на власну банківську картку № НОМЕР_4 АТ «ПУМБ» на загальну суму 3 015 грн., зокрема: о 08:57:22 на 1 000 грн.; о 08:57:50 на 1 000 грн.; о 09:05:07 на 15 грн.; о 09:05:37 на 1 000 грн.

У подальшому 14.11.2022 року ОСОБА_3 у невстановлений органами досудового розслідування час, але не пізніше 04:59 год. виявив зарахування на банківську картку матері коштів у розмірі 3 149,45 грн. Продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу на заволодіння чужим майном шляхом обману, обвинувачений, діючи умисно, з корисливих мотивів, для власного протиправного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи і бажаючи настання їх суспільно небезпечних наслідків, за місцем проживання здійснив чотири грошових перекази з наведеної вище картки ОСОБА_4 на власну банківську картку № НОМЕР_4 АТ «ПУМБ» на загальну суму 3 015 грн., зокрема: о 04:59:10 15 грн.; о 04:59:10 на 1 000 грн.; о 04:59:10 на 1 000 грн.; о 05:00:04 на 1 000 грн.

Крім цього, 14.11.2022 року ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні магазину ТМ «Аграмол» у м. Харкові по вул. Астрономічній, 44, здійснив розрахунок банківською карткою своєї матері за товари на суму 200,50 грн, а 19.12.2022 року у магазині ТМ «Чудо» за адресою: м. Харків, вул. Академіка Проскури, 3-В, на суму 53,91 грн.

Кошти, які знаходилися на банківській картці померлої ОСОБА_4 , у розмірі 15, 95 грн. до нарахування пенсії, та гроші у сумі 14,49 грн. були зняті АТ «Ощадбанк» як комісія за послугу смс-інформування.

Отже, протиправно заволодівши коштами ГУ ПФУ в Харківській області, ОСОБА_3 розпорядився ними на власний розсуд, завдавши матеріальної шкоди на загальну суму 6 298,90 грн.

Обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 надійшов до суду із клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду у судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_3 надав письмову заяву, складену у присутності захисника ОСОБА_5 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Представник потерпілого ОСОБА_6 також надала до суду заяву про беззаперечну згоду з установленими органом досудового розслідування обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України і згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

З огляду на зазначене, оскільки учасники кримінального провадження не оспорюють встановлених органом досудового розслідування фактичних обставин справи, обізнані із правовими наслідками застосування передбаченої ст. 302 КПК України спеціальної процедури, суд, переконавшись у добровільності їх позицій, вважає за необхідне розглянути обвинувальний акт у спрощеному провадженні без проведення судового засідання.

Дослідивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку у межах висунутого звинувачення та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 190 КК України як шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману.

На час вчинення ОСОБА_3 інкримінованих йому дій згадана вище правова норма діяла у редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018 року.

Разом із тим, Законом України № 3342-IX від 23.08.2023 року «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» санкцію ч. 1 ст. 190 КК України було доповнено покаранням у виді пробаційного нагляду на строк до трьох років.

Вирішуючи питання щодо редакції закону про кримінальну відповідальність, яка підлягає застосуванню щодо обвинуваченого, суд керується такими нормами матеріального права.

За загальним правилом, установленим у ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Як унормовано у ст. 5 КК цього Кодексу, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1).

Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі (ч. 2).

Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи (частина 3).

Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи (ч. 4).

Диспозиція ч. 1 ст. 190 КК України у редакції Закону № 3342-IX від 23.08.2023 року, порівняно з редакцією Закону № 2617-VIII від 22.11.2018 року змін не зазнала, натомість змінилася лише санкція.

Так, частина 1 статті 190 КК України у редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018 року передбачала такі альтернативні покарання:

-штраф від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

-громадські роботи на строк від двохсот до двохсот сорока годин;

-виправні роботи на строк до двох років;

-обмеження волі на строк до трьох років.

У цій же правовій нормі у редакції Закону № 3342-IX від 23.08.2023 року встановлено такі альтернативні заходи примусу:

-штраф від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

-громадські роботами на строк від двохсот до двохсот сорока годин;

-виправні роботи на строк до двох років;

-пробаційний нагляд на строк до трьох років;

-обмеження волі на строк до трьох років.

Отже, нині чинна редакції ч. 1 ст. 190 КК України лише доповнює її санкцію покаранням нового виду пробаційним наглядом, яке, з огляду на послідовність покарань у переліку, наведеному у ст. 51 КК України, і розміщення статей, що їх унормовують, у розділі Х цього Кодексу, на думку законодавця, є хоча і менш суворим, порівняно з обмеженням волі, проте суворішим, ніж штраф, громадські та виправні роботи, і може бути призначено замість цих, більш м`яких, заходів примусу.

Види, строки і розміри інших покарань, передбачених у санкції ч. 1 ст. 190 КК України, залишилися незмінними.

Відтак нова редакція зазначеної частини статті не пом`якшує кримінальної відповідальності і не поліпшує юридичного становища особи в інший спосіб, а тому не має зворотної дії в часі.

Виходячи з наведеного, на підставі ч. 2 ст. 4 КК України щодо ОСОБА_3 підлягає застосуванню ч. 1 ст. 190 цього Кодексу у редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018 року, чинній на час скоєння ним кримінального проступку.

Обираючи обвинуваченому вид, міру покарання і порядок його відбування, суд керується такими нормами матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

На підставі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права. У рішенні від 16.10.2008 року у справі «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ окреслив умови, за яких призначене судом покарання може вважатися пропорційним. Для цього вона має відповідати тяжкості правопорушення і не становити для людини особистий надмірний тягар (п. 38).

Як унормовано п. 3 ч. 1 ст. 65 цього Кодексу, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Згідно з частиною 2 цієї статті особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання новим кримінальним правопорушенням.

Оцінюючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, суд бере до уваги, що зазначене діяння згідно з ч. 2 ст. 12 КК України є кримінальним проступком. Особливістю даного конкретного правопорушення є те, що способом обману обвинуваченим уповноважених службових осіб органу Пенсійного Фонду виступала лише бездіяльність. ОСОБА_3 скористався помилкою працівників цього органу, які після смерті пенсіонерки продовжували нарахування на її ім`я відповідної соціальної виплати ще упродовж двох місяців, не сповістив їх про це, не повернув грошей, що надходили на банківську картку померлої матері і на які він вочевидь не мав передбаченого законом права, а натомість обернув їх на свою користь. Водночас ОСОБА_3 не вдавався до активних ініціативних дій, цілеспрямованих на введення в оману посадовців ГУ ПФУ в Харківській області, зокрема, не повідомляв їм завідомо неправдивої інформації для безпідставного отримання коштів. Зазначені обставини не виключають наявності у діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, поставленого йому за провину. Адже обман при шахрайстві може вчинятися як в активній, так і у пасивній формах. Проте, на переконання суду, спосіб вчинення проступку за обставин цієї справи знижує його тяжкість у межах даної кримінально-правової кваліфікації і підлягає врахуванню під час призначення покарання й обрання порядку його відбування.

Бере суд до уваги і відомості, що характеризують особу ОСОБА_3 . Зокрема, обвинувачений до кримінальної відповідальності притягується вперше, займається суспільно корисною працею, не має негативних характеристик за місцем проживання, на диспансерних психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, не є особою з інвалідністю, не має малолітніх (неповнолітніх) дітей чи інших непрацездатних утриманців.

Як обставину, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України пом`якшує покарання, суд враховує щире каяття ОСОБА_3 , про що зазначено в обвинувальному акті.

Обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання, у справі не встановлено.

Хоча і покарання у виді штрафу з формально-юридичної точки зору вважається найбільш м`яким, водночас розмір цього заходу примусу, визначений у санкції ч. 1 ст. 190 КК України від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (від 34 000 грн. до 51 000 грн.), на переконання суду, буде явно неспівмірним сумі матеріальної шкоди, завданої проступком державному органу. Такий захід примусу становитиме лише кару і не сприятиме досягненню визначеної у ч. 2 ст. 50 КК України мети вправленню засудженого і запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень. Отже, таке стягнення, що у силу закону відбувається виключно реально, не може вважатися пропорційним і справедливим.

З огляду на місце роботи, посаду ОСОБА_3 й інші дані про його особу суд не знаходить підстав для висновку, що покарання у виді виправних робіт, тобто щомісячних відрахувань у дохід держави з його заробітку, не становитиме для обвинуваченого надмірний матеріальний тягар.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, котрий офіційно працює, суд не вважає за доцільне і застосування покарання у виді громадських робіт, які відповідно до закону також відбуваються лише реально.

За таких обставин суд вважає за можливе обрати ОСОБА_3 захід примусу у виді обмеження волі на мінімальний строк з застосуванням ст. 75 КК України.

Керуючись принципом індивідуалізації кримінальної відповідальності, суд бере до уваги, що обман як спосіб заволодіння ОСОБА_3 чужим майном полягав у бездіяльності несповіщенні службових осіб Пенсійного Фонду про помилкове нарахування ними коштів і неповерненні цих грошей, обвинувачений не вчиняв активних цілеспрямованих дій, пов`язаних із повідомленням цим особам завідомо неправдивих даних. Зазначене, на переконання суду, знижує тяжкість правопорушення порівняно з типовими діяннями, що кваліфікуються за ст. 190 КК України. З огляду на викладене, а також те, що ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності притягується вперше, у вчиненому повністю визнав провину, щиро розкаявся, й обставини, що обтяжують покарання, відсутні, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування заходу примусу.

Виходячи з наведеного суд, реалізуючи визначені у ч. 1 ст. 75 КК України дискреційні повноваження, звільняє ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, визначених у ч. 1 ст. 76 цього Кодексу, необхідних і достатніх для належного контролю поведінки обвинуваченого, і встановлює іспитовий строк мінімальної тривалості.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальних витрат у кримінальному провадженні не понесено.

Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід у справі не обирався і підстав для його застосування, з огляду на процесуальні позиції сторін, обраний вид покарання і порядок його відбуття, суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 124, 368, 370, 371, 373-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (у редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018 року), та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України на час іспитового строку покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 14.08.2025 року на речові докази банківські картки АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 та АТ «ПУМБ» № НОМЕР_4 .

Речові докази банківські картки АТ «ПУМБ» № НОМЕР_4 та АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення остаточного рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати у суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1