25.09.2025 Справа № 756/7689/24
Унікальний № 756/7689/24
Провадження № 1-кп/756/752/25
УХВАЛА

25 вересня 2025 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

під час розгляду у відкритому засіданні кримінального провадження № 0000179 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрований: АДРЕСА_1 , і проживає: АДРЕСА_2 раніше не судимий,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, а саме у перешкоджанні діяльності Збройних сил України, що виразилось у тому, що не пізніше 20.11.2023 року ОСОБА_6 в умовах триваючої збройної агресії Російської Федерації, поширював інформацію про заперечення правового стану воєнного часу, закликав до силового спротиву працівникам ТЦК, а також поширював особисті дані військовослужбовців під час виконання ними своїх службових обов`язків. Вказану інформацію обвинувачений поширював у соціальних мережах Facebook, TikTok, та у відкритому Телеграм-каналі.

В судовому засіданні обвинуваченим заявлено відвід головуючому судді, який мотивований тим, що відвід ОСОБА_6 , заявлений 07.08.2025 року залишений судом без розгляду і не переданий на автоматизований розподіл для розгляду іншим суддею. Крім того, суд незаконно застосував до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Вивчивши доводи заяви про відвід ОСОБА_6 , суд без виходу до нарадчої кімнати ухвали на підставі ч. 4 ст. 81 КПК України, залишити заяву про відвід без розгляду, як повторно заявлену, яка містить ознаки зловживання.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 КПК України, якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду.

Судом встановлено, що 26.06.2025 року ОСОБА_6 був заявлений відвід головуючому судді, який був у встановленому законом порядку переданий для автоматизованого розподілу іншому судді. Ухвалою від 08.07.2025 р. в задоволенні заяви про відвід ОСОБА_3 іншим суддею було відмовлено, і роз`яснено обвинуваченому, що незгода з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

Таким чином, для суду є очевидним, що заявлений повторно відвід містить ознаки зловживання з метою затягування розгляду справи, і заявлений так само з підстав незгоди з процесуальними рішеннями судді, а тому його слід залишити без розгляду.

Крім того, прокурор звернувся з клопотанням про продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, посилаючись на обґрунтованість висунутого особі обвинувачення, невиконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, на існування ризиків переховування, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню і вчинення іншого кримінального правопорушення, та на неможливість запобігти існуючим ризикам застосуванням до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечив проти клопотання прокурора, зазначив, що він був зобов`язаний з`являтись до суду лише в перші два місяці після внесення застави, після цього ніяких обов`язків у нього перед судом не було. Він не згодний з обвинуваченням, доказів на підтвердження обвинувачення у прокурора немає.

Захисник ОСОБА_5 заперечила проти клопотання прокурора, зазначила, що формулювання обвинувачення і його зміст є доволі сумнівними.

Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши наявні матеріали справи, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

08.05.2024 року ухвалою слідчого судді до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 02.07.2024 року.

Ухвалою суду від 01.07.2024 року обвинуваченому продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, але визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 60560 грн., та покладено процесуальні обов`язки на строк два місяці у разі внесення застави, і призначено захисника за рахунок держави. Під час вказаного судового засідання обвинувачений зазначав, що він відмовляється від захисника, що він не ОСОБА_3 , а «чоловік Костянтин», який веде справи ОСОБА_3 , вважає, що суд, правоохоронні органи та ТЦК в Україні є нелегітимними. На зауваження суду щодо дотримання порядку в судовому засіданні не реагував.

04.07.2025 року було внесено заставу в розмірі 60560 грн. і обвинувачений звільнений з під варти.

Ухвалою суду від 07.08.2025 року до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, до 05.10.2025 року. При застосування такого запобіжного заходу суд виходив з того, що обвинувачений систематично не отримує судові повістки за адресою свого місця проживання, натомість про зміну місця проживання суд не попереджав, номери засобів зв`язку для виклику до суду - не надає. Також, обвинувачений систематично не прибуває в судові засідання без поважних причин.

Суд зазначає, що обставини, які стали підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не змінились. Обвинувачений продемонстрував суду систематичне невиконання своїх процесуальних обов`язків, чи фактично перешкоджав розгляду справи.

Суд звертає увагу, що в ухвалі від 01.07.2024 року, визначено строк дії ухвали про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Також, визначено строк покладених на обвинуваченого обов`язків у разі внесення застави - 2 місяці.

Отже, судом було встановлено строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що відповідає вимогам статей 196, 197 КПК України.

Водночас строк дії застави (ухвали суду в частині застави) встановлено не було. Крім того, суд звертає увагу, що застава була визначена як альтернативний запобіжний захід, і початок її дії був пов`язаний із внесення суми застави на відповідний рахунок, а не з датою постановлення відповідної ухвали суду.

Суд відхиляє доводи обвинуваченого щодо закінчення у нього запобіжного заходу у виді застави, оскільки закінчення строку покладених на обвинуваченого обов`язків, у зв`язку із застосуванням застави, не свідчить про припинення такого запобіжного заходу. Відповідно до ч. 8 ст. 182 КПК України, не з`явлення обвинуваченого за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомлення про причини своєї неявки, є самостійною підставою для звернення застави в дохід держави.

Крім того, обов`язок обвинуваченого з`являтись в судові засідання, або повідомляти суд про неможливість явки, передбачений ч. 7 ст. 42 КПК України, як загальний обов`язок обвинуваченого.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, яке кваліфіковано органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 114-1 КК України, за що передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років. При цьому, на цій стадії суд не встановлює доведеність обвинувачення.

Обвинувачений ухиляється від отримання судових викликів засобами поштового зв`язку, про зміну місця проживання суду не повідомляв, також не повідомляв про наявність у нього інших засобів зв`язку для його виклику в судові засідання.

З урахуванням негативної процесуальної поведінки ОСОБА_3 , суд вважає наявним ризик, що обвинувачений перебуваючи на волі, усвідомлюючи невідворотність покарання у разі визнання його винуватим, може переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Крім того, враховуючи систематичне неналежне виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, а також позицію щодо заперечення наявності у нього таких обов`язків і відсутності наміру їх виконувати на майбутнє, суд вважає наявним ризик перешкоджання кримінальному провадженню (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Водночас, ризики впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення є недоведеними, жодних відомостей про те, на кого саме і яким чином можу впливати обвинувачений, суду не надано.

Розглядаючи можливість застосування альтернативних більш м`яких запобіжних заходів, суд враховує недобросовісну процесуальну поведінку обвинуваченого, стосовно якого був застосований запобіжний захід у виді застави.

Частиною 4 ст. 183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

На переконання суду, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим вище ризикам, оскільки на даному етапі не є достатніми для гарантування поведінки обвинуваченого виходячи із встановлених судом ризиків, тяжкості кримінального правопорушення.

На підставі ч. 4 ст. 183 КПК України, на цьому етапі суд вважає відсутніми підстави для визначення застави як альтернативного запобіжного заходу.

Крім того, захисник ОСОБА_5 заявила собі відвід через те, що у них з обвинуваченим різні правові позиції у справі, і обвинувачений бажає захищати себе самостійно.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтвердив, що бажає захищати себе самостійно, наполягає, що призначення йому захисника за рахунок держави без його згоди порушує його права.

Прокурор поклався на розсуд суду.

Ухвалою суду від 01.07.2024 року суд, з метою дотримання права обвинуваченого на захист, призначив обвинуваченому захисника за рахунок держави на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КПК України, оскільки поведінка обвинуваченого у судовому засіданні вимагала участі захисника.

Відповідно до ст. 52 КПК України, участь захисника у цьому кримінальному провадженні не є обов`язковою.

Згідно з ч. 1 ст. 54 КПК України, підозрюваний, обвинувачений має право відмовитися від захисника або замінити його.

Враховуючи позиції учасників справи, зокрема захисника і обвинуваченого, який наполягає на своєму бажанні захищати себе самостійно, суд вважає можливим прийняти відмову обвинуваченого від захисника.

Керуючись ст.ст. 49, 54, 176 - 178, 183, 193, 194, 197, 369, 372, 392 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 23 листопада 2025 року включно.

Прийняти відмову обвинуваченого ОСОБА_3 від захисника ОСОБА_5 .

Ухвала в частині вирішення питання щодо запобіжного заходу може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1