пр. № 1-кс/759/7204/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , законного представника підозрюваного - ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши клопотання слідчого Святошинського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 , погоджене з прокурором Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0003250 від 05.11.2025 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

До Святошинського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого Святошинського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 строком на 60 діб без визначення розміру застави.

В обґрунтування свого клопотання слідчий посилався на те, що 04.11.2025, приблизно о 15 год. 00 хв., неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на подвір`ї поблизу гіпермаркету «Велмарт», що за адресою: м. Київ, вул. Леся Курбаса, 6-Г, умисно заподіяв неповнолітньому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Так, 04.11.2025, приблизно о 15 год. 00 хв., потерпілий неповнолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прибув на заздалегідь обумовлене зі знайомим місце в районі гіпермаркету «Велмарт», що за адресою: м. Київ, вул. Леся Курбаса, 6-Г для з`ясування стосунків, де його вже чекала компанія з осіб чоловічої статі в кількості не менше 4 осіб, серед яких був раніше незнайомий неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Цього ж дня, приблизно у той самий час, а саме о 15 год. 00 хв., під час спілкування, між неповнолітнім потерпілим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виник словесний конфлікт, в ході якого, внаслідок раптово виниклої особистої неприязні, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Леся Курбаса, 6-Г, в районі гіпермаркету «Велмарт», неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, тобто діючи умисно, знаходячись на відстані витягнутої руки від потерпілого, своєю лівою рукою, зігнутою в кулак, наніс один удар в область обличчя неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого останній впав на землю.

Від отриманого удару, неповнолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав тілесні ушкодження у виді: КТ-ознаки перелому передньої стінки правої лобної пазухи та передньої гайморової пазухи з вдавленням уламків, перелому нижньої стінки орбіти без зміщення, правобічного гематосинуса гайморової пазухи.

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, тобто у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Отримані на даному етапі досудового розслідування відомості задокументовані у відповідний процесуальний спосіб передбачений КПК України і вказують на причетність ОСОБА_4 до вчинення зазначеного злочину.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають в тому, що підозрюваний ОСОБА_4 може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому, з метою забезпечення кримінального провадження та виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, є необхідність в обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор клопотання підтримала та просила задовольнити його, посилаючись на обставини, викладені в клопотанні слідчого.

Захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні, кожен окремо, заперечували проти застосування до їх підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили відмовити у повному обсязі.

Також, захисником ОСОБА_10 подано заперечення на клопотання слідчого, в якому, захисник просив відмовити в задоволенні клопотання слідчого, а також визнати незаконним затримання ОСОБА_4 .

Підозрюваний та його законний представник в судовому засіданні проти клопотання слідчого заперечували та підтримали позицію захисників.

Заслухавши пояснення прокурора, захисників, підозрюваного та його законного представника, вивчивши зміст та мотиви клопотання і надані суду письмові докази, слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Крім цього, відповідно до п. 4 ч. 2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З наданих матеріалів кримінального провадження вбачається обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, що є тяжким злочином.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- протоколом огляду місця події від 05.11.2025;

- протоколом затримання ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України;

- протоколом огляду відеозапису, на якому зафіксований момент нанесення тілесних ушкоджень від 05.11.2025;

- протоколом огляду відеозапису, на якому зафіксований обставини нанесення тілесних ушкоджень від 05.11.2025;

- рапортом працівників поліції;

- довідкою № 53, видана КНП «КМДКЛ № 1» на ім`я ОСОБА_9 ;

- іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначає, що причетність підозрюваного до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Вирішуючи по суті заявлене клопотання, даючи правову оцінку кожному із доводів сторони обвинувачення та сторони захисту для ухвалення правильного та справедливого рішення, слідчий суддя, також, окрім норм КПК України, бере до уваги практику Європейського суду з прав людини згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, на думку органу досудового розслідування, обґрунтовується тим, що ключовими свідками у кримінальному провадженні являються неповнолітні особи, які добре знайомі підозрюваному ОСОБА_4 , він знає їх анкетні дані та місце проживання, коло їх спілкування. Тому, враховуючи даний факт, є підстави вважати, що у випадку незастосування відносно підозрюваного такого запобіжного заходу як тримання під вартою, останній може чинити незаконний вплив на потерпілого та свідків, з метою зміни чи взагалі відмови від дачі показів, що унеможливить встановлення істини та допоможе уникнути кримінальної відповідальності.

Що стосується наявності ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, то сторона обвинувачення посилається на тяжкість покарання за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення та можливість підозрюваного виїжджати за межі території України, а відтак - можливість переховування підозрюваного. Однак, вказаний ризик, крім тяжкості можливого покарання, іншим доказом не підтверджений. Більше того, ОСОБА_4 затримано 05.11.2025, повідомлено про підозру 06.11.2025, 08.11.2025 звільнено з-під варти, а розгляд клопотання про обрання запобіжного засобу у виді тримання під вартою, після звільнення підозрюваного з-під варти, призначався на 10.11.2025, 11.11.2025 та 13.11.2025, на які підозрюваний з`явився вчасно.

В цьому контексті, в пункті 33 Рішення Європейського Суду «W. Проти Швейцарії» (W. v. Switzerland), ser.A, no.254, від 26.01.1993 зазначено, що небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити виправданням утримання під вартою... (Рішення у справі «Томазі проти Франції» (Томаві v France), Ser A No 241-A, від 27.08.1992).

Отже, враховуючи положення ч. 3 ст. 199 КПК України, сама по собі тяжкість покарання за злочин, який інкримінується підозрюваному ОСОБА_4 , не є виправданням застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак, суворість такого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні заявлених ризиків.

Таким чином, оцінивши в сукупності тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 за інкримінованою статтею, дані про особу підозрюваного, який на момент вчинення інкримінованого злочину не досяг повноліття, а також враховує стан його здоров`я, разом з тим, як стороною обвинувачення, так і стороною захисту не долучено жодного доказу щодо зайнятості неповнолітнього, зокрема, начання на денній формі навчання або ж місце його працевлаштування, а тому, з метою належної поведінки підозрюваного та уникнення вищезазначених ризиків, слідчий суддя вважає за доцільне застосувати до підозрюваного передбачений ст. 181 КПК України запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, та вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Застосовуючи такий вид запобіжного заходу, слідчий суддя виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, викладених у клопотанні слідчого.

Крім цього, застосовуючи до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.

Щодо скарги захисника на незаконне затримання слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Згідно зі ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 4 ст. 208, п. 6 ч. 3 ст. 42 КПК України, підозрюваний має право вимагати перевірки обґрунтованості його затримання.

Згідно з п. 4 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Положеннями ст. 208 КПК України передбачено, що уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду, затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України. Уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом. Про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому, а також надсилається прокурору.

Відповідно до ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Аналіз наведених норм свідчить, що слідчий суддя повинен перевірити законність фактичних підстав затримання. Крім того, за приписами ст. 206 КПК України, слідчий суддя може прийняти рішення лише про звільнення особи у разі його незаконного затримання.

Слідчим суддею встановлено, що протокол затримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 05.11.2025 складений відповідно до вимог КПК України, містить посилання на передбачені законом підстави для затримання особи без ухвали слідчого судді відповідно до положень ст. 208 КПК України.

Фактичний час затримання ОСОБА_4 21 год. 05 хв. 05.11.2025, клопотання про застосування запобіжного заходу вручено підозрюваному та його захиснику 06.11.2025 о 18год 25 хв., зареєстровано у Святошинському районному суді м. Києва 07.11.2025 та в той же день призначено до розгляду, однак у зв`язку з погіршенням стану здоров`я підозрюваного, розгляд було відкладено на 10.11.2025, а ОСОБА_4 відповідно звільнено з-під варти 08.11.2025.

Як вбачається з протоколу затримання, ОСОБА_4 був затриманий на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, а саме, «якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин».

Протокол затримання містить зазначення дати і точного часу (години і хвилини) затримання відповідно до положень ст. 209 КПК України. Посилання захисника на те, що затримання підозрюваного відбувалось без відеофіксації, та слідчим проігноровано клопотання сторони захисту про здійснення процесуальної дії з відеофіксацією, слідчий суддя відхиляє, оскільки стороною захисту не надано жодного доказу про те, що такі клопотання взагалі заявлялись.

Відтак, порушень КПК України при затриманні ОСОБА_4 слідчим суддею не встановлено, а прокурором в повному обсязі доведені обставини, визначені ч. 5 ст. 206 КПК України.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає скаргу на незаконне затримання необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 131, 132, 176,177, 178, 183, 194, 197, 199, 309, 369, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу адвоката ОСОБА_10 на незаконне затримання підозрюваного - залишити без задоволення.

Клопотання слідчого Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такi обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

-заборонити підозрюваному ОСОБА_4 цілодобово залишати мiсце свого проживання, а саме: АДРЕСА_1 за виключенням випадків необхідності отримання невідкладної медичної допомоги або перебування в укритті під час оголошення повітряної тривоги по м. Києву;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- уникати спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні.

Контроль за виконанням ухвали покласти на органи внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_4 .

Ухвала слідчого судді діє до 06 січня 2026 року включно та підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1