Єдиний унікальний номер №538/1867/25
Провадження по справі №1-кп/538/244/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2025 року м.Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Лохвиця Полтавської області кримінальне провадження № 0000120, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 29 серпня 2025 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Червонозаводське, Лохвицького району Полтавської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх дітей, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12.04.2019 за ч. 2 ст. 389, ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 186 КК України, засуджений до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України, частково приєднано вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19.09.2017 за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, з покаранням у вигляді 4 років і 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробувальним строком 2 роки; відбув покарання 26.03.2023;

2) вироком Лохвицького районного суду від 14.01.2025 за ч. 1 ст. 125 КК України до відбуття покарання у вигляді громадських робіт строком 150 годин;

3) вироком Лохвицького районного суду від 05.06.2025 за ч.2 ст.389 КК України до відбуття покарання у вигляді пробаційного нагляду строком 1 рік 18 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України,

в с т а н о в и в:

1. Історія провадження

1.1. 03 жовтня 2025 року з Лохвицького відділу Миргородської окружної прокуратури до Лохвицького районного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000120 від 29.08.2025 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 3 ст.389 КК України.

1.2. Ухвалою Лохвицького районного суду від 06 жовтня 2025 року призначено підготовче судове засідання.

1.3. 18 листопада 2025 року в підготовчому судовому засіданні прокурором Лохвицького відділу Миргородської окружної прокуратури Полтавської області подано угоду про визнання винуватості від 03.10.2025 у кримінальному провадженні № 0000120 від 29.08.2025 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 3 ст.389 КК України.

2. Формулювання обвинувачення та стаття закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа

Згідно з обвинувальним актом та угодою про визнання винуватості ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України, за наступних обставин.

05 червня 2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі укладеної ним з прокурором угоди про визнання винуватості, засуджено Лохвицьким районним судом Полтавської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік 18 днів та відповідно до ч. 2 ст. 59-1 КК України на останнього було покладено такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

10 липня 2025 року розпорядження та копія вироку суду стосовно ОСОБА_4 були отримані уповноваженим органом з питань пробації - працівниками Миргородського районного сектору № 2 філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області та прийняті до виконання.

Цього ж дня, ОСОБА_4 за адресою, вказаною у вироку суду, працівниками Миргородського районного сектору № 2 філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області був направлений виклик на 15.07.2025 для явки до органу пробації для ознайомлення з порядком та умовами відбування покарання у виді пробаційного нагляду. В призначений день засуджений ОСОБА_4 до уповноваженого органу з питань пробації не з`явився. 16.07.2025 ОСОБА_4 було повторно направлено виклик, в якому було зазначено, що останньому необхідно з`явитися до органу пробації на 21.07.2025. У зазначений термін засуджений ОСОБА_4 повторно не з`явився за викликом з невідомих причин.

У зв`язку з неявкою засудженого ОСОБА_4 за викликами до уповноваженого органу з питань пробації, працівниками Миргородського районного сектору № 2 філії ДУ «Центр пробації» проведені першочергові заходи з виявлення такої особи та встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 , яка зазначена у вироку Лохвицького районного суду від 05 червня 2025 року, ОСОБА_4 не проживає. У зв`язку з відсутністю інших відомостей про місце проживання засудженого ОСОБА_4 працівниками Миргородського районного сектору № 2 філії ДУ «Центр пробації» направлені матеріали до територіального органу Національної поліції України для оголошення такої засудженої особи у розшук та працівниками Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області 04.09.2025 заведена оперативно-розшукова справа та ОСОБА_4 оголошено в державний розшук.

Положеннями ч.4 ст. 49-1 Кримінально-виконавчого кодексу України встановлено, що засуджені до покарання у виді пробаційного нагляду зобов`язані: 1) виконувати визначені законом та покладені судом обов`язки; 2) з`являтися за викликом до уповноваженого органу з питань пробації.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 49-3 Кримінально-виконавчого кодексу України ухиленням від відбування покарання у виді пробаційного нагляду є систематичне невиконання засудженим обов`язків, передбачених ст.49-1 Кримінально-виконавчого кодексу України, або вчинення адміністративних правопорушень, зникнення з місця проживання, створення умисних перешкод для функціонування електронного засобу контролю та нагляду.

Згідно з чим, засуджений ОСОБА_4 не виконав покладені на нього судом обов`язки, не з`являвся за викликом уповноваженого органу з питань пробації, зник з місця свого проживання та не повідомив уповноважений орган пробації про зміну свого місця проживання.

Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились в ухиленні засудженого від відбування покарання у виді пробаційного нагляду, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.389 КК України.

3. Відомості про укладену угоду про визнання винуватості

3.1. 03 жовтня 2025 року між прокурором Лохвицького відділу Миргородської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості.

3.2. За змістом угоди формулювання та обсяг обвинувачення, а також правова кваліфікація дій ОСОБА_4 із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, є тотожними формулюванню та кваліфікації, наведеним в обвинувальному акті.

3.3. В угоді міститься інформація про беззастережне визнання ОСОБА_4 винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

3.4. Відповідно до вимог ст. 472 КПК України сторони також узгодили покарання, яке запропоновано призначити суду за результатами затвердження угоди, у виді покарання обмеження волі.

3.5. Окрім зазначеного, угодою передбачені наслідки її укладення та затвердження, визначені ст. 473 КПК України, а також наслідки її невиконання, викладені у ст. 476 КПК України.

4. Позиції учасників судового провадження

4.1. Прокурор у судовому засіданні підтвердив добровільність укладання угоди сторонами, зазначив про відповідність умов угоди про визнання винуватості вимогам законодавства і просив затвердити її. Наголосив, що умови угоди у повному обсязі відповідають інтересам суспільства в частині забезпечення швидкого судового провадження з дотриманням прав обвинуваченого. За твердженням прокурора, умовами угоди не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, а виконання взятих на себе за угодою зобов`язань обвинуваченим не є неможливим для нього.

4.2. Обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив, що угода укладена ним добровільно, жодного тиску, примусу чи погроз не вчинялось, повідомив, що в повному обсязі розуміє характер обвинувачення та погоджується з його формулюванням, зазначеним в угоді та обвинувальному акті, беззастережно визнає свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні та щиро розкаюється.

Вказав, що цілком розуміє наявність у нього права на повний судовий розгляд, у якому прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують; права мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; права допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення; права подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.

Обвинувачений зазначив, що обізнаний про вид та розмір покарання, погоджується на призначення такого покарання, а також підтвердив, що усвідомлює правові наслідки невиконання угоди.

4.3. Захисник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 підтримав угоду про визнання винуватості. Наголосив на тому, що її укладення є добровільним актом усіх сторін. Також, захисник

підтвердив, що був залучений до процедури укладання угоди з моменту її ініціювання та роз`яснив обвинуваченому істотні умови угоди та наслідки її укладання. Просив при призначенні покарання обвинуваченому врахувати його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

5. Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам КПК України та КК України

При вирішенні питання щодо можливості затвердження угоди суд має встановити її відповідність вимогам законодавства та відсутність підстав для відмови у її затвердженні.

Дослідивши зміст угоди про визнання винуватості та долучені до угоди документи, заслухавши думки прокурора, обвинуваченого та захисника, суд дійшов таких висновків.

5.1. Щодо відповідності умов угоди вимогам КПК України та КК України.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

В цьому кримінальному провадженні угода між прокурором та ОСОБА_4 складена та підписана 03.10.2025 у присутності захисника, адвоката ОСОБА_5 , про що сторони підтвердили і в судовому засіданні та пояснили, що угоду про визнання винуватості укладено за ініціативою підозрюваного, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 469 КПК України.

У п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України зазначено, що угода про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією).

Судом встановлено, що між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії кримінальних проступків, та відповідно до примітки до ст. 45 КК України не відноситься до корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, що свідчить про дотримання вимог п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України.

Відповідно до змісту обвинувального акта, у цьому кримінальному провадженні потерпілих немає.

Вимоги до змісту угоди про визнання винуватості закріплені у ст. 472 КПК України. Суд встановив, що угода про визнання винуватості відповідає формальним і змістовним вимогам, оскільки містить формулювання обвинувачення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що відповідає ознакам, встановленим у нормах кримінального закону. При цьому, сформульоване в угоді обвинувачення відображає істотні фактичні обставини, які є тотожними викладу обставин в обвинувальному акті, і підтверджені в судовому засіданні обвинуваченим.

В угоді зазначені обставини, які враховані прокурором при вирішенні питання про її укладення, зокрема, ступінь та характер сприяння обвинуваченого у кримінальному провадженні, характер і тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого досудового розслідування і судового провадження.

Відтак, невідповідності умов угоди вимогам КПК України та КК України суд не встановив.

5.2. Щодо відповідності умов угоди інтересам суспільства.

Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України невідповідність умов угоди про визнання винуватості інтересам суспільства є підставою для відмови у її затвердженні.

Наявність суспільного інтересу в угоді, збалансованого між державними і особистими інтересами, полягає в досягненні, перш за все, завдань кримінального судочинства, які полягають в захисті особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також у забезпечені швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Загалом своєчасне розкриття кримінальних правопорушень, призначення справедливого покарання винній особі, відшкодування матеріальних збитків в узгодженому розмірі є свідченням наявності суспільного інтересу.

В цьому кримінальному провадженні суд встановив наявність інтересу для суспільства в затвердженні угоди про визнання винуватості, який полягає у своєчасному розкритті кримінального правопорушення, що забезпечить справедливе та в розумні строки вирішення кримінальної справи, досягнення цілей та завдань кримінального провадження при мінімальних затратах державних ресурсів, а також зменшить навантаження на органи прокуратури та судові органи.

Суд вважає, що наявність суспільного інтересу також полягає в запобіганні повторному вчиненню кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами та у сприянні формуванню у суспільства невідворотності покарання за вчинене правопорушення. Сам обвинувачений та інші особи мають можливість оцінити негативні наслідки вчинення кримінальних правопорушень та відмовитись від їх вчинення у майбутньому.

На переконання суду, інтерес для суспільства полягає також в тому, щоб ОСОБА_4 , розуміючи серйозність покарання за вчинене кримінальне правопорушення, в подальшому не здійснюватиме умисне невиконання судового рішення, не посягатиме на безпеку суспільства.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відповідність угоди про визнання винуватості суспільному інтересу.

5.3. Щодо порушення умовами угоди прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб.

Згідно з п. 3 ч. 7 ст. 474 КПК України під час перевірки угоди на відповідність вимогам законодавства суд також перевіряє, чи не порушують умови угоди права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Дослідивши зміст угоди про визнання винуватості, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, суд встановив, що умови угоди не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб.

Суд враховує, що в кримінальному провадженні відсутні потерпілі.

Крім того, з дослідженої у судовому засіданні угоди про визнання винуватості, пояснень сторін убачається, що умови угоди не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб, зокрема, і з огляду на те, що обставини викладеного обвинувачення відповідно до ст. 17 КПК України не можуть бути використані на підтвердження винуватості будь-яких інших осіб окрім

обвинуваченого у цьому провадженні. Угодою також не вирішується питання щодо майна третіх осіб.

За таких обставин, умови угоди не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб.

5.4. Щодо добровільності укладення угоди.

Відповідно до п. 4 ч. 7 ст. 474 КПК України при вирішенні питання про наявність підстав для затвердження угоди суд має переконатися, що укладення угоди є добровільним. Будь-який примус зі сторони обвинувачення або третіх осіб, спрямований на укладення угоди, або інші обставини, які викликають сумнів у добровільності угоди, мають спричинити відмову у її затвердженні судом.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник - ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердили добровільність укладення угоди та спільну узгодженість усіх викладених у ній умов. Зазначили про відсутність будь-яких скарг на дії сторони обвинувачення.

Прокурор також вказав на спільну узгодженість усіх викладених в угоді умов, підтвердивши добровільність її укладення як з боку прокурора, так і з боку обвинуваченого.

З огляду на зазначене, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою, та дійшов висновку, що укладення угоди відповідає дійсній волі сторін.

5.5. Щодо можливості виконання обвинуваченою взятих на себе за угодою зобов`язань.

Пункт 5 ч. 4 ст. 474 КПК України зобов`язує суд перевірити угоду на предмет можливості виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.

За змістом угоди обвинувачений ОСОБА_4 зобов`язався беззастережно визнати свою винуватість в обсязі висунутого обвинувачення під час судового провадження.

У судовому засіданні обвинувачений підтвердив обставини, викладені у формулюванні обвинувачення, надав відповідні показання щодо себе, визнав свою винуватість та щиро розкаявся. Тим самим обвинувачений виконав взяті на себе зобов`язання у цій частині.

Також, у підготовчому судовому засіданні встановлено, що визначене в угоді покарання і інші обов`язки є для обвинуваченого зрозумілими та посильними для виконання.

Наведене у своїй сукупності вказує на можливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за умовами угоди.

5.6. Щодо наявності фактичних підстав для визнання винуватості.

Суд вважає, що фактичні обставини та формулювання обвинувачення, викладені в обвинувальному акті та зазначені в угоді про визнання винуватості, а також їх підтвердження обвинуваченим у присутності захисника обґрунтовано свідчить про існування підстав для визнання ОСОБА_4 своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України.

5.7. Щодо відповідності узгодженого сторонами угоди покарання вимогам КПК України та КК України.

За приписами ст. 472 КПК України суттєвою умовою, яку має містити угода про визнання винуватості, є узгоджене сторонами угоди покарання та згода обвинуваченого на його призначення.

Частиною 5 ст. 65 КК України передбачено, що у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання винуватості суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Відтак, суд має перевірити узгоджене між прокурором та обвинуваченим покарання на предмет відповідності вимогам закону.

За загальним правилом, домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність.

За змістом угоди про визнання винуватості сторони погодили покарання за ч. 3 ст.389 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі. Відповідно до положень ст.ст. 71, 72 КК України, з урахуванням раніше призначеного покарання за вироком Лохвицького районного суду Полтавської області від 05 червня 2025 року, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі.

При вирішенні питання про те, чи є узгоджене сторонами покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше судимий, на обліку в лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, на утриманні осіб не має.

Суд, також враховує обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставиною, що обтяжує покарання, є рецидив кримінальних правопорушень.

Суд дійшов висновку, що узгоджене сторонами покарання ОСОБА_4 здатне забезпечити досягнення мети призначення покарання, буде відповідати тяжкості вчиненому правопорушенню, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

6. Висновки суду

З урахуванням встановлених обставин, угода про визнання винуватості, укладена між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 відповідає як вимогам кримінального процесуального законодавства, так і вимогам закону України про кримінальну відповідальність.

Підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, встановлено не було, тому суд дійшов висновку про необхідність затвердження вказаної угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання у виді обмеження волі.

Також, суд врахував клопотання прокурора про обрання ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для направлення засудженого до місця відбування покарання у порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі, щодо вказаного клопотання обвинувачений та його захисник не заперечували, тому, вважає за необхідне взяти під варту обвинуваченого ОСОБА_4 в залі суду для забезпечення виконання вироку в умовах воєнного стану, оскільки враховуючи особливості його життєдіяльності, немає постійного місця проживання, раніше ухилявся від виконання покарання, неодноразово ігнорував вимоги органу пробації, ризики ухилення від виконання призначеного судом покарання є реальними і доведеними, через що, перебуваючи на волі він може вчинити нове кримінальне правопорушення чи ухилятиметься від правосуддя. З огляду на це, суд вважає, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання вироку.

7. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

7.1. Щодо речових доказів

Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Враховуючи положення ст. 100 КПК України суд вирішує долю речових доказів наступним чином: СD-R диск із відеозаписами судового засідання від 05.06.2025, який зберігається у матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження.

7.2. Щодо процесуальних витрат

Відповідно до вимог п. 13 ч. 1 ст. 368 КПК України при ухваленні вироку суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у цьому кримінальному провадженні не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 100, 368-371, 374, 376, 394, 468-476 КПК України, суд -

у х в а л и в:

Затвердити угоду в кримінальному провадженні № 0000120, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 29 серпня 2025 року, про визнання винуватості від 03 жовтня 2025 року, укладену між прокурором Лохвицького відділу Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у присутності захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 3 ст.389 КК України та призначити йому узгоджене в угоді покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Відповідно до положень ст. ст. 71, 72 КК України, з урахуванням раніше призначеного покарання, за вироком Лохвицького районного суду Полтавської області від 05 червня 2025 року, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі.

До набрання вироком законної сили обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою для направлення засудженого до місця відбування покарання у порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі.

Взяти ОСОБА_4 під варту в залі суду. Строк тримання під вартою обчислювати з моменту фактичного затримання - 18 листопада 2025 року.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 58 КВК України обчислювати з дня його прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

На підставі ст. 72 КК України зарахувати засудженому ОСОБА_4 у строк відбування покарання час його перебування під вартою з 18 листопада 2025 року по день набрання вироком законної сили, а також час слідування під вартою до виправного центру.

Речові докази у кримінальному провадженні: СD-R диск із відеозаписами судового розгляду по обвинуваченню ОСОБА_4 від 05 червня 2025 року, що зберігається у матеріалах кримінального провадження - залишити у матеріалах цього кримінального провадження.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

На вирок може бути подана апеляція до Полтавського апеляційного суду через Лохвицький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням обмежень передбачених ст. 394 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_6