КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.ПОЛТАВИ
Справа №552/8150/25
Провадження № 1-кс/552/1991/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2025 слідчий суддя Київського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , розглянувши звернення (скаргу) ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на незаконне викрадення, затримання та тримання під вартою, -

встановив:

До слідчого судді Київського районного суду м. Полтави 29.09.2025 надійшло звернення (скарга) ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на незаконне викрадення, затримання та тримання під вартою.

У зверненні (скарзі) ОСОБА_2 зазначає, що 26.09.2025 близько п`ятнадцятої години її родичів чоловіка в правовому статусі ОСОБА_5 роду ОСОБА_6 та чоловіка в правовому статусі ОСОБА_7 роду ОСОБА_8 зупинили невідомі озброєні особи в чорній формі схожій на поліцейську та в піксельній формі схожій на військову в АДРЕСА_1 . Ti хто називався поліцейськими не надали жодних посвідчень, не виконали Наказ № 796 МВС, яким вони повинні керуватись, не виконали ст. 18 п.3 ЗУ «Про Національну поліцію». Вони вимагали якісь документи та хотіли заволодіти конфіденційною інформацією про чоловіків в шахрайський спосіб, що являється неправомірними діями які підпадають під ст. 190 ККУ. Проти волі та з застосуванням сили, їх обох запхали у транспортний засіб, таким чином відбулося викрадення людей, що має всі ознаки порушення ст.ст. 146; 149 KKУ. Ця ситуація відбувалась при відсутності протоколу затримання, без жодних законних підстав на все це. Для з`ясування ситуації їх мали відвезти до відділення поліції при умові наявності будь-яких законних підстав для цього. Усі необхідні процедури були порушені. Ці озброєні особи підвищували голос, порушили права і свободи людини гарантовані: Конвенцією з прав людини і основоположних свобод ст.ст. 3; 5; 8; та ст. 3; 5; 21; 22; 24; 28; 33; 34 Конституції України. Потім їх обох перевезли до будівлі, що знаходиться позаду Центру адаптації для бездомних осіб і звільнених із місць позбавлення волі, що розташований на провулку Шевченка, 5A. Вони знаходяться там в обмеженому приміщені під вартою невідомих озброєних осіб в піксельній формі. Повідомляє, що на момент викрадення нi ОСОБА_9 ні ОСОБА_10 не перебували у жодному розшуку, так як не скоювали жодного кримінального правопорушення, адміністративного розшуку на даний момент у законодавстві України нe існує. Станом на сьогодні не існує жодного кримiнального провадження, обвинувального акту, ухвали або рішення суду чи санкції прокурора про затримання їх та утримання їх під вартою будь-де. He було наведено законних підстав для позбавлення ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

В зверненні (скарзі) просить слідчого суддю звільнити ОСОБА_12 роду ОСОБА_6 та ОСОБА_13 роду Шевцова, яких незаконно викрали, затримали та тримають під вартою.

Вирішуючи питання щодо розгляду даного звернення (скарги), слідчий суддя встановив наступне.

Ознайомившись зі змістом звернення (скарги), слідчий суддя дійшов до таких висновків.

Згідно зі ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя, згідно з п. 18 ч. 1ст. 3 КПК України, здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та осіб у кримінальному провадженні.

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження.

Положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України визначено, зокрема, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) - установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Таким чином, відповідно до ч.1 ст.206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) вбачається, що слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Із змісту поданого звернення (скарги) слідує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є особами, які тримаються під вартою, в тому числі й у зв`язку із застосованим відносно них запобіжних заходів, не є затриманими у порядку ст. 208 КПК України та не є особами, затриманими неуповноваженою службовою особою, у порядку ст. 207 КПК України, не утримуються правоохоронними органами у зв`язку із розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах жодного порушеного кримінального провадження.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст. 206 КПК України скарги, поданої не в рамках кримінального провадження.

Стаття 206 КПК України не містить порядку ухвалення рішення слідчого судді про відмову у відкритті провадження, яке подано в порядку ст. 206 КПК України.

Проте ч. 4 ст. 304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Положеннями ч. 6 ст. 9 КПК України, встановлено, що у разі якщо норми положення КПК України не регулюють, або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що у разі порушення прав чи інтересів службовими (посадовими) особами ТЦК та СП чи військової частини при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаних із мобілізацією, для судового захисту будь-яка особа вправі звернутись із адміністративними позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень, - до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Дотримання процедури, встановленої законом, є важливою гарантією права кожного на свободу і особисту недоторканість в розумінні статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі "Мельник проти України" Європейський суд наголосив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги скарги виходять за межі повноважень слідчого судді відповідно до вимог КПК України.

Керуючись ст. 206, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:

У відкритті провадження за зверненням (скаргою) ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на незаконне викрадення, затримання та тримання під вартою відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1