Єдиний унікальний номер 341/619/25
Номер провадження 1-кп/341/129/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 22.03.2025 № 0000036 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Придністров`я Галицького району Івано-Франківської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, не одружений, студент 4-го курсу Івано-Франківського фахового коледжу технології та бізнесу, не перебуваючий на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення -злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Галич Івано-Франківської області вищезазначене кримінальне провадження,

в с т а н о в и в:

Органи досудового розслідування обвинувачують ОСОБА_3 у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_5 , тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але такого, що спричинило тривалий розлад здоров`я за наступних викладених в обвинувальному акті обставин.

14.03.2025 близько 21 години ОСОБА_3 , перебуваючи у с. Придністров`я по вул. Наддністрянська Івано-Франківської області разом із знайомими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 розпивали алкогольні напої.

Від випитого спиртного ОСОБА_7 сильно сп`янів, і ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , залишивши на місці вживання спиртного алкогольні напої та закуску, пішли проводжати останнього додому.

Тим часом ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , вважаючи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 більше до них не повернуться, забрали алкогольні напої та закуску і направились до місця проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , де разом з братом ОСОБА_9 ОСОБА_5 продовжили вживати принесений алкоголь.

В цей час ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , провівши додому ОСОБА_7 , повернулись до місця вживання алкоголю і, не заставши ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також не виявивши придбаного спиртного і закуски, запідозрили, що їх міг забрати ОСОБА_9 і цього ж дня, близько 22-00 години, вони удвох пішли до домоволодіння братів ОСОБА_10 , щоб забрати свої продукти харчування та алкоголь.

При цьому ОСОБА_3 підійшов до будинку ОСОБА_10 і почав стукати рукою у вікно, внаслідок чого розбив скло.

На це з будинку вийшов ОСОБА_5 і в ході розмови з ОСОБА_3 між обома чоловіками на подвір`ї господарства ОСОБА_10 виник словесний конфлікт, під час якого у ОСОБА_3 виник умисел на умисне спричинення потерпілому тілесних ушкоджень.

Для приведення наміру до виконання, ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді шкоди для здоров`я потерпілого та бажаючи їх настання, маючи на меті спричинення останньому тілесних ушкоджень, діючи на грунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс потерпілому один удар кулаком правої руки у ділянку ребер зліва, в результаті чого спричинив останньому сильний фізичний біль і тілесні ушкодження у вигляді перелому 7-го ребра зліва без зміщення відламків по середньо-ключичній лінії, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення.

Дії ОСОБА_3 органами досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України як умисні дії, які виразились у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 Кримінального кодексу України, але такого, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Потерпілим заявлено клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою від обвинувачення, враховуючи, що він з потерпілим примирились, жодних претензій до нього не має. Подав відповідне письмове клопотання.

Обвинувачений пояснив, що дійсно, за обставин, викладених в обвинувальному акті, завдав тілесних ушкоджень потерпілому. У скоєному визнав себе винним, щиро розкаявся, при цьому підтвердив, що примирився з потерпілим та повідомив, що зробив для себе належні висновки з приводу вчинених протиправних дій та не заперечував проти закриття кримінального провадження стосовно нього за ч. 1 ст. 122 КК України.

Прокурор щодо задоволення клопотання не заперечував. Зазначив, що наявні правові підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з відмовою плтерпілого від обвинуваченняпримиренням винного з потерпілою та закриття кримінального провадження.

Приймаючи рішення по суті клопотання, суд враховує наступне.

Так, положеннями п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України визначено, що кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого, зокрема, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 122 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Пункт 2 частини 7 статті 284 КПК України, крім іншого, встановлює: якщо обставини, передбачені пунктом 7 частини 1 цієї статті, виявляються під час судового провадження, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Кримінальне провадження щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення.

За нормами чинного КПК України особливістю такого кримінального провадження є лише те, що необхідною умовою його здійснення є виражене у процесуальній формі бажання потерпілого щодо кримінального переслідування винного: провадження розпочинається лише за заявою потерпілого, відмова якого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття справи (крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством).

При цьому, зміст ч. 1 ст. 477 КПК України у системному зв`язку із ч. 4 ст. 26 і п. 7 ч. 1 ст. 284 зазначеного Кодексу зводиться до того, що обов`язковою умовою здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є заява потерпілого як волевиявлення про притягнення винного до кримінальної відповідальності. Подана до правоохоронних органів та/або суду заява потерпілого є вираженням його ставлення до події злочину, особи, що його вчинила, й обраного способу реагування. Відповідне волевиявлення є свідченням того, що особа, котрій завдано шкоди, звертається до держави з метою захисту своїх порушених прав та законних інтересів шляхом кримінального переслідування винного, не вважаючи належними й достатніми інші способи досягнення цієї мети.

У розумінні наведених положень кримінального процесуального закону під відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальних правопорушеннях, перелік яких міститься у ч. 1 ст. 477 КПК України, є непритягнення винного до кримінальної відповідальності і припинення розпочатої процедури його кримінального переслідування. Відповідна заява є проявом того, що потерпілий не бажає втручання держави у кримінально-правовий конфлікт і обирає альтернативний шлях його вирішення.

Так, стаття 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод гарантує право на справедливий суд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів чи способу їх оцінки. Це питання регулюється, головним чином, національним законодавством та судами. Тобто, хоча і пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди аргументувати прийняті рішення, проте це не можна розуміти як вимогу надавати вичерпну відповідь на кожне питання, порушене стороною під час судового розгляду справи.

При цьому, оскільки у справі є відмова потерпілого від обвинувачення, то не потребують перевірки судом докази скоєного діяння, бо в такому випадку не має самого обвинувачення та суду не треба перевіряти, чи є реабілітуючі підстави для закриття кримінального провадження.

Суд зауважує, що зазначення в обвинувальному акті обтяжуючої покарання ОСОБА_3 обставини (вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння), передбаченої у статті 67 КК України, не виключає це кримінальне провадження із переліку проваджень, які здійснюються у формі приватного обвинувачення, з огляду на таке.

Відповідно до правового висновку ВС України, висловленого у постанові від 08.10.2015 у справі №5-132кс15, доктринально, законодавчо та в судово-слідчій практиці термін «обтяжуючі обставини» використовується у двох значеннях як комплексне поняття: обставини, що передбачені у статтях Особливої частини КК як ознаки складу злочину, які впливають на його кваліфікацію, тобто «кваліфікуючі» ознаки складу злочину, передбачені у диспозиції відповідної статті; обтяжуючі обставини, які не позначаються на кваліфікації вчиненого, а впливають виключно на обрання судом відповідного виду та розміру покарання, зазначені у частині першій статті 67 КК України. Граматичний та системно-структурний аналіз, юридична техніка приписів статті 477 КПК України свідчать про таке. Пункт перший частини першої статті 477 КПК передбачає спочатку вказівку на певну частину і статтю Особливої частини КК, тобто визначається, за якою нормою кваліфікується діяння, а потім у дужках розкриваються ознаки того складу злочину, який у цій частині статті передбачений.

Також у пункті 3 частини першої статті 477 КПК використовується поняття «особливо обтяжуючі обставини», що не є складовою призначення покарання.

Крім того, у статті 477 КПК в цілому законодавець використав перелік норм лише Особливої частини КК України, а покликання на Загальну частину цього Кодексу, зокрема статтю 67 КК України, немає.

Наведене свідчить про те, що викладене законодавцем у статті 477 КПК застереження у дужках щодо обтяжуючих обставин при вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення, стосується викладених у диспозиції статті Особливої частини КК України кваліфікуючих ознак конкретного правопорушення.

Згідно з правовим висновком ВСУ, висловленим у постанові від 18.05.2017 у справі № 5-79кс(15)17, застереження у статті 477 КПК України щодо обтяжуючих обставин стосується викладених у диспозиції статті Особливої частини КК України кваліфікуючих ознак конкретного правопорушення і не розповсюджується на передбачені частиною 1 статті 67 КК України обставини, які обтяжують покарання.

Таким чином, зазначена в обвинувальному акті обтяжуюча покарання ОСОБА_3 обставина, передбачена пунктом 13 статті 67 КК України, не є обтяжуючою обставиною у розумінні застереження у статті 477 КПК України, оскільки не позначається на кваліфікації вчиненого кримінального правопорушення, а впливає виключно на обрання судом відповідного виду та розміру покарання.

Відтак, правових перешкод щодо звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення суд не вбачає.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винуватим, згідно з ч. 2 ст. 12 КК України є злочином, щодо якого провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого, а потерпілий ОСОБА_5 відмовився від обвинувачення, що відповідно до ч. 4 ст. 26 КПК України є безумовною підставою для закриття кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 26, 284, 314, 350, 477 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Клопотання потерпілого ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з відмовою від обвинувачення та закриття кримінального провадження - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КК України на підставі пункту 7 частини 1 статті 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

Кримінальне провадження № 0000036 від 22.03.2025 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України - закрити на підставі пункту 7 частини 1 статті 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

Речові докази:

-довідку з описом рентгенограм вважати повернутим КНП "Галицька лікарня" ГМР;

-медичну карту стаціонарного хворого № 1296 на ім`я ОСОБА_5 - вважати повернутою КНП "Галицька лікарня" ГМР

Ухвала може бути оскаржена до Івано - Франківського апеляційного суду через Галицький районний суд Івано -Франківської області протягом семи днів з дня її оголошення.

СуддяОСОБА_11