Справа № 462/333/26
провадження 1-кп/462/303/26
У Х В А Л А

про продовження запобіжного заходу

у вигляді цілодобового домашнього арешту

21 січня 2026 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, без зареєстрованого місця проживання та який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України,

встановив:

у провадженні Залізничного районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження № 0000463 щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України.

В судовому засіданні прокурор подала клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Клопотання мотивоване тим, що обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна. Зазначає, що вина обвинуваченого підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами та матеріалами, а в ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Зокрема, наявний ризик переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та/або суду, з огляду на тяжкість інкримінованого злочину та передбачене за нього покарання. Також існує ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований та не має офіційного джерела доходу. Крім того, з урахуванням обстановки, часу, місця та способу вчинення кримінального правопорушення, а саме у громадському місці, у денний час доби та під час дії воєнного стану, існує ризик незаконного впливу на свідків та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Водночас зібрані в ході досудового розслідування докази у їх сукупності дають достатні підстави вважати підозру обґрунтованою. За таких обставин, з урахуванням вимог п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, до обвинуваченого ОСОБА_4 може бути застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Ураховуючи характер і тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, наявність зазначених ризиків та неможливість їх усунення шляхом застосування більш м`яких заходів, продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту є об`єктивно необхідним для запобігання перешкоджання кримінальному провадженню та ухиленню від суду. Просить клопотання задовольнити.

Обвинувачений щодо задоволення клопотання не заперечив.

Обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснено право на захист, передбачене ст. 59 Конституції України та ст. 20 КПК України, однак останній повідомив суду, що бажає здійснювати свій захист самостійно та не має наміру залучати захисника.

Підстав для обов`язкової участі захисника, передбачених ст. 52 КПК України, судом не встановлено.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Підставою для його застосування є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність відповідних ризиків, передбачених частиною 1 даної статті (ч. 2 ст. 177 КПК).

Слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження судом не вирішується питання наявності в діянні особи складу кримінального правопорушення та винуватості особи у вчиненні такого правопорушення, які вирішуються судом при ухваленні вироку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 КПК України, а лише встановлює наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, що може слугувати підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного у п.175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04) від 21.04.2011, де зазначено, що обґрунтована підозра - це існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Повідомлена ОСОБА_4 підозра, станом на час розгляду даного клопотання, відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», відображеним зокрема у п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», згідно якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 24.11.2025 року до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на два місяці до 24.01.2026 року включно.

Домашній арешт, відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України, полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі (ч. 2 ст. 181 КПК України).

За змістом ч. 6 ст. 181 КПК України, строк дії домашнього арешту не може перевищувати двох місяців, у разі необхідності він може бути продовжений в межах досудового розслідування, але не більше 6 місяців. Разом з цим законодавцем не вказаний максимальний строк домашнього арешту під час судового розгляду, який може продовжуватись до закінчення провадження.

У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

За змістом ч 3 ст. 199 КПК України, під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку застосування домашнього арешту суд з`ясовує, крім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують застосування запобіжного заходу.

Суд, перевіряючи доводи клопотання на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та ухвалюючи рішення щодо продовження цілодобового домашнього арешту враховує, що докази та обставини, на які посилається прокурор, дають достатні підстави для висновку про наявність таких ризиків.

Так, суд враховує специфіку кримінального правопорушення, за яким оголошено підозру, конкретні обставини, мотиви, час і місце скоєння такого та тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання лише у виді позбавлення волі на строк до десяти років, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, скоєного умисно, з корисливих мотивів, а також бере до уваги дані про особу підозрюваного, який неодружений, офіційно непрацевлаштований, не має постійного законного джерела доходів, що свідчить про відсутність у нього соціально-стримуючих факторів.

Відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадків за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Так, ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа «Бекчиєв проти Молдови»). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти («Ідалов проти росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Із урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Саме така правова позиція висловлена у п. 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 року № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України».

Суд вважає, що наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строків дії запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту є належним чином обґрунтовані та мотивовані. Ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту на даний час не змінилися.

Оцінюючи доводи сторін у сукупності та з урахуванням встановлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд дійшов висновку, що продовження запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арештущодо обвинуваченого ОСОБА_4 є необхідним та співмірним у даному випадку, оскільки спрямоване на запобігання наявним ризикам.

При цьому, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що продовження дії вказаного запобіжного заходу є непропорційним втручанням у права і свободи обвинуваченого або не відповідає меті застосування запобіжного заходу.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_4 , оскільки на цей час ризики, які існували на момент застосування такого запобіжного заходу не зменшилися та не зникли, потреби судового провадження виправдовують такий спосіб втручання у права і свободи особи, а вказаний запобіжний захід є необхідним та достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого на час розгляду вказаного кримінального провадження та запобіганню встановленим ризикам.

Керуючись ст. 176, 177, 178, 181, 184, 318, 323, 335, 369, 372 КПК України, суд

постановив:

клопотання задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту на два місяці, з 21.01.2026 року по 21.03.2026 року включно.

Застосувати до ОСОБА_4 наступні обмеження:

- прибувати до слідчого прокурора чи суду у кримінальному провадженні за першою вимогою;

- не залишати місце проживання квартиру АДРЕСА_2 цілодобово без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченому, що порушення умов домашнього арешту має наслідком можливість застосування більш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Виконання даної ухвали доручити ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Франкіської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_3 .

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали до 21.03.2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1