Справа № 676/3392/24
Провадження № 1-кп/676/161/26
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2026 року м. Камянець-Подільський

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000095 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області, українця, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , з повною загальною середньою освітою, який не одружений, утриманців не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 , на підставі статті 89 КК України вважається таким, що судимості не має,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Військовослужбовець за контрактом старший солдат ОСОБА_3 , проходячи військову службу за контрактом на посаді діловода тилу військової частини НОМЕР_2 , що дислокується по АДРЕСА_2 , на порушення вимог статей 17, 65 Конституції України, статті 17 Закону України «Про оборону України», частини 1 статті 1, статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 11, 16, 127, 128, 129, 130, 131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи намір ухилитись від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану 23.02.2024 близько 09:00 год. під час переміщення особового складу в/ч НОМЕР_2 в автоколоні з населеного пункту АДРЕСА_2 до населеного пункту Медведівка Черкаської області, під час планової зупинки в районі с. Прибузьке Хмельницького району Хмельницької області, самовільно залишив місце несення служби та поїхав за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив службовий час на власний розсуд не пов`язаний з проходження військової служби по 03.04.2024, коли був доставлений військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_2 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, у вчиненому щиро розкаявся, пояснив, що під час руху колоною посварився з хлопцями і вирішив повернутися додому.

Беручи до уваги, що фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорювалися, суд на підставі частини 3 статті 349 КПК України визнав їх встановленими в судовому засіданні та вважав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, обмежившись допитом обвинуваченого. Учасникам справи було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оскаржувати в апеляційному порядку фактичні обставини справи, встановлені доказами, які судом не були досліджені.

Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а його дії правильно кваліфіковані за частиною 5 статті 407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який вину у вчиненому визнав, раніше притягувався до кримінальної відповідальності; за місцем служби та проживання характеризується посередньо; як обставини, що пом`якшують покарання визнання вини та щире каяття, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Крім того, судом враховано, що відповідно до частин 2 статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведеного, вимог частини 2 статті 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими, суд вважає можливим погодитись з позицією прокурора та призначити ОСОБА_3 покарання в межах санкції частини 5 статті 407 КК України у виді позбавлення волі, що буде достатнім для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. Підстав для застосування до обвинуваченого положень статті 69 КК України суд не вбачає.

Процесуальні витрати, речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

21.11.2025 ОСОБА_3 було затримано, звільнено 23.11.2025 о 03.15 год. 24.11.2025 обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, у зв`язку з чим до строку відбування покарання необхідно зарахувати строк перебування під вартою та продовжити дію обраного запобіжного заходу до набрання вироком чинності.

Керуючись статтями 65, 66, 407 КК України, статтями 100, 124, 367-371, 374-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою 24.11.2025. Зарахувати до строку відбування покарання строк затримання з 21.11.2025 по 23.11.2025.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 , у виді тримання під вартою продовжити до дня набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1