Справа №760/657/26 1-кс/760/810/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 на постанову дізнавача відділу дізнання Солом`янського управління поліції ГУНП в м.Києві про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілою у кримінальному провадженні №0000512 від 14.05.2024, -

ВСТАНОВИЛА

Адвокатом ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 подано до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва скаргу про визнання бездіяльності та скасування постанови дізнавача відділу дізнання Солом`янського управління поліції ГУНП в м. Києві про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілою у кримінальному провадженні №0000512 від 14.05.2024.

В обґрунтування скарги зазначено, що в провадженні відділу дізнання Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000512 від 14.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, а саме за фактом крадіжки п`яти орденів: Орден Олександра Невського № НОМЕР_1, Орден Вітчизняної війни І ступеня № НОМЕР_2, Орден Червоної Зірки № НОМЕР_3, два Ордени Червоного знамені № НОМЕР_4, № НОМЕР_5, які були викрадені із квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та належали діду скаржника - ОСОБА_6 , померлому у 1983 році. Заяву про вчинення кримінального правопорушення було подано сином скаржниці - ОСОБА_7 , який на теперішній час вважається зниклим безвісти. Звернення було зареєстроване та приєднане до ЄРДР № 0000512 від 14.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, по якому на даний час триває досудове розслідування. На неодноразові звернення представника скаржника до Солом`янського УП ГУНП у м. Києві із завою про визнання ОСОБА_4 потерпілою у кримінальному провадженні № 0000512 від 14.05.2024, була отримана постанова про відмову у визнанні потерпілою від 24.10.2025 року з причини ненадання відповідних документів на право власності на майно, яке було таємно викрадене, або інших документів, що підтверджують передачу права власності об`єкта кримінального правопорушення у власність ОСОБА_4 .

З урахуванням викладеного, представник скаржника просить визнати протиправною бездіяльність начальника відділу дізнання Солом'янського управління поліції ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 , що полягає у невизнанні потерпілою ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000512 від 14.05.2024 року, зокрема, за заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185, ч.1 ст.191 КК України, 02.10.2025 року поданою до Солом`янського управління поліції ГУ НП в м. Києві; визнати незаконною та скасувати постанову про відмову у визнанні потерпілою від 24.10.2025 року, винесену дізнавачем відділу дізнання Солом'янського управління поліції ГУ НП ОСОБА_9 у кримінальному провадженні за №0000512 від 14.05.2024, якою відмовлено у визнанні потерпілою ОСОБА_4 ; зобов`язати Солом'янське управління поліції ГУ НП в м. Києві залучити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до кримінального провадження №0000512 від 14.05.2024 року, як потерпілу.

В судове засідання адвокат ОСОБА_3 не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, скаргу підтримала, просила її задовольнити.

Дізнавач в судове засідання не з`явився, будь-яких заяв, клопотань, пояснень на адресу суду не надіслав, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Тож, слідчий суддя беручи до уваги положення ст.ст. 22, 26 КПК України в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та норми ч. 3 ст. 306 КПК України, яка регламентує, що неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, з урахуванням строків розгляду скарг даного типу, вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті у їх відсутність.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність часткове задоволення скарги за таких підстав.

Згідно вимог ст. 303 ч. 1 п. 5 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим, - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні відділу дізнання Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000512 від 14.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України на підставі заяви ОСОБА_7 .

02.10.2025 року адвокатом ОСОБА_10 , до Солом`янського управління поліції ГУ НП в м. Києві було подано заяву про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 185, 191 Кримінального кодексу України, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за співучасті з його дружиною ОСОБА_12 , які проживають за адресою: АДРЕСА_2 .

До ЄРДР № 0000512 внесені відомості від 14.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, по якому на даний час триває досудове розслідування.

27.10.2025 року дізнавчаем Солом`янського УП ГУНП у м. Києві винесено постанову про відмову у визнанні потерпілою від 24.10.2025 року, в якій зазначено, що ОСОБА_4 не надала відповідні документи на право власності на майно, яке було таємно викрадене, що унеможливлює визнання її потерпілою у кримінальному провадженні.

Положеннями ч.2 ст. 55 КПК України визначено, що права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Разом із тим ч. 5 ст. 55 КПК встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді. Отже, саме правильність застосування слідчим або прокурором цієї норми є предметом перевірки слідчим суддею під час розгляду аналізованої категорії скарг.

У відповідності до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

У рішенні ЄСПЛ «Шмалько проти України» п. 33 та «Далбан проти Румунії» п. 44 визначено, що термін «потерпілий» у сенсі статті 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду; при цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди. Отже, прийняття рішення чи вжиття заходу на користь заявника в принципі не є достатнім для позбавлення останнього статусу «потерпілого», якщо державні органи не визнали порушення Конвенції, чи то безпосередньо, чи по суті, і не надали за це порушення компенсації.

Основним завданням суду, слідчого судді при виконанні функцій судового контролю є встановлення факту, чи дійсно права і свободи людини було порушено або вони порушуються; чи було створено або створюються перешкоди для їх реалізації; чи має місце інше ущемлення прав і свобод; які перешкоди він зобов`язаний поновити або усунути для їх реалізації.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, дізнавач, обґрунтовуючи постанову про відмову у визнанні потерпілою ОСОБА_4 вказує, що на даний час не встановлено очевидних та достатніх підстав вважати, що заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій завдано матеріальну та моральну шкоду.

Поряд з цим, із оскаржуваної постанови від 24.10.2025 вбачається, що остання не містить вмотивованих обґрунтувань, оскільки обмежується лише формальними обставинами, констатуванням факту, що не здобуто фактів спричинення матеріальної та моральної шкоди заявнику.

Втім матеріалами, доданими до скарги підтверджується, що дід заявниці - ОСОБА_6 був нагороджений Орденом Олександра Невського № НОМЕР_1, Орденом Вітчизняної війни І ступеня № НОМЕР_2, ОСОБА_13 № НОМЕР_3, двома Орденами Червоного знамені № НОМЕР_4, № НОМЕР_5.

Усі п`ять були орденів викрадені із квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та після смерті ОСОБА_6 в 1983 році, належали батьку заявниці ОСОБА_14 померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Листом Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації № 108-13085 від 12.11.2025 підтверджено, що ОСОБА_6 був зареєстрований за вказаною вище адресою з 06.05.1961 по 20.03.1984 (знятий у зв`язку зі смертю); ОСОБА_14 був зареєстрований за вказаною вище адресою з 06.06.1961 по 01.02.2005 (знятий у зв`язку зі смертю). Також в матеріалах справи наявна копія ордеру на право зайняття жилого приміщення - квартири АДРЕСА_3 .

Крім того, сина заявниці ОСОБА_7 , яким було подано заяву про вчинене кримінальне правопорушення, було мобілізовано до лав ЗСУ, а з 03.03.2024 року він вважається зниклим безвісти, що підтверджується сповіщенням №443 від 06.03.2024.

Відповідно до статей 1216 - 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв

спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Крім того, частиною 1 статті 18 Закону України від 16.03.2000 № 1549-III «Про державні нагороди України» визначено, що після смерті нагородженого, за наявності спадкоємців, нагорода залишається у сім`ї померлого.

За таких обставин можна дійти висновку, що на момент смерті власника викрадених орденів - ОСОБА_6 , померлого в 1983 році, з ним разом постійно проживав його син - ОСОБА_14 , який фактично прийняв спадщину, що залишилась після смерті батька. А після смерті ОСОБА_14 в 2004 році, з ним разом постійно проживала його дочка - ОСОБА_4 , яка фактично й прийняла спадщину, що залишилась після смерті її батька, в тому числі й всі нагороди. Зазначене підтверджується відміткою в паспорті ОСОБА_4 про її місце реєстрації з 29.01.1980 року за адресою - АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладене, саме ОСОБА_4 на теперішній час є особою, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди в розмірі ринкової вартості викрадених нагород - Ордену Олександра Невського № НОМЕР_1, Ордену Вітчизняної війни І ступеня № НОМЕР_2, Ордену Червоної Зірки № НОМЕР_3, двох Орденів Червоного знамені № НОМЕР_4, № НОМЕР_5, якими було нагороджено її діда - ОСОБА_6 за його бойові заслуги при безпосередній участі у Другій Світовій війні, та моральної шкоди.

Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

За таких обставин, постанова дізнавача ВД Солом`янського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_15 від 24.10.2025 про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілою у кримінальному провадженні за № 0000512 від 14.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України підлягає скасуванню із зобов`язанням повторного розгляду заяви ОСОБА_4 про залучення її потерпілою у цьому кримінальному провадженні.

Щодо клопотання представника скаржника про поновлення пропущеного строку на подання скарги, слідчий суддя зазначає наступне.

При зверненні зі скаргою представник порушує питання поновлення строку на оскарження постанови про відмову у визнанні потерпілою.

В обґрунтування клопотання представник скаржника зазначає, що нею як представником ОСОБА_4 , після отримання 27.10.2025 року постанови від 24.10.2025 року були вчинені дії направлені на збір додаткових доказів, що підтверджують факт правонаступництва заявницею на всі викрадені ордени: зроблено відповідні адвокатські запити, на які було отримано відповіді та докази, що підтверджують факт правонаступництва в порядку спадкування.

Відповідно до частини 1 статті 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Згідно з частиною 1 статті 117 КПК України, пропущений із поважних причин строк має бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Враховуючи викладені у скарзі обставини, слідчий суддя доходить висновку про задоволення клопотання адвоката ОСОБА_3 про поновлення строку для подання скарги, оскільки строк був пропущений з поважних причин.

Підстав для визнання бездіяльності начальника відділу дізнання Солом'янського управління поліції ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 , що полягає у невизнанні потерпілою ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000512 від 14.05.2024 року слідчий суддя не вбачає, оскільки дізнавачем прийнято процесуальне рішення щодо порушеного питання.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 55, 117, 303, 304, 306, 307, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 постанову дізнавача відділу дізнання Солом`янського управління поліції ГУНП в м.Києві про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілою у кримінальному провадженні №0000512 від 14.05.2024 - задовольнити частково.

Поновити строк звернення з даною скаргою.

Скасувати постанову дізнавача ВД Солом`янського УП ГУНП в м.Києві ОСОБА_15 від 24.10.2025 про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілою у кримінальному провадженні №0000512 від 14.05.2024.

Зобов`язати уповноваженого у кримінальному провадженні №0000512 від 14.05.2024 дізнавача ВД Солом`янського УП ГУНП в м.Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_4 про залучення її потерпілою у кримінальному провадженні №0000512 від 14.05.2024.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Дата та час проголошення повного тексту ухвали 02.02.2025 о 17.25 год.

Слідчий суддя ОСОБА_16