ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 757/44731/24-к(11-сс/824/1187/2025)

провадження № 51-1061км 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати

Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

скаржника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу судді Київського апеляційного суду від 03 січня 2025 року, якою повернуто його апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2024 року.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ухвалою від 02 жовтня 2024 року відмовив у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 на бездіяльність Генерального прокурора, яка полягає у невиконанні ухвали слідчого судді, та зобов`язання вчинити дії.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_6 16 грудня 2024 року подав апеляційну скаргу, яку 03 січня 2025 року суддя Київського апеляційного суду повернув, оскільки скаржник пропустив строк на апеляційне оскарження та не порушив питання про його поновлення.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

ОСОБА_6 , не погодившись із ухвалою суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, подав касаційну скаргу, в якій просить її скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Свої вимог ОСОБА_6 обґрунтовує тим, що суддя суду апеляційної інстанції:

- дійшов безпідставного висновку про повернення його апеляційної скарги, оскільки строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді ним не був пропущений;

- не зважив на те, що ухвалу слідчого судді він отримав поштою 13 грудня 2024 року, а апеляційну скаргу подав 16 грудня 2024 року, тобто в межах строку на апеляційне оскарження.

Позиції учасників судового провадження

ОСОБА_6 та прокурор підтримали доводи касаційної скарги, просили її задовольнити.

Мотиви Суду

За змістом ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, тобто таке порушення, яке згідно з вимогами ч. 1 ст. 412 цього Кодексуперешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, допущене судом апеляційної інстанції.

Вимогами ст. 370, ч. 2 ст. 418 КПК встановлено, що ухвала суду апеляційної інстанції повинна бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантується право кожному на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Воловік проти України» зазначив про те, що, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, то держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених ст. 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду.

Положеннями ст. 24 КПК визначено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Системне тлумачення норм КПК свідчить про те, що положення процесуального закону про строки регламентують їх тривалість, порядок обчислення та наслідки закінчення цих строків. У кримінальному процесуальному законодавстві України строки встановлюються, продовжуються і поновлюються. Для правильного обчислення строку важливого значення набувають приписи правових норм, які стосуються визначення початкового моменту перебігу строку, обставин, що впливають на його перебіг, і встановлення моменту його закінчення. При визначенні початку обчислення строку важливо точно знати момент, з якого починається його перебіг.

При цьому аналіз практики ЄСПЛ дозволяє виокремити такі фундаментальні обґрунтування на користь прийняття рішення про встановлення строку звернення до суду: рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві, при цьому, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права (справа «Белле проти Франції»); не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено, ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (справа «Мушта проти України»).

Згідно із п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК, якщо апеляційну скаргу подано після закінчення встановленого законом терміну й особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення строку, або суд апеляційної інстанції за заявою цієї особи не знайде підстав для його поновлення, така скарга підлягає поверненню.

Під час перевірки матеріалів провадження колегія суддів касаційного суду дійшла висновку про необґрунтоване застосування судом апеляційної інстанції вищезазначених положень процесуального закону.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

За загальним правилом цей строк обчислюється з моменту оголошення судового рішення. Виключенням із цього правила є випадок, коли ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує. У такому разі строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Водночас вимогами ч. 3 ст. 395 КПК визначено, що для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Як убачається з матеріалів провадження, слідчий суддя своєю ухвалою від 02 жовтня 2024 року відмовив у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 , тобто провів розгляд справи без виклику учасників провадження.

ОСОБА_6 , не погоджуючись із цією ухвалою, 16 грудня 2024 року оскаржив її до суду апеляційної інстанції.

Суддя-доповідач Київського апеляційного суду ухвалою від 03 січня 2025 року, керуючись п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК, повернув ОСОБА_6 апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді, оскільки скаржник пропустив строк на апеляційне оскарження, визначений положенням ст. 395 цього Кодексу, та не порушив питання про його поновлення.

Водночас свої висновки суддя обґрунтував тим, що копію ухвали слідчого судді від 02 жовтня 2024 року ОСОБА_6 було направлено того ж дня, проте скаржник до своєї апеляційної скарги не надав жодних документів, які б підтверджували факт отримання ним копії судового рішення, посилання про отримання оскаржуваної ухвали слідчого судді 13 грудня 2024 року є лише словами останнього, які не підтверджені доказами.

Колегія суддів касаційного суду з такими висновками не погоджується, оскільки суддя суду апеляційної інстанції, пославшись на вимоги частин 2, 3 ст. 395 КПК, не з`ясував та не проаналізував наявність у матеріалах провадження даних про те, коли ОСОБА_6 , який перебуває під вартою в ДУ «Вінницька установа виконання покарань № 1», отримав копію оскарженої ним ухвали слідчого судді від 02 жовтня 2024 року, які б надавали можливості визначити початковий день обрахунку п`ятиденного строку на апеляційне оскарження для ОСОБА_6 та закінчення такого строку.

Натомість суддя-доповідач, піддавши сумніву доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо дати отримання ним копії ухвали слідчого судді від 02 жовтня 2024 року, переклав на скаржника, який перебуває під вартою, обов`язок доводити отримання ним оскаржуваної ухвали саме 13 грудня 2024 року.

Відтак Суд уважає, що, ухвалюючи рішення про повернення апеляційної скарги, суддя-доповідач суду апеляційної інстанції не перевірив належним чином дотримання ОСОБА_6 строку оскарження ухвали слідчого судді, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про подання апеляційної скарги з пропуском такого строку та її повернення скаржнику.

З огляду на викладене, касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а ухвала суду апеляційної інстанції на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК - скасуванню із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суду необхідно врахувати викладене та постановити законне й обґрунтоване судове рішення.

Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд

постановив:

касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу судді Київського апеляційного суду від 03 січня 2025 року, якою повернуто апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києві від 02 жовтня 2024 року, скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3