Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-сс/4805/664/25
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження №295/12455/25 за апеляційними скаргами захисників підозрюваного ОСОБА_8 адвокатів ОСОБА_7 і ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 08.09.2025,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого ВР ЗСТ СВ Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області. Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Строк дії ухвали до 05 листопада 2025 року. Визначено заставу у розмірі 200000 гривень. У разі внесення застави на підозрюваного покладаються такі обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України: 1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, служби; 3) здати на зберігання до відповідних органів влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Адвокат ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, ухвалити нову ухвалу, якою обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту або застави у значно меншому розмірі. При цьому, зазначає, що до підозрюваного можливо застосувати домашній арешт або особисте зобов`язання, не порушуючи норми КПК України. Зазначає, що обрання тримання під вартою із заставою з максимальним розміром передбаченим щодо особи підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину - 25 мінімальних заробітних плат відповідно до п.5 ст.182 КПК України є занадто суворим запобіжним заходом, розходиться з практикою ЄСПЛ та практикою України та є непомірно великою сумою для підзахисного. Звертає увагу, що слідчим його підзахисному пред`явлено підозру у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.135 та ч.2 ст.286-1 КК України, та досі досудовим слідством не доведено причетність останнього до вчинення цих злочинів. Вважає, що такі дії правоохоронних органів суперечать діючому КПК України, з процесуальних документів не зрозуміло обґрунтованість підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.135 та ч.2 ст.286-1 КК України. Звертає увагу, що судом не взято до уваги, що підозрюваний ОСОБА_8 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, одружений, має на утриманні малолітню та неповнолітню дитину, віком 9 і 15 років, злочин не умисний. В свою чергу, посилання слідчого у клопотанні про обрання запобіжного заходу про перевищення підозрюваним швидкості руху транспортного засобу, не підтверджене відповідною експертизою. Наголошує, що жодний ризик, передбачений ст.177 КПК України слідчим та прокурором не доведений. Так, підозрюваному не має сенсу переховуватись від органів слідства тому, що усі обставини події зафіксовані у відповідних документах та усі свідки допитані, підозрюваний розуміє, що при переховуванні він сам собі нашкодить, що може в подальшому призвести до отримання санкції у вигляді позбавлення волі. Також, застава у вигляді 25 мінімальних зарплати для підозрюваного ОСОБА_8 , який не працює, має на утриманні двох дітей, не є фізичною особою - підприємцем, є надмірним тягарем для підозрюваного.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 також просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , а у разі неможливості зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою, то просить зменшити ОСОБА_8 розмір застави до 20-и прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Звертає увагу, що відсутні будь-які виняткові обставини обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки навіть без обрання будь-якого запобіжного заходу можливо в повній мірі забезпечити належну поведінку останнього. Зазначає, що ні в повідомленні про підозру, ні в клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не вказано жодного конкретного ризику щодо підозрюваного ОСОБА_8 . Вважає, що судом помилково було визначено надмірний розмір застави, належно не враховано реальне фінансове становище підозрюваного ОСОБА_8 , якому визначена судом сума застави є непомірною.

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 в підтримку апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання слідчого, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги захисників не підлягають задоволенню з таких підстав.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий та прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, зазначеного у клопотанні.

Норми ст.177 КПК України передбачають, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність у підозрюваного постійного місця роботи, репутацію підозрюваного, майновий стан підозрюваного, наявність судимостей, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при застосуванні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу, дотримався вимог ст.ст.132, 176-178, 183, 194 КПК України.

В свою чергу, як убачається з матеріалів судового провадження №295/12455/25, в провадженні СВ Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0001411 від 05.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 135, ч.2 ст.286-1 КК України.

Згідно змісту клопотання, досудовим розслідування встановлено, що 05.09.2025, близько 20 год. 30 хв., водій ОСОБА_8 , у порушення вимог пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №21306 від 10.10.2001 року (далі - ПДР України), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем марки Volkswagen Golf Plus, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався ним по проїзній частині вул.Сурина Гора зі сторони вул. Перемоги, у напрямку проспекту Миру у м. Житомирі. Рухаючись у вказаний день, час та місці зазначеним транспортним засобом, водій ОСОБА_8 , у порушення вимог пунктів 2.3.6), 12.3, 12.4, 12.9 б) ПДР України, проявив безпечність і неуважність до дорожньої обстановки та її змін, перевищив максимальну швидкість руху транспортних засобів у населеному пункті, перевищив максимальну швидкість руху транспортних засобів на даній ділянці дороги, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до його зупинки, не надав дорогу неповнолітнім пішоходам ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яких він об`єктивно спроможний був виявити, внаслідок чого, передньою частиною автомобіля марки Volkswagen Golf Plus, реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив наїзд на неповнолітніх пішоходів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які перетинали проїзну частину вул.Сурина Гора поблизу буд. №18/26 по Польському бульвару, зліва направо відносно напрямку руху транспортного засобу. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, неповнолітній пішохід ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми, відкритого перелому середньої третини правої гомілки зі зміщенням, рваної рани лівого коліна, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, неповнолітній пішохід ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми, забою головного мозку. Порушення водієм ОСОБА_8 вимог пунктів 2.3.6), 12.3, 12.4, 12.9 б) ПДР України знаходиться у причинному зв`язку зі створенням аварійної обстановки, виникненням вказаної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками. Після вчинення вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, поставивши неповнолітніх пішоходів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у небезпечний для життя стан, водій ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своєї бездіяльності, залишив без допомоги неповнолітніх пішоходів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, перебували у небезпечному для життя стані і були позбавлені можливості вжити заходів до самозбереження, та на керованому ним транспортному засобі марки Volkswagen Golf Plus, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з місця пригоди зник, залишивши потерпілих на проїзній частині вул. Сурина Гора, при цьому, маючи реальну можливість надати їм допомогу.

06.09.2025 о 02 год. 25 хв. ОСОБА_8 затримано, у порядку ст.208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.135, ч.2 ст.286-1 КК України.

06.09.2025 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.135, ч.2 ст.286-1 КК України.

08.09.2025 старший слідчий ВР ЗСТ СВ Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області ОСОБА_12 звернувся до відповідного слідчого судді з клопотанням про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою За результатами розгляду цього клопотання, слідчим суддею постановлено оскаржуване рішення.

На думку апеляційного суду, клопотання слідчого (з доданими до нього матеріалами) є відповідним вимогам ст.184 КПК України, містить всі визначені кримінальним процесуальним кодексом відомості та обставини, які враховуються при обранні міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Істотних порушень вимог КПК України в цій частині не встановлено.

В свою чергу, у відповідності до матеріалів судового провадження, прийняте рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя мотивував наявністю в матеріалах провадження доказів обґрунтованості підозри вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.135, ч.2 ст.286-1 КК України, та наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства», № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року).

На переконання апеляційного суду, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується сукупністю доказів, які були долучені до клопотання слідчого, та об`єктивно на даному етапі кримінального провадження, свідчать про обґрунтованість підозри, оголошеної останньому, і є достатніми для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа може бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Так, обґрунтованість підозри підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: рапортам інспектора-чергового Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області від 05.09.2025; протоколом огляду місця ДТП від 05.09.2025; протоколом обшуку від 06.09.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 06.09.2025: протоколом затримання особи підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 06.09.2025; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 06.09.2025, повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 06.09.2025; іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Наведене захисником ОСОБА_7 в апеляційній скарзі щодо можливої невинуватості ОСОБА_8 в інкримінованих злочинних діях, не спростовують даних, що ОСОБА_8 може бути причетним до інкримінованих кримінальних правопорушень. Переконливих доказів на спростування цього стороною захисту не надано. Версія сторони захисту щодо на противагу доводам обвинувачення є непідтвердженою. Формальні посилання захисника на недоведеність висунутої підозри не підтвердженні відповідними доказами. Натомість, в судовому засіданні апеляційного суду підозрюваний ОСОБА_8 визнав свою причетність до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними посилання сторони захисту, що органом досудового розслідування не доведена обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.135 та ч.2 ст.286-1 КК України.

В свою чергу, як вважає суд апеляційної інстанції, матеріали провадження об`єктивно вказують на наявність ризиків можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування чи суду, незаконно впливати на відповідних учасників кримінального провадження, як і перешкоджати провадженню іншим чином.

Зокрема, на думку апеляційного суду при обранні запобіжного заходу, відповідно до ст.178 КПК України, слідчим суддею належно враховано тяжкість кримінальних правопорушень, інкримінованих ОСОБА_8 , фактичні обставини його вчинення, наслідки, суспільну небезпеку, тощо.

Так, як убачається з матеріалів провадження, інкриміновані ОСОБА_8 кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.135, ч.2 ст.286-1 КК України, згідно з положеннями ст.12 КК України, є тяжкими, санкції яких передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років (ч.3 ст.135 КК України) та покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від 5 до 8 років (ч.2 ст.286-1 КК України).

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, тому апеляційний суд погоджується з тим, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного ОСОБА_8 переховуватися від органу від органу досудового розслідування/суду.

В даному випадку, апеляційний суд зважає й на те, що ОСОБА_8 після вчинення ДТП свідомо покинув місце вчинення злочину, не надавши допомоги неповнолітнім потерпілим, таким чином умисно вдався до переховування фактично відразу після настання аварії, що об`єктивно підсилює процесуальний ризик можливого переховування в подальшому останнього від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, апеляційний суд погоджується і з наявністю процесуального ризику вчинення підозрюваним спроб протиправного впливу на відповідних учасників кримінального провадження (свідків) будь яким шляхом для зміни, відмови від показів останніх, що в подальшому може негативно відобразитися на встановленні об`єктивної істини по провадженню.

При цьому, при встановленні наявності вказаного ризику, апеляційний суд враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від учасників процесу під час судового засідання, крім того, відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Також, за проаналізованих фактичних обставин провадження, як і посткримінальної поведінки підозрюваного, є наявним і ризик перешкоди з боку підозрюваного провадженню іншим чином, зокрема, шляхом неявки до прокурора, слідчого або суду.

Апеляційні посилання сторони захисту на не доведеність таких ризиків є об`єктивно безпідставними.

Як вважає апеляційний суд, в даному випадку, слідчим суддею правильно встановлено доведеність органом досудового розслідування, процесуальних ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Докази, які містяться в матеріалах судового провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками, конкретними обставинами провадження та з урахуванням особи підозрюваного, переконливо виключає можливість обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Таким чином, слідчий суддя обґрунтовано зазначив, що з огляду на встановлені в рамках даного кримінального провадження ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які об`єктивно існують, підозру останнього у вчиненні кримінального правопорушення, а також завдання даного кримінального провадження, які зводяться, в тому числі, до притягнення винної особи до кримінальної відповідальності, тому обрання запобіжного заходу підозрюваному у виді тримання під вартою, забезпечить та гарантуватиме належну процесуальну поведінку та буде сприяти забезпеченню досягнення завдань даного кримінального провадження на цій стадії.

При цьому, апеляційні посилання сторони захисту на те, що підозрюваний вчинив не умисний злочин, є раніше не судимим, одружений, має на утриманні дітей 9 і 15 років, не спростовують вище наведеного, як і не є на даному етапі досудового розслідування об`єктивними підставами для обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу.

Тим більше, самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише застосований винятковий запобіжний захід як тримання під вартою.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На момент апеляційної перевірки матеріалів провадження, вказаний запобіжний захід є необхідним у зазначеному кримінальному провадженні, буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного та забезпечить швидке та повне проведення досудового розслідування.

В свою чергу, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, їх фактичні обставини, дані про особу ОСОБА_8 , встановлені процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає, що визначена слідчим суддею застава в грошовому виразі - 200 000 грн., є відповідною принципам достатності та виваженості, які буде гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Отже, істотних порушень кримінального процесуального закону в частині визначення міри запобіжного заходу, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_7 і ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 08.09.2025, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 05.11.2025, з визначенням розміру застави 200 000 грн., - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :