Справа № 279/865/26
Провадження № 1-кс/279/152/26 У Х В А Л А
Перебуваючи в будинку ОСОБА_7 , ОСОБА_5 під час вживання спиртних напоїв, у присутності свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , під впливом негативних емоцій повідомив що втомився жити, після чого демонструючи свій намір та хизуючись у присутності свідків, дістав з лівої кишені своєї куртки предмет схожий на гранату типу «РГН» із маркуванням «РГН 233-39-89, яка була обладнана предмет схожим на підривач до нього типу «УДЗ» із маркування «УДЗ 334-14-89». Побачивши боєприпаси у ОСОБА_5 , свідок ОСОБА_7 цього дня повідомили о 10 год 51 хв засобами мобільного зв`язку працівників Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області проте, що ОСОБА_5 , перебуваючи в її будинку, без передбаченого дозволу придбав, зберігав та носив, боєприпаси.
В подальшому, 08.02.2026 о 14 год. 30 хв. прибувши на місце події працівниками Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області злочинні дії ОСОБА_5 були припинені та останнього було затримано.
Після цього, 08.02.2026 в період часу з 14 год. 31 хв. по 15 год. 03 хв., в будинку АДРЕСА_2 , в якому перебував ОСОБА_5 під час проведення огляду місця події працівниками поліції Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області виявлено та вилучено предмет схожий на корпус гранати типу «РГН» із маркуванням «РГН 233-39-89, та предмет схожий на підривач до нього типу «УДЗ» із маркування «УДЗ 334-14-89», які належать до вибухових пристроїв військового призначення - бойових припасів, які ОСОБА_5 незаконно придбав, носив та зберігав без передбаченого законом дозволу.
Своїми умисними діями, які виразилися у незаконному придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
09 лютого 2026 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Таким чином у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України підозрюється ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України за ступенем тяжкості є тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років позбавлення волі.
У ході досудового розслідування задля об`єктивного його розслідування в розумні строки, виникла необхідність в обранні підозрюваному ОСОБА_5 , запобіжного заходу з метою забезпечення виконання ним перед органом досудового розслідування та судом покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та які вказують, що підозрюваний може: переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Лише застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе запобігти усім вищевказаним ризикам, у тому числі вчинення підозрюваним нових умисних кримінальних правопорушень.
Застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, будуть недостатніми для запобігання зазначеним ризикам, так як виходячи зі змісту ст.ст. 179-182 КПК України, вони не позбавляють у повній мірі підозрюваного можливості вільно пересуватися, вчиняти протиправні дії.
Слідчий своє клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Підозрюваний ОСОБА_5 та захисник заперечили проти застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Захисник надав клопотання в порядку ст. 206 КПК України, яке підтоимав в судовому засіданні, просив постановити ухвалу, якою негайно звільнити з під варти ОСОБА_5 , який утримується у Коростенському РУП ГУНП в Житомирській області з підстав зазначених в клопотанні.
Слідчий заперечив проти задоволення клопотання сторони захисту, просив в його задоволенні відмовити.
Прокурор зробив висновок про доцільність та можливість застосування запропонованого запобіжного заходу, в задоволенні клопотання захисника в порядку ст. 206 КПК України заперечив, як безпідставне.
Суд вислухавши пояснення слідчого, прокурора, пояснення підозрюваного, захисника, дослідивши матеріали клопотання сторони про застосування заходів судового контролю в порядку статті 206 Кримінального процесуального кодексу України, дійшов висновку про відсутність правових підстав для його задоволення з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 206 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язані вживати заходів для забезпечення додержання прав, свобод та законних інтересів осіб у кримінальному провадженні у разі встановлення фактів їх порушення.
Оцінюючи законність застосування працівниками поліції спеціальних засобів у вигляді кайданок, суд виходить із положень Закону України «Про Національну поліцію» та норм кримінального процесуального законодавства.
Відповідно до статті 45 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські мають право застосовувати спеціальні засоби, зокрема кайданки, у випадках і порядку, визначених законом, з метою припинення правопорушення, затримання особи, яка чинить опір, може завдати шкоди собі чи іншим особам, або намагається втекти.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час затримання особа створювала реальну загрозу заподіяння шкоди оточуючим і самим працівникам поліції. За таких обставин застосування кайданок було обумовлене необхідністю негайного припинення протиправної поведінки та забезпечення безпеки учасників події.
Суд враховує, що відповідно до принципу пропорційності застосування заходів примусу має відповідати характеру та ступеню суспільної небезпеки поведінки особи. У даному випадку застосування кайданок до ОСОБА_5 мало тимчасовий характер, було спрямоване виключно на досягнення законної мети та не виходило за межі необхідного.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що застосування спеціальних засобів є правомірним за наявності об`єктивних підстав, коли поведінка особи створює загрозу громадській безпеці або перешкоджає виконанню поліцейськими службових обов`язків.
Таким чином, суд дійшов висновку, що застосування працівниками поліції спеціальних засобів у вигляді кайданок відповідало вимогам статті 45 Закону України «Про Національну поліцію», було необхідним, пропорційним та спрямованим на досягнення легітимної мети, у зв`язку з чим визнається законним.
З огляду на вищевикладене, аналізуючи подане клопотання вбачається, що захисником не наведено конкретних обставин, які б свідчили про порушення прав ОСОБА_5 , а також не надано належних доказів таких порушень.
За таких обставин суд дійшов висновку, що підстави для застосування заходів судового контролю в порядку ст. 206 КПК України відсутні.
Щодо клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд вислухавши пояснення слідчого, висновок прокурора, пояснення підозрюваного, захисника, дослідивши матеріали клопотання, зазначає наступне:
Судом встановлено, що відомості про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України внесено до ЄРДР 08.02.2026, 08.02.2026 о 14.30 год. ОСОБА_5 затримано, 09.02.2026 ОСОБА_5 повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 263 КК України.
Внесене клопотання відповідає вимогам ст. 184 КПК України, його копія вручена підозрюваному в передбачені законом строки.
Відповідно до положень ст. 177 ч. 2 КПК україни, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Згідно вимог статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Частина 2 вказаної норми зобов`язує слідчого суддю постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1 (c) Конвенції про захист прав основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконати неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (див. рішення О`Нага United Kingdom of 16 October 2001, § 34).
Розумна підозра не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стації. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування. Стандарт, встановлений статтею 5 § 1(c) Конвенції, не передбачає, що поліція повинна мати достатні докази для пред`явлення обвинувачення на момент арешту, так і під час перебування апелянта під вартою (N.C. v. Italy of 11 January 2001, §45).
Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для обґрунтування засудження чи навіть пред`явлення обвинувачення; це досягається на наступній стадії кримінального розслідування (Murray v. the United Kingdom, of 28 October 1994, § 55; K.-F. v. Germany of 27 November 1997, § 57; Erdagoz v. Turkey, of 22 October 1997, § 51).
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Застосовуючи до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд не може обґрунтовувати прийняття такого рішення виключно тяжкістю покарання, яке могло бути призначене підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення без належного з`ясування наявності у кримінальному правопорушенні хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні суспільні інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України за ступенем тяжкості є тяжким злочином, за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.
З клопотання та досліджених в судовому засіданні матеріалів доданих до клопотання вбачається, що наявні у матеріалах клопотання слідчого докази та обставини підтверджують, що на час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу є достатні підстави вважати, що сталася подія кримінального правопорушення, підозрюваний причетний до цієї події та обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, слідчий суддя вважає, що сукупність доказів, які були долучені до клопотання слідчого, на даному етапі кримінального провадження, свідчать про обґрунтованість підозри, оголошеної ОСОБА_5 , і є достатніми для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.
Одночасно звертаю увагу, що на даній стадії кримінального провадження слідчий суддя не вирішує питання наявності в діянні особи складу кримінального правопорушення та винуватості особи у вчиненні такого правопорушення, які вирішуються судом при ухваленні вироку, а лише встановлює наявність обставин підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, що може слугувати підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, на підставі поданих стороною обвинувачення до клопотання матеріалів.
В судовому засіданні під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 слідчим та прокурором доведено існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ст. 177КПК України: ризик переховування від органу досудового розслідування та суду, ризик незаконного впливу підозрюваного на свідків, вчинити інше кримільне правопорушення.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст.183 КПК запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком понад п`ять років.
Зважаючи на необхідність виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також на доведеність прокурором наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, вважаю за необхідне застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, так як застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України, строком на шістдесят діб.
Даний запобіжний захід вважається найбільш прийнятним з огляду на всі досліджені за клопотанням про застосування запобіжного заходу обставини.
Керуючись ст.ст. 176-178, 193, 194, 196, 197, 202, 205, 309, 395 КПК України,
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 08.04.2026 включно.
3 моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_5 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі обов`язки:
-прибувати до слідчого, прокурора, що здійснюватимуть досудове розслідування у даному кримінальному провадженні за першим викликом та до суду за кожною вимогою;
-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
-не відлучатись за межі населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває (м. Коростень Житомирської області);
-заборонити спілкуватися зі свідками, іншими особами у даному кримінальному провадженні;
-здати на зберігання до слідчого свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.
Роз`яснити заставодавцю обов`язок із забезпечення належної поведінки підозрюваного та його явки за викликом.
У разі внесення застави підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень.
Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.
Ухвала в частині запобіжного заходу діє до 08.04.2026 включно.

Копію ухвали вручити підозрюваному, прокурору, слідчому, направити уповноваженій особі місця попереднього ув`язнення.

Здійснення доставки ОСОБА_5 до місця попереднього ув`язнення покласти на уповноважених осіб Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня отримання копії ухвали, що не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_10

Копія згідно з оригіналом