ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1136/26 Справа № 209/3049/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

за участю:

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 19 січня 2026 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 19 січня 2026 року задоволено клопотання прокурора, продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 20.00 години 17 березня 2026 року включно.

Одночасно визначено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , альтернативний запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання обов`язків, визначених КПК України, в розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станосить 199680 (сто дев`яносто дев`ять тисяч шістсот вісімдесят) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

У разі внесення застави покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду чи прокурора;

- не відлучатися за межі м. Кам`янського Дніпропетровської області без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватись від спілкування зі свідками по даному кримінальному провадженню;

- здати на зберігання до органу досудового розслідування свій паспорт для виїзду за кордон.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначено до 20.00 години 17 березня 2026 року.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що заявлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: переховування від органу досудового розслідування або суду, вплив на свідків у кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення, - об`єктивно існують.

Також судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий за кримінальні правопорушення в сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, у цьмоу провадженні обвинувачується у скоєнні нових кримінальних правопорушень в сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин під час іспитового строку за попереднім вироком суду, що свідчить про його стійку протиправну поведінку й додатково вказує на ризик вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Разом з тим, оскільки справа тривалий час перебуває на етапі судового розгляду, визнав, що ризики щодо ОСОБА_7 зменшилися порівняно із часом обрання щодо нього запобіжного заходу, тому суд, врахувавши підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 КПК України, а саме тяжкість, кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_7 , тяжкість передбаченого за ці кримінальні правопорушення покарання, майновий стан обвинуваченого, зменшив розмір застави до шестидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 199 680 грн.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати оскаржену ухвалу, постановити нову ухвалу, якою задовольнити апеляційну скаргу захисника та застосувати більш м`який запобіжний захід до ОСОБА_7 у вигляді цілодобового або нічного домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що в судовому засідання не було досліджено жодного прямого доказу вчинення злочину обвинуваченим ОСОБА_7 , а більша частина матеріалів НСРД не відповідає календарним датам імовірного вчинення злочину.

Зазначає, що прокурором не було надано витягу із ЄРДР від 09.07.2023 або 19.02.2024 за ч. 2 ст. 307 КК України у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 , також не надано і постанову про зміну правової кваліфікації слідчого або прокурора з ч. 1 на ч. 2 ст. 307 КПК України перед або після повідомлення ОСОБА_7 про підозру за подіями які мали місце, в період з 09.07.2023 по 19.02.2024.

Також зазначає, що за результатами проведення обшуку 20.03.2024 до ЄРДР внесені відомості не за ст. 309, а за ст. 307 КК України, що не відповідає елементарним основам кваліфікації та диспозиції вказаних статей, та дана кваліфікація є штучним завищенням складу вчиненого злочину та його правової кваліфікації, яка не ґрунтується на жодному доказі.

Стверджує, що суд першої інстанції не навів достатніх мотивів неврахування правової позиції сторони захисту в порядку ст. 22 КПК України в частині посилання на обов`язкову до врахування практику ЄСПЛ.

Також зазначає, що ОСОБА_7 тримається під вартою по даному кримінальному провадженню з 20.03.2024 року, тобто вже більше року, за штучно створеним та завищеним складом злочину.

Зауважує, що досліджені докази в суді першої інстанції не є належними та допустимими, а також ними не підтверджуються фактичні обставини, викладені в обвинуваченні. Та в цілому винуватість ОСОБА_7 . Встановлений розмір застави є надмірним та не співрозмірним з реальними можливостями обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній підстав та просили її задовольнити; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

- виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

- виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою цих вимог закону дотримався.

Як вбачається з наданих матеріалів, в провадженні Дніпровського районного суду міста Кам`янського перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000631 від 07.09.2023, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України.

Під час судового розгляду прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, в обґрунтування якого зазначено, що встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не відпали, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, у зв`язку із чим може переховуватись від суду, впливати на свідків та вчинити інші кримінальні правопорушення.

Аналізуючи надані матеріали, колегія суддів дійшла висновку про доведеність викладених в клопотанні обставин, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора у контексті наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд першої інстанції правильно встановив, що вони є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для запобігання ним необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про небезпідставність обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, оскільки воно підтверджується зібраними доказами, які містяться в матеріалах провадження.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність останнього до інкримінованих злочинів, а отже обвинувачення не є очевидно безпідставним.

Необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для продовження запобіжного заходу.

Відтак колегія суддів вважає передчасними і такими, що не обгрунтовують апеляційні вимоги, доводи захисника щодо неналежності та недопустимості частини доказів, недоведеності та необгрунтованості обвинувачення.

Також є правильним висновок суду щодо наявності відносно ОСОБА_7 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останнього існує обґрунтоване обвинувачення у скоєні кримінального правопорушення, зокрема за ч. 2 ст. 307 КК України, яке за правилами ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на тривалий строк, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись з огляду на чинники, пов`язані з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Також існує і є вагомим ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків та експертів у цьому кримінальному провадженні, зокрема особа одного зі свідків, який здійснював контрольну закупівлю - ОСОБА_8 , який був засекречений працівниками поліції, є відомою обвинуваченому, тож, залишившись на волі, ОСОБА_7 може незаконно впливати на вказану особу і інших свідків з метою спонукання їх до зміни своїх показань чи відмови від надання свідчень у судовому провадженні, з чим погоджується колегія суддів.

Також, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо існування ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, оскільки він небезпідставно обвинувачується в інкримінованих кримінальних правопорушеннях. Крім того, ОСОБА_7 є раніше судимим за кримінальні правопорушення в сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, на даний час обвинувачується у скоєнні нових кримінальних правопорушень в сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин під час іспитового строку за попереднім вироком суду, що дозволяє грунтовно припускати стійкість його протиправної поведінки та вказує на вагомий ризик вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_7 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду першої інстанції, вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими, а вищенаведені обставини поза розумним сумнівом підтверджують продовження існування встановлених ризиків, і те, що запобігти їх реалізації можливо тільки шляхом продовження застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а більш м`які запобіжні заходи нездатні забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Також, враховуючи тяжкість та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину, особу обвинуваченого, його майновий стан, сімейний стан, беручи до уваги, що розмір застави не може бути завідомо непомірним для обвинуваченого, апеляційний суд вважає, що встановлений судом першої інстанції альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, розмір якої оскарженою ухвалою зменшено до 60 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що дорівнює 199 680, 00 грн., є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки останнього та буде для нього вагомим стримуючим фактором, а достатніх підстав для додаткового зменшення розміру альтернативної застави, як на цьому наполягає сторона захисту, не вбачається.

Доводи апеляційної скарги захисника вищевказані обставини не спростовують, оскільки полягають в упередженій переоцінці обставин справи та відомостей про особу обвинуваченого, яка не відповідає їх дійсному змісту.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 19 січня 2026 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4