Провадження № 1-кп/344/1239/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

за участі:

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Антрацит, Луганської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111 (в редакції Закону №1183-VII від 08.04.2014 року, №1689-VII від 07.10.2014 року), ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 111 (в редакції Закону №2113-ІХ від 03.03.2022 року), ч. 7 ст. 111-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_11 вчинив державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України; перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України; брав участь в терористичній організації, іншому сприянні діяльності терористичної організації; вчинив державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, вчиненому в умовах воєнного стану, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України; будучи громадянином України, добровільно зайняв посаду в незаконних правоохоронних органах створених на тимчасово окупованій території.

Кримінальні правопорушення вчинено за таких обставин.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до частини 1 статті 17, частини 1 статті 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Згідно з статтею 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Частиною 1 статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить Автономна республіка Крим (далі АР Крим), Донецька та Луганська області, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади рф та службових осіб з числа керівництва ЗС рф, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Оцінюючи реалізацію проголошеного в Україні Євроінтеграційного курсу розвитку держави через практичну підготовку та подальше підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом як реальну загрозу економічним та геополітичним інтересам рф, упродовж 2013 року у представників влади рф, у тому числі, службових осіб Міністерства оборони рф (далі МО рф), Генерального штабу Збройних Сил рф (далі ГШ ЗС рф), матеріали щодо окремих з яких виділені в інші провадження, виник спільний злочинний умисел на вчинення задля захисту інтересів рф протиправних дій на шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканості України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Зокрема, розглядаючи елементами такої загрози втрату впливу рф на політичні та економічні процеси в Україні, поглиблення співпраці України з НАТО та високу ймовірність денонсації угод щодо тимчасового перебування Чорноморського флоту рф (далі - ЧФ рф) на території України в Автономній Республіці Крим та в місті Севастополі (далі - АР Крим), вказані представники влади рф вирішили в разі невідворотності вказаних демократичних процесів, які відбувалися в Україні, поєднуючи свої дії з політичними, дипломатичними, економічними та інформаційними заходами реалізувати вказаний злочинний умисел шляхом ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів ЗС рф, у тому числі, дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим, а також із залученням інших осіб, у тому числі громадян України та рф та вчинення інших злочинів. При цьому вказані особи співучасники злочину усвідомлювали суспільно небезпечний характер таких своїх дій, передбачали заподіяння такими діями значних матеріальних збитків державі Україна, українському народові та інші тяжкі наслідки, в тому числі, в разі спротиву військовій агресії у виді загибелі людей, та бажали їх настання.

Ураховуючи надзвичайно вигідне геополітичне розташування території АР Крим, яка дає змогу контролювати Південь рф, акваторії Чорного та Азовського морів, має найбільше військово-стратегічне значення серед інших територій України, вказаними представниками влади рф було прийнято рішення розпочати планування та підготовку для ведення агресивної війни проти України саме з території АР Крим, яку передбачалося окупувати та анексувати. При цьому, було враховано і те, що на цій території вже дислокувалися підрозділи ЧФ рф, що сприяло б найбільш прихованому використанню регулярних військ ЗС рф поряд з іншими елементами гібридної агресивної війни.

Для приховування збройного вторгнення на територію України та подальшого виправдання своїх дій вказаними особами співучасниками злочину було прийнято рішення активно використати протестний потенціал населення окремих регіонів України, в тому числі Донецької та Луганської областей, для організації та проведення незаконних сепаратистських проросійських референдумів на шкоду територіальної цілісності та недоторканості України. Кінцевою метою ведення агресивної війни проти України на території півострова Крим, Луганської та Донецької областей передбачалося відторгнення окупованих територій від України шляхом організації та проведення псевдореферендуму та подальше їх приєднання до складу рф, тобто їх анексія.

Для забезпечення схвалення та підтримки громадянами рф, у тому числі десятками тисяч російських громадян, котрі проживали в межах дислокації російських гарнізонів ЧФ рф на території АР Крим, та жителями південно-східних регіонів України злочинних діянь на шкоду суверенітету і територіальної цілісності та недоторканості України, представники влади рф на виконання спільного злочинного плану з грудня 2013 року по лютий 2014 року організували із застосуванням засобів масової інформації розпалювання в Україні національної ворожнечі шляхом ведення інформаційно-пропагандистської підривної діяльності, при цьому вказуючи на хибність Європейського вектору розвитку зовнішніх відносин України, подаючи викривлену інформацію щодо подій, які відбувались в Україні, здійснюючи спотворення свідомості частини населення України з метою зміни світоглядних настанов, зародження сумніву в необхідності та доцільності спільного існування в рамках самостійної, унітарної, суверенної держави України з європейським вектором розвитку, підбурюючи до міжетнічних конфліктів та розпалюючи сепаратистські настрої серед населення південно-східних регіонів України. При цьому, підживлювались антиукраїнські та проросійські настрої серед населення АР Крим, розпалювалась міжнаціональна ворожнеча, усіляко нагніталися ксенофобські настрої серед російськомовних жителів Криму, Донецької та Луганської областей.

Ретельно відслідковуючи внутрішньополітичну обстановку в Україні та реагуючи на її загострення, з метою ефективної та оперативної реалізації злочинного умислу та контролю за його виконанням, керівництвом МО рф у період січня-лютого 2014 року було доведено до відома інших співучасників злочину з числа підлеглих військовослужбовців ЗС рф, в тому числі ЧФ рф, основні стратегічні замисли розробленого в ГШ ЗС рф злочинного плану щодо військової окупації та подальшої анексії АР Крим, Луганської та Донецької областей шляхи його реалізації, необхідна кількість сил та засобів для втілення задуму в життя та відбулося розподілення за кожним із них окремо відведених ролей в залежності від посад, котрі вони обіймали, та напрямків організації військової служби, за які відповідали, було доведено порядок взаємодії з правоохоронними органами та іншими службами рф, на яких покладалося забезпечення виконання інших супутніх завдань.

Завершивши всі необхідні дії з планування та підготовки розв`язування та ведення агресивної війни на території України, оцінюючи внутрішньополітичну кризову обстановку в Україні як найбільш сприятливу, усвідомлюючи реальний ризик втрати зовнішнього контролю над внутрішніми політичними процесами в Україні, починаючи з 20 лютого 2014 року для безпосередньої реалізації злочинного умислу, з метою блокування та захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури для забезпечення військової окупації та подальшої анексії з боку рф території АР Крим на вказану територію України розпочато збройне вторгнення регулярних військ рф з метою зміни меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

У подальшому відбулася тимчасова окупація збоку рф частини території України АР Крим, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20 лютого 2014 року, а також анексія російською федерацією цієї частини території України шляхом проголошення 11 березня 2014 року на території АР Крим «Республіки Крим» суверенною державою, організації та проведення 16 березня 2014 року незаконного «загальнокримського референдуму», направленого на повалення територіальної цілісності та недоторканості України, підписання 18 березня 2014 року «Договору про прийняття до рф «Республіки Крим» і створення у складі рф нових суб`єктів» та його ратифікацію Радою Федерації Федеральних Зборів рф 21 березня 2014 року, прийняття 21 березня 2014 року Федерального Конституційного Закону рф № 6-ФКЗ, яким прийнято до рф «Республіку Крим» та утворені в складі рф нові суб`єкти «Республіка Крим» та «місто федерального значення Севастополь».

У березні-квітні 2014 року у м. Луганську та інших населених пунктах Луганської області розпочалася збройна агресія РФ шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств РФ, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Луганської області та порушення територіальної цілісності України.

Після окупації 07.04.2014 м. Луганська та всієї території Луганського району представниками збройних формувань рф фактично узурповано всі владні повноваження на тимчасово окупованій території шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, запровадження тотального контролю та жорсткого управління в усіх сферах життєдіяльності громади селища, фактичної ліквідації приватної власності, свободи слова, пересування та волевиявлення, а також шляхом повсякденного залякування населення, застосування фізичного і психологічного впливу до окремих категорій суспільства та верств населення.

27 квітня 2014 року групою сепаратистів захоплено будівлю УСБУ в Луганській області та проголошено т. зв. «Луганську народну республіку».

У подальшому, на тимчасово окупованій території Луганської області, всупереч законодавству України, 11.05.2014 проведено незаконний референдум з питання «Про підтримку акту про державну самостійність Луганської народної республіки», за результатами якого 12.05.2014 проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «луганська народна республіка» (далі - «лнр»).

З метою забезпечення діяльності самопроголошеної «лнр» представниками рф з числа своїх громадян та місцевого населення Луганської області сформовані підрозділи політичного (так звані «органи державної влади «лнр») та силового блоків (до складу яких увійшли представники так званих правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

Надалі представниками самопроголошеної «лнр», які контролюються окупаційною адміністрацією російської федерації, з числа своїх громадян та місцевого населення області сформовано політично-управлінські (так звані «органы государственной власти лнр») та силові органи.

18 травня 2014 року на тимчасово окупованій території Луганської області представниками т. зв. «лнр» прийнято документ з ознаками нормативності «конституция луганской народной республики». Відповідно до вказаного документу, одним із так званих «органів влади ЛНР» є «народный совет луганской народной республики парламент луганской народной республики», котрий є постійно діючим вищим та єдиним законодавчим (представницьким) органом державної влади «луганской народной республики», обирається на п`ять років та складається із 50 депутатів.

У результаті вищезазначених подій частина території Луганської області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань рф, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, рф на території Луганської області так званої «лнр», які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-УІІІ від 18.01.2018, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-УІІІ від 17.03.2015 та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» №1680-VII від 16.09.2014 визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України та бюджетні установи, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014, припинили свою діяльність на вказаних територіях та переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.

З метою забезпечення режиму окупації, протидії діяльності органів державної влади України, самопроголошеною «народною радою луганської народної республіки» 30.06.2014 прийнято закон «Про прокуратуру» № 17-1.

Згідно з ч. 1 ст. З Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 за № 1789-ХІІ, який діяв до 15.07.2015 (далі - Закон України «Про прокуратуру»), повноваження прокурорів, організація, засади та порядок діяльності прокуратури визначаються Конституцією України, цим Законом, іншими законодавчими актами.

Крім того, ст. 4 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що діяльність органів прокуратури спрямована на утвердження верховенства закону, зміцнення правопорядку і має своїм завданням захист від неправомірних посягань: закріплених Конституцією України незалежності республіки, суспільного та державного ладу, політичної та економічної систем, прав національних груп і територіальних утворень; гарантованих Конституцією, іншими законами України та міжнародними правовими актами соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод людини та громадянина; основ демократичного устрою державної влади, правового статусу місцевих Рад, органів самоорганізації населення.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що органи прокуратури України становлять єдину централізовану систему, яку очолює Генеральний прокурор України, з підпорядкуванням нижчестоящих прокурорів вищестоящим.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про прокуратуру» систему органів прокуратури становлять: Генеральна прокуратура України, прокуратури Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя (на правах обласних), міські, районні, міжрайонні, районні в містах, а також військові прокуратури.

Всупереч законодавства України, згідно ст. 2 так званого «закону про прокуратуру лнр», «организация и порядок деятельности прокуратуры Луганской Народной Республики, равно как и полномочия прокуроров определяются Конституцией Луганской Народной Республики, настоящим Законом и другими законами, действующими на территории Луганской Народной республики, международными и межгосударственными договорами (соглашениями)».

У відповідності до ст. 3 так званого «закону про прокуратуру лнр» «деятельность прокуратуры Луганской Народной Республики направлена на обеспечение верховенства права, законности и правопорядка на территории Луганской Народной Республики, и имеет задачей охрану и защиту от всяких посягательств закрепленного Конституцией Луганской Народной Республики государственного устройства и общественно-политического строя Луганской Народной Республики», тобто спрямована на забезпечення діяльності окупаційного режиму на тимчасово окупованій території Луганської області.

Статтею 15 так званого «закону про прокуратуру лнр» визначено, що «систему прокуратуры Луганской Народной Республики составляют Генеральная прокуратура Луганской Народной Республики, прокуратуры городов и районов (в том числе районов в городах с районным административным делением), межрайонные прокуратуры, военная и иные специализированные прокуратуры».

Відповідно до Концепції (основ державної політики) національної безпеки України національна (у тому числі державна) безпека України передбачає відсутність загрози у сферах: політичній, економічній, соціальній, воєнній, екологічній, науково-технологічній, інформаційній, і полягає зокрема: у безпеці конституційного ладу і державного суверенітету України, невтручанні у внутрішні справи України з боку інших держав, відсутності сепаратистських тенденцій в окремих регіонах та у певних політичних сил в Україні, непорушенні принципу розподілу влади, злагодженості механізмів забезпечення законності і правопорядку (в політичній сфері); у відсутності проблем ресурсної, фінансової та технологічної залежності національної економіки від інших країн, невідпливі за межі України інтелектуальних, матеріальних і фінансових ресурсів (в економічній); у відсутності посягань на державний суверенітет України та її територіальну цілісність (у воєнній); у відсутності науково-технологічного відставання від розвинутих країн (у науковотехнологічній); у невитоку інформації, яка становить державну та іншу передбачену законом таємницю, а також конфіденційної інформації, що є власністю держави (в інформаційній сфері).

Державна безпека це відсутність загрози, стан захищеності життєво важливих інтересів держави від внутрішніх і зовнішніх загроз в усіх вказаних вище сферах життєдіяльності держави.

Суверенітет держави означає верховенство державної влади, її самостійність усередині країни та незалежність у міжнародних відносинах, яка може бути обмежена лише необхідністю виконувати договори і зобов`язання в галузі міжнародних відносин.

Територіальна цілісність держави передбачає, що всі складові території держави (адміністративно-територіальні одиниці) перебувають в нерозривному взаємозв`язку, характеризуються єдністю і не мають власного суверенітету.

Територіальна недоторканність це захищеність території країни в існуючих кордонах від будь-яких посягань, що можуть стосуватися незаконної зміни території України, визначеної рішеннями Верховної Ради України і міжнародними договорами України.

Обороноздатність означає підготовленість держави до захисту від зовнішньої збройної агресії або збройного конфлікту. Складовими такої підготовленості є сукупність економічного, політичного, соціального, наукового, морально-психологічного і суто військового потенціалів. Стан обороноздатності України відображають її мобілізаційні можливості, кількість і якість Збройних Сил, їх здатність швидко переходити на військовий стан, організовано вступати у воєнні дії та успішно виконувати завдання по обороні від агресії.

Державна зрада може виявитися у таких формах: 1) перехід на бік ворога в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту; 2) шпигунство; 3) надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Перехід на бік ворога означає, що громадянин України надає безпосередню допомогу державі, з якою Україна на той час перебуває у стані війни або збройного конфлікту. В конкретних випадках цей злочин може полягати у вступі на службу до певних військових чи інших формувань ворожої держави (поліції, каральних загонів, розвідки), наданні засобів для вчинення злочинів агентам спецслужб іноземних держав, усуненні перешкод для їх вчинення або наданні зазначеним агентам іншої допомоги.

Надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України - полягає в будь-якій допомозі у проведенні діяльності, направленої на завдання будь-якої шкоди інтересам України.

При цій формі не має значення, як діяла особа - за завданням іноземної держави чи з власної ініціативи. Цією формою охоплюються і випадки, коли особа, за завданням іноземних держав або їх представників, організовує (або вчинює) на шкоду інтересам України будь-який інший злочин проти основ національної безпеки України (наприклад, диверсію, посягання на життя державного чи громадського діяча).

Термін «підривна діяльність» вживається в Деклараціях Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав від 09 грудня 1981 року № 36/103, про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав, обмеження їх незалежності й суверенітету від 21 грудня 1965 року № 2131 (ХХ) та інших.

Верховний Суд у справі № 759/5737/17 від 21.12.2022 вказав, що у контексті положень ст. 111 КК України підривною діяльністю є дії іноземних держав, іноземних організацій або їх представників, спрямовані на підрив основ національної безпеки України та завдання істотної шкоди суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

Підривною визнається будь-яка діяльність, що пов`язана зі спробою зміни вищих органів державної влади нелегітимним шляхом; із втручанням у міжнародну чи внутрішню політику; зі спробою зміни території чи зниженням обороноздатності України; з ужиттям заходів щодо посилення економічної залежності від інших держав тощо.

Підривною діяльністю є надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України. Це передбачає сприяння їх можливим чи дійсним зусиллям заподіяти шкоду державній безпеці України. При цьому підривною слід визнавати будь-яку діяльність, пов`язану зі спробою зміни системи вищих органів державної влади нелегітимним шляхом, з втручанням у міжнародну або внутрішню політику України, зі спробою змінити її територію або знизити обороноздатність, з ужиттям заходів щодо посилення економічної залежності України від інших держав тощо.

До підривної діяльності, зокрема, належать:

насильницька зміна чи повалення конституційного ладу, захоплення державної влади;

розпалювання сепаратистських настроїв серед населення окремих регіонів, фінансування незаконних збройних формувань на території України, організація інформаційної експансії з боку інших держав;

організація не передбачених Конституцією України референдумів з територіальних питань.

Надання допомоги як складова способу вчинення державної зради полягає в актив них діях громадянина України, який сприяє іноземній державі, іноземній організації або їх представникам у проведенні підривної діяльності проти України шляхом надання порад, вказівок, засобів чи знарядь або усуненням перешкод.

Державна зрада у формі надання іноземній державі, іноземній організації або їхнім представникам допомоги в проведенні підривної діяльності вважається закінченою з моменту, коли особа фактично почала надавати допомогу іноземній державі, іноземній організації чи їх представникам у проведенні підривної діяльності проти України.

Поняття збройний конфлікт має самостійне правове значення для кваліфікації, якщо такий конфлікт відбувається поза межами воєнного стану у разі фактичного початку воєнних дій, але ще до оголошення воєнного стану, або взагалі у мирний час. Збройним конфліктом визнається украй гостра форма вирішення суперечнос¬тей між державами, що характеризується двостороннім застосуванням воєнної сили.

ОСОБА_11 у вересні 2007 року прийняв Присягу працівника прокуратури, відповідно до змісту якої він, присвячуючи свою діяльність служінню Українському народові і Українській державі, урочисто присягнув: неухильно додержуватися Конституції, законів та міжнародних зобов`язань України; сумлінним виконанням своїх службових обов`язків сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку; захищати права і свободи людини та громадянина, інтереси суспільства і держави; постійно вдосконалювати свою професійну майстерність, бути принциповим, чесно, сумлінно і неупереджено виконувати свої обов`язки, з гідністю нести високе звання працівника прокуратури.

ОСОБА_11 працював в органах прокуратури Луганської області до 01 жовтня 2014 року, після чого його було звільнено з посади старшого прокурора м. Свердловська Луганської області за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП згідно наказу Луганської обласної прокуратури № 1717к від 01.10.2014 року.

У листопаді 2015 року ОСОБА_11 , перебуваючи на тимчасово окупованій території Луганської області, вступив в змову з невстановленими під час досудового розслідування представниками т. зв. «ЛНР» та на їх пропозицію обійняв посаду т. зв. «заместителя прокурора города Свердловска».

Перебуваючи на посаді т. зв. «заместителя прокурора города Свердловска», ОСОБА_11 сприяв проведенню іноземною державою російською федерацією та її представниками підривної діяльності проти України, спрямованої на заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

За таких обставин, ОСОБА_11 , умисно перейшовши на бік ворога в період збройного конфлікту на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, надавши допомогу іноземній державі та її представникам у проведенні підривної діяльності проти України, вчинив державну зраду.

У березні - квітні 2014 року на території Луганської області України створено терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі - «ЛНР»), одним із завдань якої є зміна меж території та державного кордону України в спосіб, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, тобто стійке об`єднання невизначеної кількості осіб, що створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, та в якому її структурні підрозділи здійснюють терористичну діяльність з відома керівників (керівних органів) усієї організації, діяльність якої поширена на території Луганської області.

Чисельні злочини, вчинені представниками терористичної організації «ЛНР» або за їх участі, знайшли своє відображення у зверненнях Верховної Ради України до міжнародних організацій та іноземних держав щодо визнання «ЛНР» терористичною організацією. Зокрема, у Зверненні ВРУ до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, затвердженому Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року за № 129-VII1, та Зверненні до Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, національних парламентів держав-членів ЄЄ, США, Канади, Японії та Австралії щодо масового розстрілу людей під Волновахою в Україні, затвердженому Постановою ВРУ від 14.01.2015 р. за № 106-VIII, Постанові ВРУ «Про Заяву Верховної Ради України «Щодо протидії поширенню підтриманого Російською Федерацією міжнародного тероризму» від 22.07.2014 р. за № 1597-VII, Постанові ВРУ «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» від 21.04.2015 р. за №337-VIII, Постанові ВРУ «Про Заяву Верховної Ради України «Про трагічну загибель людей внаслідок терористичного акту над територією України» від 22.07.2014 р. за №1596- VII, Постанові ВРУ «Про Заяву Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами російської федерації та керівниками терористичних організації «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04.02.2015 за №145-VIII.

Указані терористичні організації є стійкою, має чітку ієрархію та структуру, яка складається з політичного та силового блоків, а також розподіл функцій між її учасниками, на яких покладені відповідні обов`язки згідно з планом спільних злочинних дій.

На виконання плану функціонування терористичної організацій «ДНР» та «ЛНР» до її діяльності залучено значну кількість осіб - громадян України, громадян російської федерації та інших держав (досудове розслідування стосовно яких здійснюються в окремих кримінальних провадженнях) із числа радикально налаштованих громадян, зокрема колишніх та діючих військовослужбовців, співробітників правоохоронних органів, представників іноземних громадських організацій.

Указані терористичні організації мають: конкретних лідерів, які підтримують між собою тісні взаємозв`язки, чітку ієрархію та структуру, яка складається з політичного та силового блоків, керівники та учасники яких підпорядковуються лідерам організації, а також розподіл функцій між її учасниками, на яких покладені відповідні обов`язки згідно з єдиним планом спільних злочинних дій.

Одним із основних завдань учасників вказаних терористичних організацій є насильницька зміна та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом застосування зброї, інших дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людини, заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків.

Враховуючи викладене, так звана «Луганська народна республіка» є стійким об`єднанням невизначеної кількості осіб (більше трьох), яка створена з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якої здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, а тому у відповідності до п. 16 ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичною організацією.

Статтями 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Положеннями статті 25 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» встановлено, що керівники та посадові особи підприємств, установ і організацій, а також громадяни, які сприяли терористичній діяльності, несуть відповідальність згідно з законом.

У порушення Конституції України, з квітня 2014 року по теперішній час, з метою реалізації злочинного умислу та досягнення зазначених завдань, учасниками терористичної організацій «ЛНР» здійснюються захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів інфраструктури на території Донецької та Луганської областей, акти застосування збройної сили проти держави України, чиниться збройний опір правоохоронним органам України та іншим представникам сил антитерористичної операції у відновленні територіальної цілісності України та забезпеченні правопорядку, вчиняються інші злочини.

Так, 07.04.2014 року за поданням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із Головою Служби безпеки України, на території Донецької і Луганської областей розпочато проведення антитерористичної операції.

У подальшому, 13.04.2014 через посилення сепаратистських виступів та захоплення державних установ на сході України виконувач обов`язків Президента України Указом від 14.04.2014 № 405/2014 затвердив рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та Україною розпочато на території Донецької та Луганської областей широкомасштабну антитерористичну операцію із залученням Збройних Сил України та інших військових формувань.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», антитерористична операція це комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності.

Так, 18.01.2018 року Верховною радою України прийнято Закон України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», яким визначено, що збройна агресія російської федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів Збройних Сил та інших силових відомств російської федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності. Вказана збройна агресія та здійснення тимчасової окупації частини території України здійснюється за допомогою збройних формувань російської федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони російської федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам російської федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих російською федерацією, а також за допомогою окупаційної адміністрації російської федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні російській федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Отже, Верховною радою України, як єдиним законодавчим органом державної влади, констатовано віднесення «ЛНР» до терористичної організації, а відповідних осіб, які забезпечують їх функціонування, як учасників вказаної терористичної організації.

Так, відповідно до Закону України «Про боротьбу з тероризмом» терористична діяльність - діяльність, яка охоплює: планування, організацію, підготовку та реалізацію терористичних актів; підбурювання до вчинення терористичних актів насильства над фізичними особами або організаціями, знищення матеріальних об`єктів у терористичних цілях; організацію незаконних збройних формувань, злочинних угруповань (злочинних організацій), організованих злочинних груп для вчинення терористичних актів, так само як і участь у таких актах; вербування, озброєння, підготовку та використання терористів; пропаганду і поширення ідеології тероризму; фінансування та інше сприяння тероризму.

Терористичні організації створюються для вчинення діянь, передбачених частинами 1 - 3 ст. 258 КК України, а також інших злочинів терористичної спрямованості, тобто діянь, направлених на залякування населення з метою спонукання держави, міжнародної організації, фізичної чи юридичної особи до прийняття чи відмови від прийняття будь-якого рішення. При цьому, злочини терористичної організації відрізняються від інших споріднених злочинів саме фактором цілеспрямованості залякування населення як засобу досягнення поставленої мети.

Ураховуючи вищевикладене, вказана організація «ЛНР» підпадає під зазначені ознаки терористичної організації, має стабільний склад лідерів, які підтримують між собою тісні стосунки, централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організацій, а також план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

Виходячи із системного аналізу положень ст. 28 КК України та ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» терористична організація за своєю правовою природою є одним із різновидів стійких злочинних об`єднань. Установлення наявності чи відсутності у певної групи чи організації ознак такого об`єднання та визначення його виду належить до повноважень суду при ухваленні вироку про притягнення до кримінальної відповідальності фізичних осіб за участь у злочинному об`єднанні, оскільки такі ознаки с обов`язковими елементами складу відповідних злочинів.

З метою забезпечення діяльності самопроголошеної «ЛНР» представниками російської федерації з числа своїх громадян та місцевого населення Луганської області сформовані підрозділи політичного (т.зв. «органи державної влади «ЛНР») та силового блоків (до складу яких увійшли представники так званих правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

При цьому, кожний учасник політичного та силового блоків «ЛНР» (у тому числі які долучалися в подальшому до їх складу) усвідомлювали, що головним їх завданням є підтримка збройної агресії російської федерації та насильницька зміна конституційного ладу України.

У листопаді 2015 року громадянин України ОСОБА_11 , знаючи про проведення антитерористичної операції на території Луганської області проти терористичної організації «ЛНР», діючи з особистих політичних міркувань, корисливих мотивів, з метою порушення суверенітету і територіальної цілісності України, порушуючи ст. 17 Конституції України, вирішив прийняти участь в діяльності терористичної організації «ЛНР» шляхом вступу до її структурного підрозділу так званої «Генеральної прокуратури ЛНР», взявши на себе зобов`язання виконувати завдання та обов`язки вказаного структурного підрозділу терористичної організації.

У листопаді 2015 року ОСОБА_11 , перебуваючи на тимчасово окупованій території Луганської області, вступив в змову з невстановленими під час досудового розслідування представниками так званої «ЛНР» та на їх пропозицію обійняв посаду так званої «заместителя прокурора города Свердловска».

Перебуваючи на посаді так званого «заместителя прокурора города Свердловска», ОСОБА_11 сприяв проведенню іноземною державою російською федерацією та її представниками підривної діяльності проти України, спрямованої на заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

З листопада 2021 року представники влади та ЗС РФ, з метою підготовки до повномасштабного нападу на Україну, організували перекидання підрозділів ЗС та інших військових формувань РФ до кордонів України, що пояснювалося запланованими спільними російсько-білоруськими навчаннями «Союзна рішучість-2022», які розпочалися 10 лютого 2022 року.

Станом на 8 лютого 2022 року вздовж усього кордону з Україною з боку РФ, республіки білорусь та тимчасово окупованих територій України зосереджено 140 тис. військових РФ, включаючи повітряний та морський компонент.

З метою створення приводів для ескалації воєнного конфлікту і здійснення спроби виправдання своєї агресії перед громадянами російської федерації та світовою спільнотою, представниками влади та ЗС РФ розроблено окремий план, який передбачав вчинення дій, спрямованих на введення в оману і залякування громадян РФ та мешканців тимчасово окупованих територій України, а також скоєння провокацій, які полягали у імітації нападів і вогневих ударів, вчинених нібито підрозділами ЗС України по території РФ та тимчасово окупованих територій України.

Одночасно із зазначеним передбачалося визнання керівництвом РФ «Донецької народної республіки» і «Луганської народної республіки» незалежними державами та отримання від них звернення з запитом про надання військової підтримки, яка викликана нібито агресією Збройних Сил України.

На виконання зазначених намірів 15 лютого 2022 року державна дума російської федерації звернулася до президента російської федерації з проханням визнати незалежність «самопроголошених Донецької та Луганської народних республік».

21 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до президента російської федерації з проханням визнати незалежність так званих Донецької та Луганської народних республік.

У цей же день президент російської федерації скликав позачергове засідання ради безпеки російської федерації, де обговорено питання щодо доцільності визнання незалежності «Донецької та Луганської народних республік».

Службові особи з числа вищого керівництва РФ, які входять до складу ради безпеки РФ, публічно підтримали звернення державної думи РФ та заявили про необхідність визнання президентом РФ незалежності «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки».

Цього ж дня президент російської федерації підписав указ про визнання незалежності «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки».

22 лютого 2022 року президент російської федерації підписав з керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей договори про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу, які в той же день ратифіковані державною думою та радою федерації РФ.

У цей же день президент російської федерації, реалізуючи злочинний план, з метою надання видимості законності діям щодо нападу на Україну, направив до ради федерації РФ звернення про використання збройних сил РФ за межами РФ, яке було задоволено.

23 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до президента російської федерації з проханням надати допомогу у відбитті надуманої ними воєнної агресії «українського режиму щодо населення» так званих Донецької та Луганської народних республік.

24 лютого 2022 року, о 05 год. 00 хв. президент російської федерації оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні.

Цього ж дня збройними силами РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ, віроломно здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військовим штабах і складах ЗС України, а також підрозділами ЗС та інших військових формувань РФ здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна.

У період з 05 год. 00 хв. 24 лютого 2022 року та щонайменше до сьогоднішнього дня (включно) підрозділи ЗС та інших військових формувань РФ здійснюють спроби окупації українських міст, які супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктах, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було неодноразово продовжено, і наразі він діє.

Окрім цього, не пізніше 01.11.2024 року ОСОБА_11 , перебуваючи на тимчасово окупованій території Луганської області, вступив в змову з невстановленими під час досудового розслідування представниками так званої «ЛНР» та на їх пропозицію обійняв посаду так званої «и.о. прокурора города Кировска».

Перебуваючи на посаді так званого «и.о. прокурора города Кировска», ОСОБА_11 сприяв проведенню іноземною державою російською федерацією та її представниками підривної діяльності проти України, спрямованої на заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

За таких обставин, громадянин України ОСОБА_11 , умисно перейшовши на бік ворога в період воєнного стану, надаючи допомогу іноземній державі та її представникам у проведенні підривної діяльності проти України, на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, вчинив державну зраду.

24 лютого 2022 року військовослужбовці збройних сил чи інших військових формувань російської федерації, шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій і цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Донецькій ,Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське й оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України, в тому числі й м. Кіровськ Луганської області, яке було захоплено в березні 2014 року.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України від 15.04.2014 (в редакції від 07.05.2022), тимчасово окупована територія російською федерацією територія України (далі тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасова окупація російською федерацією території України, визначених ч. 1 ст. 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав.

За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ і міст, розташованих на тимчасово окупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, в тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходяться на тимчасово окупованій території.

Тимчасово окупованою територією відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону № 1207-VII, є частина території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили й здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування рф встановили і здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації.

Після окупації м. Кіровська (з 2016 року м. Голубівка) Луганської області, представниками збройних формувань російської федерації фактично було узурповано всі владні повноваження на тимчасово окупованій території селища шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, запровадження тотального контролю та жорсткого управління в усіх сферах життєдіяльності громади селища, фактичної ліквідації приватної власності, свободи слова, пересування та волевиявлення, а також шляхом повсякденного залякування населення, застосування фізичного і психологічного впливу до окремих категорій суспільства та верств населення.

Разом з цим, у невстановлений досудовим розслідуванням час, представниками збройних формувань російської федерації всупереч порядку, встановленому Конституцією України, Законами України «Про місцеві державні адміністрації», «Про місцево самоврядування в України» та іншими нормативно-правовими актами, цілеспрямовано було створено окупаційну адміністрацію російської федерації, з метою подальшого утримання адміністративно-політичного контролю на захопленій військовим шляхом території міста та реалізації всіх узурпованих владних повноважень.

Так, положеннями п. 6 ч. 1 ст. 1-1 Закону № 1207-VII визначено, що окупаційна адміністрація російської федерації, це сукупність державних органів і структур російської федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних рф самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

Російська окупаційна влада це система органів, утворених російською Федерацією або за сприянням російської федерації на території АР Крим, міста Севастополя, на тимчасово непідконтрольних органам влади України територіях окремих районів Донецької та Луганської областей, а також незаконні організації на зазначених територіях, представники цих органів та незаконних організацій.

Колабораціонізм це співпраця громадянина України з російською окупаційною владою та створеними чи підтримуваними російською федерацією незаконними збройними формуваннями в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, а також на тимчасово непідконтрольних органам влади України територіях окремих районів Донецької та Луганської областей.

З метою забезпечення режиму окупації, протидії діяльності органів державної влади України, самопроголошеною «народною радою луганської народної республіки» 30.06.2014 прийнято закон «Про прокуратуру» № 17-1.

Згідно з ч. 1 ст. З Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 за № 1789-ХІІ, який діяв до 15.07.2015 (далі - Закон України «Про прокуратуру»), повноваження прокурорів, організація, засади та порядок діяльності прокуратури визначаються Конституцією України, цим Законом, іншими законодавчими актами.

Крім того, ст. 4 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що діяльність органів прокуратури спрямована на утвердження верховенства закону, зміцнення правопорядку і має своїм завданням захист від неправомірних посягань: закріплених Конституцією України незалежності республіки, суспільного та державного ладу, політичної та економічної систем, прав національних груп і територіальних утворень; гарантованих Конституцією, іншими законами України та міжнародними правовими актами соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод людини та громадянина; основ демократичного устрою державної влади, правового статусу місцевих Рад, органів самоорганізації населення.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що органи прокуратури України становлять єдину централізовану систему, яку очолює Генеральний прокурор України, з підпорядкуванням нижчестоящих прокурорів вищестоящим.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про прокуратуру» систему органів прокуратури становлять: Генеральна прокуратура України, прокуратури Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя (на правах обласних), міські, районні, міжрайонні, районні в містах, а також військові прокуратури.

Усупереч законодавства України, згідно з ст. 2 так званого «закону про прокуратуру лнр», «организация и порядок деятельности прокуратуры Луганской Народной Республики, равно как и полномочия прокуроров определяются Конституцией Луганской Народной Республики, настоящим Законом и другими законами, действующими на территории Луганской Народной республики, международными и межгосударственными договорами (соглашениями)».

У відповідності до ст. 3 так званого «закону про прокуратуру лнр» «деятельность прокуратуры Луганской Народной Республики направлена на обеспечение верховенства права, законности и правопорядка на территории Луганской Народной Республики, и имеет задачей охрану и защиту от всяких посягательств закрепленного Конституцией Луганской Народной Республики государственного устройства и общественно-политического строя Луганской Народной Республики», тобто спрямована на забезпечення діяльності окупаційного режиму на тимчасово окупованій території Луганської області.

Статтею 15 так званого «закону про прокуратуру лнр» визначено, що «систему прокуратуры Луганской Народной Республики составляют Генеральная прокуратура Луганской Народной Республики, прокуратуры городов и районов (в том числе районов в городах с районным административным делением), межрайонные прокуратуры, военная и иные специализированные прокуратуры».

Не пізніше 01.11.2024 року ОСОБА_11 , перебуваючи на тимчасово окупованій території Луганської області, вступив в змову з невстановленими під час досудового розслідування представниками т. зв. «ЛНР» та на їх пропозицію обійняв посаду т. зв. «и.о. прокурора города Кировска».

Перебуваючи на посаді так званого «и.о. прокурора города Кировска», ОСОБА_11 сприяв проведенню іноземною державою російською федерацією та її представниками підривної діяльності проти України, спрямованої на заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Відповідно ст. 129 Конституції України, ст. 7 КПК України основними засадами судочинства в Україні - є верховенство права, законність, рівність усіх учасників судового розгляду перед законом і судом; повага до людської гідності.

Ураховуючи ті обставини, що ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111 (в редакції Закону №1183-VII від 08.04.2014 року, №1689-VII від 07.10.2014 року), ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 111 (в редакції Закону №2113-ІХ від 03.03.2022 року), ч. 7 ст. 111-1 КК України, знає про розпочате щодо нього кримінальне провадження і протягом тривалого часу переховується від органів досудового розслідування, з врахуванням того, що досудове розслідування даного кримінального провадження здійснювалось у спеціальному провадженні згідно з ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08.08.2025 року (т. 1 а.п. 40-44), тому ухвалою суду від 23.10.2025 року прийнято рішення про здійснення відкритого спеціального судового провадження у даному кримінальному провадженні (т. 1 а.п. 52, а.п.54-55) та судовий розгляд проводився за відсутності обвинуваченого. У зв`язку з цим ОСОБА_11 не був допитаний судом в якості обвинуваченого по суті пред`явленого йому обвинувачення.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Отже, кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого повинно відповідати, у тому числі таким загальним засадам судочинства, як законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини тощо (п.п. 2, 3, 10 ч. 1 ст. 7 КПК України).

Суть принципу законності відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, крім іншого, полягає у тому, що під час кримінального провадження суд, прокурор та слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 10 КПК України, суть принципу рівності перед законом і судом полягає у тому, що не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених цим Кодексом, за будь-якими ознаками, у тому числі за політичними переконаннями.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Аналіз наявних в матеріалах справи численних документів на підтвердження завчасних належних викликів ОСОБА_11 до слідчого (прокурора), направлених йому повідомлень з приводу його прав та обов`язків, оголошеної підозри, висунутого обвинувачення та руху спеціального судового провадження свідчить про те, що він мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, він отримав чи мав би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мав можливість бути обізнаним із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя.

Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самим захисника; в) бути судженим в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного йому захисника безплатно для нього.

Натомість, ОСОБА_11 скористався своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України та з боку останнього.

Отже, ОСОБА_11 в силу п. 3 ч. 3 ст. 323 КПК України, обізнаний, тобто повинен був знати, що стосовно нього розпочато кримінальне провадження, винесено повідомлення про підозру та обвинувальний акт спрямовано до суду, втім до слідчого та у судові засідання жодного разу не з`явився.

Так, повідомлення про підозру, повістки про виклик підозрюваного ОСОБА_11 до слідчого, повідомлення про здійснення спеціального досудового розслідування опубліковані на сайті Офісу генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр» (т. 1 а.п. 80-82, 86-87).

Обвинувачений ОСОБА_11 до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у судові засідання, які призначалися на 28.09.2025 року, 23.10.2025 року, 30.10.2025 року та 27.11.2025 року не з`явився, хоча в належний спосіб був повідомленим про час та місце розгляду, про що свідчать його виклики, опубліковані в засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме у газеті «Урядовий кур`єр» (т. 1 а.п. 28, 57, 118), на сайті Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області https://ifm.if.court.gov.ua (т. 2 а.п. 26, 36, 56, 117). Про причини неявки суду не повідомив, можливістю взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку «ВКЗ» поза межами приміщення суду не скористався.

Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_11 , який повинен знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про його наміри ухилитися від зустрічі з правосуддям держави Україна.

Ухилення обвинуваченого від правосуддя суд оцінює як реалізацію останнього його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Інтереси обвинуваченого ОСОБА_11 в судовому процесі належно і якісно були представлені захисником ОСОБА_10 відповідно до доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 19.01.2024 № 001-090001210 (т. 1 а.п. 30), тим самим судом виконано складову права на справедливий судовий процес та не порушено право на захист обвинуваченого.

Отже судом виконаний обов`язок вживати усіх заходів, необхідних для забезпечення обвинуваченого ОСОБА_11 права на кваліфікований захист, у тому числі і призначення захисника, який би надавав практичну юридичну допомогу ефективно, оскільки такий захист не може бути ілюзорним заради «видимості судового процесу», що є одним із основоположних елементів справедливого розгляду, на що неодноразово наголошував і наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

Порушень процесуального закону щодо відкриття кримінального провадження, його руху, повноважень сторони обвинувачення на всіх стадіях процесу судом не виявлено. Окрема увага суду приділена руху провадження в контексті перевірки належності доказів, які подала сторона обвинувачення. Відтак подані стороною докази збиралися стороною обвинувачення в належний спосіб.

Відповідно до ст.ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Вина ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України підтверджується наступними дослідженими та перевіреними під час судового слідства доказами, а саме:

Витягом з ЄРДР № к/п № 0000159 від 21.11.2024 року , який підтверджує факт внесення відомостей до ЄРДР та початок проведення досудового розслідування з відповідною правовою кваліфікацією кримінальних правопорушень (т. 1 а.п. 59-60).

Постановою прокурора відділу Івано-Франківської обласної прокуратури від 14.07.2025 року про об`єднання кримінальних проваджень в одне провадження під єдиним 0000159 (т.1 а.п. 71).

Повідомленням №33/13911 про кримінальне правопорушення від 14.11.2024 року, в якому зазначено, що ОСОБА_11 перейшов на бік ворога в умовах воєнного стану під час Російсько-Української війни. Зокрема, ОСОБА_11 з вересня 2023 року за власної згоди окупаційною владою рф буз призначений на посаду и.о. прокурора г. Кировска ЛНР (мовою оригіналу).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 січня 2025 року та довідкою до протоколу, відповідно до якого свідок ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_11 за овальною формою та виразом. У нього коротке волосся темного кольору, тонкі губи, густі темні брови, має великі темні очі, він середнього зросту, приблизно 1 метр 75 сантиметрів та має середню будову тіла. На вигляд ОСОБА_11 40-45 років (т. 1 а.п. 100-102).

Протоколом огляду від 26 січня 2025 року, за участю свідка ОСОБА_12 , відповідно до якого предметом огляду є соціальна мережа «Telegram», на офіційному телеграм каналі під назвою «Прокуратура ЛНР», за посиланням https://t.me/proclnr/33, виявлено публікацію та відеоматеріал на якому присутній та дає інтерв`ю «и.о прокурора г.Кировска ЛНР» (мовою оригіналу) ОСОБА_11 . Свідок ОСОБА_12 повідомив, що він підтверджує той факт, що в ході перегляду відеоматеріалу, на 01 хвилині 42 секунді зафіксовано, як в приміщенні будівлі прокуратури м. Кіровськ дає інтерв`ю «и.о прокурора г.Кировска ЛНР» (мовою оригіналу) ОСОБА_11 (т. 1 а.п. 103-105).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 січня 2025 року та довідкою до протоколу, відповідно до якого свідок ОСОБА_13 впізнав ОСОБА_11 за овальною формою та виразом. У нього коротке волосся темного кольору, тонкі губи, густі темні брови, має великі темні очі, він середнього зросту, приблизно 1 метр 75 сантиметрів та має середню будову тіла. На вигляд ОСОБА_11 40-45 років (т. 1 а.п. 106-108).

Протоколом огляду від 26 січня 2025 року, за участю свідка ОСОБА_13 , відповідно до якого предметом огляду є соціальна мережа «Telegram», на офіційному телеграм каналі під назвою «Прокуратура ЛНР», за посиланням https://t.me/proclnr/33, виявлено публікацію та відеоматеріал на якому присутній та дає інтерв`ю «и.о прокурора г.Кировска ЛНР» (мовою оригіналу) ОСОБА_11 . Свідок ОСОБА_13 повідомив, що він підтверджує той факт, що в ході перегляду відеоматеріалу, на 01 хвилині 42 секунді зафіксовано, як в приміщенні будівлі прокуратури м. Кіровськ дає інтерв`ю «и.о прокурора г.Кировска ЛНР» (мовою оригіналу) ОСОБА_11 (т. 1 а.п. 109-111).

Протоколом огляду від 06.01.2025 року, відповідно до якого об`єктом огляду є публікації, фото, відео матеріали та сторінки соціальних спільної в мережі Інтернет, які мають значення під час розслідування кримінального №0000159 від 21.11.2024 року щодо обставин вчинення вищевказаного кримінального правопорушення. Огляд проводив старший оперуповноважений Сватівського РВ 3 управління (з дислокацією у м. Сєверодонецьк Луганської області) ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях майор ОСОБА_14 за участі спеціаліста ОСОБА_15 .. Під час проведення огляду використовувався під`єднаний до Інтернет-мережі ноутбук «Dell Vostro 3515» з багатофункціональним пристроєм (принтер) «WorkCentre 3025, за допомогою Інтернет-браузера «Google Chrome». Під час огляду соціальної мережі «Telegram», на офіційному телеграм каналі під назвою «Прокуратура ЛНР», за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 виявлено публікацію та відеоматеріал на якому присутній та дає інтерв`ю «и.о прокурора г. Кировска ЛНР» (мовою оригіналу) ОСОБА_11 . Під час перегляду відеоматеріалу, на 01 хвилині 42 секунді зафіксовано, як в приміщенні будівлі прокуратури м. Кіровськ дає інтерв?ю «и.о прокурора г. Кировска ЛНР» (мовою оригіналу) ОСОБА_11 ... З метою збереження отриманих даних та недопущення видалення інформації з мережі Інтернет здійснено повне збереження Web-сторінки за допомогою браузера « ОСОБА_16 » (т. 1 а.п. 112-117).

Судом оглянутий DVD-R диск із вищевказаною публікацією. Встановлено, що вона відповідає змісту протоколу огляду (т. 1 а.п. 118).

Протоколом огляду від 06.01.2025 року , відповідно до якого об`єктом огляду є публікації, фото, відео матеріали та сторінки соціальних спільної в мережі Інтернет, які мають значення під час розслідування кримінального №0000159 від 21.11.2024 року щодо обставин вчинення вищевказаного кримінального правопорушення. Огляд проводив старший оперуповноважений Сватівського РВ 3 управління (з дислокацією у м. Сєверодонецьк Луганської області) ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях майор ОСОБА_14 за участі спеціаліста ОСОБА_15 .. Під час проведення огляду використовувався під?єднаний до Інтернет-мережі ноутбук «Dell Vostro 3515» з багатофункціональним пристроєм (принтер) «WorkCentre 3025, за допомогою Інтернет-браузера «Google Chrome». Під час огляду мережі Інтернет на офіційному сайті під назвою «Генеральная прокуратура», за посиланням https://epp.genproc.gov.ru/web/proc_Inr/about-the-proc/structure/proc-search, виявлено інформацію про те, що посаду «и.о прокурора г. Кировска ЛНР» (мовою оригіналу) займає ОСОБА_11 . Під час огляду сайту, на фото № 2 та № 3 зазначено що посаду «и.о прокурора Кировска ЛНР» (мовою оригіналу) займає ОСОБА_11 (т. 1 а.п. 119-124).

Судом оглянутий DVD-R диск із вищевказаною публікацією. Встановлено, що вона відповідає змісту протоколу огляду (т. 1 а.п. 125).

Протоколом огляду інформації в мережі Інтернет від 07 травня 2025 року та додатків до нього, огляд проводив оперуповноважений Івано-Франківського РВ УСБУ капітаном ОСОБА_17 , об`єктом огляду є дані, що знаходяться у всесвітній мережі Інтернет та стосуються громадянина України ОСОБА_11 , який добровільно, перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту з РФ та добровільно зайняв посаду в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території Луганської області. З метою виявлення інформації, яка міститься у відкритих джерелах мережі Інтернет, доступ до яких не обмежується власником, за допомогою службового комп`ютера, підключеного до мережі Інтернет, з використанням програмного забезпечення, веб-браузер «Google Chrome», a також із використанням допоміжного програмного розширення, яке дозволяє створювати віртуально захищену мережу поверх іншої мережі «Urban VPN Prohy», було здійснено перехід на офіційний сайт «Рада» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно по якій здійснено перехід зображення № 1-9. Перейшовши за посиланням бачимо текст Конституції України. Згідно з ч. 2 ст. 19, 68 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Також, з метою виявлення інформації, яка міститься у відкритих джерелах мережі Інтернет, доступ до яких не обмежується власником, за допомогою службового комп`ютера, підключеного до мережі Інтернет, з використанням програмного забезпечення, веб браузер «Google Chrome», a також 13 використанням допоміжного програмного розширення, яке дозволяє створювати віртуально захищену мережу поверх іншої мережі «Urban VPN Prohy», було здійснено перехід на офіційний сайт «Рада» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно по якій здійснено перехід зображення № 16-25. Перейшовши за посиланням бачимо ЗУ «Про прокуратуру». Згідно з вимогами ст. 1 ЗУ «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства і держави. Крім цього, відповідно до ст. 36 ЗУ «Про прокуратуру» у якій зазначається "Я, (прізвище, ім`я, по батькові), вступаючи на службу в прокуратуру, присвячую свою діяльність служінню Українському народові і Україні та урочисто присягаю: неухильно додержуватися Конституції та законів утвердженню верховенства права, законності та правопорядку; захищати права України; сумлінним виконанням своїх службових обов`язків сприяти і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства і держави; постійно вдосконалювати свою професійну майстерність, бути принциповим, чесно, сумлінно і неупереджено виконувати свої обов`язки, з гідністю нести високе звання прокурора". Також, з метою виявлення інформації, яка міститься у відкритих джерелах мережі Інтернет, доступ до яких не обмежується власником, за допомогою службового комп`ютера, підключеного до мережі Інтернет, з використанням програмного забезпечення, веб-браузер «Google Chrome», a також із використанням допоміжного програмного розширення, яке дозволяє створювати віртуально захищену мережу поверх іншої мережі «Urban VPN Prohy», було здійснено перехід офіційний сайт «Администрации Свердловского муниципального округа Луганской Народной Республики» за посиланням: http://admsvk.ru/news/1454.html#, відповідно по якій здійснено перехід зображення № 32-33. Перейшовши за вказаним посиланням бачимо графік прийому громадян в «прокуратуре города Свердловска», де вказано що у четвер прийом здійснює «заместитель прокурора города Свердловска ОСОБА_11 ». Крім цього під час огляду встановлено наступний зміст публікації: «2015-07-14 17:06:00 График приема граждан в прокуратуре города Свердловска: Понедельник - прокурор города ОСОБА_18 - помощник прокурора ОСОБА_19 Среда - старший помощник прокурора ОСОБА_20 - заместитель прокурор ОСОБА_11 - старший помощник прокурора ОСОБА_21 В случае обращения на личный прием гражданин обязан предоставить документ, удостоверяющий его личность. Письменные обращения граждан разрешаются в течение 30 дней со дня поступления в прокуратуру, а те, которые не требуют дополнительного изучения и проверки -не позднее 15 дней. Обращение может быть оставлено без разрешения в случае, если: -оно не содержит сведений о фамилии и месте проживания автора, или из которого невозможно установить авторство (анонимное); -в нем не изложен смысл затронутого вопроса; -лишено по содержанию логики и смысла или поступило от лица, признанного недееспособным; -подано в интересах другого лица без оформления в установленном законом порядке доверенности; -ранее по аналогичным обращениям принято решение о прекращении рассмотрения. Прокуратура города Свердловска». Окрім цього, з метою виявлення інформації, яка міститься у відкритих джерелах мережі Інтернет, доступ до яких не обмежується власником, за допомогою службового комп`ютера, підключеного до мережі Інтернет, з використанням програмного забезпечення, веб-браузер «Google Chrome», a також із використанням допоміжного програмного розширення, яке дозволяє створювати віртуально захищену мережу поверх іншої мережі «Urban VPN158 Prohy», було здійснено перехід на сайт «Миротворець» https://myrotvorets.center/criminal/garbuzov-sergej-anatolevich/, відповідно по якій здійснено перехід зображення № 40-42. Перейшовши за вищевказаним посиланням бачимо, анкету ОСОБА_11 . Під час огляду встановлено наступний зміст публікації: «Изменник Родины. Член подразделения террористической организации «лнр» (генпрокуратура) Должность: заместитель прокурора г. Свердловска, Место рождения: Луганская обл., г. Антрацит, Адрес, где может скрываться: Луганская обл., г. Антрацит, ул. ШКІЛЬНА 10 24 Код ДРФО: Телефоны: , +26; Дата рождения: 05.11.1983 Домашний адрес: Луганская обл., г. Свердловск, квартал 60 лет СССР, 23, кв. 130. ИСТОЧНИК: СПИСОК т.н. ПРОКУРАТУРЫ ЛНР Разыскивается по ст.3-258 ч.1 УК Украины ОВД: СБУ ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛ. Категория: лицо, скрывающееся от органов досудебного расследования Фамилия: Гарбузов, Имя: Сергей, Отчество: Анатольевич, Дата рождения: 05.11.1983, Пол: М, Статья обвинения: ст. 3-258 ч. 1, Мера пресечения: не применялась Место исчезновения: Луганская, Луганск Дата исчезновения: 06.05.2016 Контактная информация: (06452) 3-31-46 "Изменник Родины. Член подразделения террористической организации «лнр» (генпрокуратура) Должность: заместитель прокурора г. Свердловска Место рождения: Луганская обл., г. Антрацит Адрес, где может скрываться: Луганская обл., г. Антрацит, ул. ШКІЛЬНА 10 24 Код ДРФО: Телефоны: НОМЕР_2 , +26 Дата рождения: 05.11.1983 Домашний адрес: Луганская обл., г. Свердловск, квартал 60 лет СССР, 23, кв. 130». Також, з метою виявлення інформації, яка міститься у відкритих джерелах мережі Інтернет, доступ до яких не обмежується власником, за допомогою службового комп`ютера, підключеного до мережі Інтернет, з використанням програмного забезпечення, веб браузер «Google Chrome», а також із використанням допоміжного програмного розширення, яке дозволяє створювати віртуально захищену мережу поверх іншої мережі «Urban VPN Prohy», було здійснено перехід на сайт «Миротворець» за посиланням: https://myrotvorets.center/988709-spisok-telefonov-izmennikov-rodiny-iz-t-n-prokuratury-terroristicheskoj-organizacii-Ir/, відповідно по якій здійснено перехід зображення № 45-48. Перейшовши за вищевказаним посиланням бачимо, «Список членов проросийской организованной преступной группировки «Прокуратура ЛНР», опублікований 25.04.2017. Переглядаючи вказаний список поіменно під номером 546 бачимо особу на ім`я ОСОБА_11 - заместитель прокурора г. Свердловск, номери телефонів НОМЕР_2 , НОМЕР_3 . Отже, під час огляду публікацій підтверджено факт розміщення в мережі Інтернет відомостей, які вказують на те, що громадянин України - ОСОБА_11 , добровільно, перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту з РФ та добровільно зайняв посаду в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території Луганської області (т. 1 а.п. 127 т. 2 а.п. 87).

Судом оглянутий DVD-R диск із вищевказаною публікацією. Встановлено, що вона відповідає змісту протоколу огляду (т. 2 а.п. 88).

Висновком експерта № 88 від 12 червня 2018 року, згідно з яким, зображення чоловіка у білій сорочці, що представлений як « ОСОБА_11 заместитель прокурора города Свердловска» у відеофайлі з назвою "На страже закона!" Прокуратура г. Свердловска", розміщеному в мережі Інтернет наступною адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 придатне для портретного ідентифікаційного дослідження. У відеофайлі з назвою "На страже закона!" Прокуратура г. Свердловска", розміщеному в мережі Інтернет наступною адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 (чоловік у білій сорочці, у відеофайлі представлений як « ОСОБА_11 заместитель прокурора города Свердловска»), зображений громадянин України ОСОБА_11 , фотознімок якого надано на дослідження у якості порівняльного матеріалу (т. 2 а.п. 90-97).

Судом оглянутий DVD-R диск із вищевказаною публікацією. Встановлено, що вона відповідає змісту протоколу огляду (т. 2 а.п. 98).

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями свідків, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

При цьому судом прийняті до уваги і використані як докази у кримінальному провадженні дані, які надані органом досудового розслідування із відкритих джерел, зібрані за допомогою розвідки з відкритих джерел (OSINT) відповідно до «Протоколу Берклі», який окреслює мінімальні стандарти для пошуку, збирання, зберігання, перевірки та аналізу відкритих джерел. Відповідно до вказаного протоколу, серед іншого, не потребує дозволу слідчого судді здобуття відомостей з електронних інформаційних систем або її частини, доступ до яких не обмежується її власником, володільцем або утримувачем або не пов`язаний з подоланням системи логічного захисту. Проведення огляду інформації, яка міститься у відкритому доступі, її хід і результати фіксуються у відповідному протоколі огляду. До проведення слідчої (розшукової) дії залучається спеціаліст у галузі інформаційних технологій. Під час її проведення відображається хронологічна послідовність зберігання інформації чи доказів, а також з метою встановлення належної системи цифрового збереження, виготовляється доказова копію електронного документа, яка зберігається на окремий носій інформації.

У своїй постанові від 21.07.2025 по справі № 201/11849/23 ВС ККС висловився щодо допустимості як доказів протоколів оглядів інтернет-сторінок і телеграм-каналів та додатків до них. Так, протоколи оглядів інтернет-сторінок і телеграм-каналів та додатки до протоколів, у яких зафіксовано (за допомогою функцій скриншоту, друку й запису на технічні носії інформації) зміст відображеної на них інформації, що підтверджує існування обставин, які підлягають доказуванню, є допустимими доказами.

Розглянувши дане кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає надані докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні ним інкримінованих правопорушень.

Отже, оцінюючи всі зібрані по справі докази в їх сукупності, які є належними та допустимими, суд дійшов висновку, що ОСОБА_11 вчинив державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України; перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України; брав участь в терористичній організації, іншому сприянні діяльності терористичної організації; вчинив державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, вчиненому в умовах воєнного стану, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України; будучи громадянином України, добровільно зайняв посаду в незаконних правоохоронних органах створених на тимчасово окупованій території, тобто кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України, є тяжкими та особливо тяжким злочином, дані про особу винного, його вік, стан здоров`я, сімейний та майновий стан; згідно з відповіді Комунального некомерційного підприємства Луганської обласної ради «Центр психічного здоров`я» №29 від 07.01.2025 (т. 2 а.п. 99), яке не має інформації щодо перебування/не перебування на диспансерному або консультативному обліку-нарколога та лікаря-психіатра громадянина України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 . По медичну допомогу до КНП «ЦПЗ» ОСОБА_11 , 1983 року народження не звертався, раніше не судимий.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого є вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Отже, враховуючи наведене, думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна та позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, правоохоронних органах та органах місцевого самоврядування строком на 15 (п`ятнадцять) років, думку захисника, який поклався щодо виду та міри покарання на розсуд суду, суд, виходячи з принципу індивідуалізації покарання вважає, що обвинуваченому слід призначити основне покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст.111, ч.7 ст.111-1 КК України та з призначенням, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст.111-1, ч. 1 ст. 258-3 КК України додаткових покарань.

На підставі ст. 70 КК України обвинуваченому ОСОБА_11 слід призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим. Саме таке покарання буде відповідати не тільки тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, буде обґрунтованим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, як ним, так і іншими особами.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати покласти на обвинуваченого.

Речові докази в даному кримінальному провадженні відсутні, арешт, накладений на майно - до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України, керуючись ст.ст.323, 368, 370, 373-375 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111 (в редакції Закону №1183-VII від 08.04.2014 року, №1689-VII від 07.10.2014 року), ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 111 (в редакції Закону №2113-ІХ від 03.03.2022 року), ч. 7 ст. 111-1 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону №1183-VII від 08.04.2014 року, №1689-VII від 07.10.2014 року) у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років;

за ч. 1 ст. 258-3 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна;

за ч. 2 ст. 111 КК України (в редакції Закону №2113-ІХ від 03.03.2022 року) у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна;

за ч. 7 ст. 111-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, правоохоронних органах та органах місцевого самоврядування строком на 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_11 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна та позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, правоохоронних органах та органах місцевого самоврядування строком на 15 (п`ятнадцять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 обчислювати з моменту його фактичного затримання для відбуття покарання за даним вироком.

Стягнути з ОСОБА_11 в дохід держави 2288 (дві тисячі двісті вісімдесят вісім) гривень 00 копійок процесуальних витрат в кримінальному провадженні за проведення експертизи.

Арешт накладений відповідно до ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11.08.2025 року (344/13939/25) до набрання вироком законної сили залишити без змін, після набрання вироком законної сили - скасувати.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Копію вироку, яка підлягає врученню ОСОБА_11 , вручити захиснику, а інформацію про вирок опублікувати в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті суду відповідно до вимог ст. 323 КПК України.

Головуюча суддя ОСОБА_22

Судді ОСОБА_23

ОСОБА_24