Справа № 519/2057/25
"Е"1-кс/519/532/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2025 м. Південне

Слідчий суддя Південного міського суду Одеської області ОСОБА_1 , у присутності секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст клопотання.

1.До Південного міського суду Одеської області надійшло клопотання представника власника майна адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту з майна в кримінальному провадженні №0000522 від 27.09.2025, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

2.В ході досудового розслідування ухвалою слідчого судді Південного міського суду Одеської області від 30.09.2025 року по справі № 519/2057/25 накладено арешт на тимчасовий вилучений в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27.09.2025 майно: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 .

3.Заявник стверджує, що станом на дату подання клопотання, вищезазначений транспортний засіб був оглянутий експертами, з ним були проведені усі необхідні експертні дослідження та проведені відповідні експертизи. Заявник вважає, що на сьогоднішній день потреба в подальшому арешті автомобіля відпала.

4.Посилаючись на викладене, керуючись ч.1 ст.174, ч.1 ст.170 КПК України, просив скасувати частково арешт майна, а саме в частині користування вказаним автомобілем.

Позиції учасників судового провадження.

5.Представник заявника ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, просила клопотання розглянути за її відсутності, задовольнити клопотання, скасувати арешт майна.

6.Прокурор у судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої не заперечував щодо задоволення клопотання, оскільки експертизи проведені.

Мотиви та висновки суду.

7.Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

8.Згідно з п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення речових доказів.

9.Слідчим суддею встановлено, що слідчим суддею Південного міського суду Одеської області від 30.09.2025 року по справі № 519/2057/25 накладено арешт на тимчасовий вилучене в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27.09.2025 року майно: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 .

10.Постановою слідчого СВ ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області від 28.09.2025 вищевказаний транспортний засіб визнано речовими доказами та долучено до матеріалів кримінального провадження.

11.Питання щодо місця зберігання речових доказів вирішується слідчим у кримінальному провадженні на підставі вимог ст.100 КПК України та Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року №1104.

12.Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

13.Під час судового засідання прокурор не заперечував проти задоволення клопотання, так як проведені усі необхідні експертні дослідження та проведені відповідні експертизи.

14.Статтею 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

15.Статтею 2 КПК України закріплено, що завдання кримінального провадження є захист особи, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного і неупередженої о розслідування з тим, щоб жоден невинуватий не був обвинувачений чи засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу .

16.Крім того, на підставі вимог ч.5 ст.9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

17.Також, у ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

18.У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п.42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява №48191/99, пп.49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп.69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п.50, Series A №98).

19.Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ч.2 ст.1 КПК України).

20.Питання арешту майна, а саме його накладення, скасування є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження (п.7 ч.2 ст.131 КПК України).

21.При цьому, застосування заходів забезпечення кримінального провадження є неможливим, якщо потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.

22.Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

23.При таких обставинах, враховуючи, що всі можливі слідчі дії, спрямовані на фіксування даних, що є доказами, та які пов`язані з цим транспортним засобом здійснено, відповідно відпала потреба у фізичному утриманні майна за умов неможливості його використання, що обмежує право власності, гарантоване Конституцією України, суд не вбачає підстав для зберігання на даний час речового доказу на штрафмайданчику поліції та вилучений автомобіль може бути переданий на відповідальне зберігання власнику транспортного засобу в межах складової частини права власності - права користування та володіння, але без права розпорядження.

24.Керуючись статтями 7,9,303-307,309,372, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

1.Клопотання представника власника майна адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000522 від 27.09.2025 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України- задовольнити частково.

2.Скасувати арешт у частині заборони користування та володіння з майна, а саме з: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , накладений слідчим суддею Південного міського суду Одеської області від 30.09.2025 року по справі № 519/2057/25.

3.Передати на відповідальне зберігання з правом користування власнику ОСОБА_4 наступне майно: транспортний засіб (причеп) марки "STAS" р/н НОМЕР_2 .

4.Зобов`язати власника майна ОСОБА_4 зберігати зазначене майно у стані придатному для використання у кримінальному провадженні та надавати його на вимогу слідчого для проведення відповідних слідчих дій.

5.Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Південного міського

суду Одеської області ОСОБА_1