Номер провадження: 11-сс/813/1953/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

підозрюваного - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеській слідчий ізолятор» за участю підозрюваного ОСОБА_8 матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м.Одеси від 19.09.2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000176 від 29.08.2025 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

встановив:

Другим СВ (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000176 від 29.08.2025 року за підозрою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, скоєного за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що приблизно в липні 2025 року у ОСОБА_8 , під час проходження військової служби за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 , виник злочинний умисел, спрямований на незаконне переправлення громадян чоловічої статі, виїзд яких обмежений у зв`язку із веденням на території України воєнного стану, через державний кордон України на території Одеської області за грошову винагороду.

Так, приблизно в серпні 2025 року, ОСОБА_8 , з метою реалізації зазначеного злочинного умислу, вступив у злочинну змову з невстановленими на даний час особами та старшим офіцером відділення інженерного забезпечення НОМЕР_2 прикордонного загону ДПСУ ОСОБА_9 , якому відомий порядок здійснення охорони державного кордону України, місця дислокації мобільних підрозділів та розташування прикордонних нарядів, відомості щодо ділянок державного кордону України, де можливо здійснити незаконне переправлення осіб через державний кордон України.

ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 в середині серпня 2025 року, але не пізніше 29 серпня 2025 року, шляхом умовлянь та погроз, схилили до участі у вказаній незаконній діяльності співробітника ПДРУ ДПС України ОСОБА_10 , якому надавали вказівки та інструкції щодо обсягу та порядку виконання дій, спрямованих на виконання вищезазначеного спільного злочинного умислу. Одночасно ОСОБА_8 підшукав не менше трьох осіб чоловічої статі, які бажають незаконно перетнути кордон та отримав від них частину грошових коштів за організацію незаконного перетину ними кордону.

Надалі ОСОБА_8 , у невстановленому досудовим розслідуванням місці та час, але не пізніше 29 серпня 2025 року, передав ОСОБА_9 у якості авансу за перетин кордону чотирма особами частину грошових коштів у сумі 6000 доларів США для вирішення організаційних питань, спрямованих на реалізацію їх спільного злочинного плану.

На виконання спільного з ОСОБА_8 та іншими невстановленими на даний час особами злочинного умислу ОСОБА_9 , розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дії та бажаючи настання їх результатів, близько 18:30 год. 16 вересня 2025 року, у м.Білгород-Дністровський, Одеської області, неподалік від території розташування 25 Прикордонного загону ДПСУ, по вул. Військової слави, буд.№14, надав ОСОБА_10 заздалегідь пристосований ОСОБА_9 транспортний засіб марки «TOYOTA» моделі «Land CRUISER 200», н/з НОМЕР_3 , а також вказівку зустріти на території АЗС «WOG», за межами с. Маяки, Біляївського району, Одеської області підшуканих ОСОБА_8 чотирьох осіб чоловічої статі, отримати від ОСОБА_8 грошові кошти у сумі 18000 доларів США, перевезти вказаних осіб транзитною ділянкою Республіки Молдова в районі контрольно-пропускного пункту «Маяки-Удобне» до м. Білгород-Дністровський, де передати їх невстановленій на даний час особі, для подальшого незаконного перетину ними кордону України та частину грошових коштів у сумі 14000 доларів США.

У свою чергу ОСОБА_8 , діючи на виконання спільного з ОСОБА_9 та іншими невстановленими на даний час особами, злочинного умислу, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання їх результатів, близько 19:00 год. 16 вересня 2025 року, перебуваючи у м. Одесі, точну адресу досудовим розслідуванням не встановлено, на заздалегідь підшуканому транспортному засобі «Mercedes-Benz В-180», н/з НОМЕР_4 , відправив групу з 4 осіб у складі: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , до АЗС «WOG», за межами с. Маяки, Біляївського району, Одеської області для передачі їх ОСОБА_10 , та доставки їх на виконання вказівок ОСОБА_9 до невстановленої особи у м. Білгород-Дністровський для подальшого незаконного перетину ними кордону України на території Одеської області.

При цьому водієм вказаного транспортного засобу ОСОБА_8 залучено ОСОБА_15 , який ймовірно не був обізнаний про злочинні наміри ОСОБА_8 .

Після чого ОСОБА_8 у м. Одесі, точну адресу досудовим розслідуванням не встановлено, отримано від невстановленої особи другу частину грошових коштів у сумі 18000 доларів США за організацію незаконного перетину кордону ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Таким чином загальна сума неправомірної вигоди, отриманої ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та іншими на даний час невстановленими особами за організацію незаконного перетину кордону ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 складає 24000 доларів США, (що відповідно до курсу НБУ станом на 16 серпня 2025 року становило 988658,40 грн).

Під час передачі ОСОБА_15 за вказівкою ОСОБА_8 вказаних осіб ОСОБА_10 за вказівкою ОСОБА_9 , яка відбулась о 21:00 год. 16 вересня 2025 року на території АЗС «WOG», за межами с. Маяки, Біляївського району, Одеської області, злочинну діяльність ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та невстановлених на теперішній час осіб викрито та припинено співробітниками правоохоронних органів.

17.09.2025 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

19.09.2025 року старший слідчий Другого СВ (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_16 , за погодженням з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 діб, із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 331 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у сумі 1002268 грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави.

Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків, які обґрунтовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування; знищення, приховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні; а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого та до підозрюваного ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 14.11.2025 включно, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 331 прожитковий мінімум для працездатних осіб, що становить 1002268 грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави, а саме: прибувати до слідчого, із встановленою останньою особою періодичністю; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування із свідками, іншими підозрюваними в даному кримінальному провадженні з приводу обставин розслідуваного кримінального правопорушення; здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт громадянина України для виїзду за кордон та інші можливо наявні документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд до України.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри та доведеність існування ризиків, передбачених ст.177 КПК.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та обрати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, а у разі обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначити розмір застави з урахуванням матеріального стану підозрюваного.

Мотивуючи вимоги скарги, захисник посилається на необґрунтованість підозри, відсутність ризиків у кримінальному провадженні та не врахування особи підозрюваного ОСОБА_8 . Окрім цього, захисник вказує на визначення непомірного розміру застави для підозрюваного.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді оскаржена не була.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд дійшов до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, врахував суспільно-небезпечний характер, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим, дані про особу підозрюваного, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органу досудового розслідування; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; знищити, сховати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження; а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.

Відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_8 у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Докази, які містяться в матеріалах судового провадження, здобуті у ході досудового розслідування кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину.

Дослідивши долучені до клопотання слідчого докази, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав передбачених ст.87 КПК для визнання цих доказів недопустимими, не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

Таким чином, долучені до клопотання слідчого докази, на які міститься посилання в оскарженій ухвалі слідчого судді, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний ОСОБА_8 можливо вчинив інкримінований йому злочин: організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками та усуненням перешкод, з корисливих мотивів щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Оскільки покази свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на свідків, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також слідчий суддя обґрунтовано врахував ризики можливого знищення, приховання речей та документів, які мають значення для кримінального провадження; а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя з достатньою повнотою мотивував своє рішення щодо визначення застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Частиною 5 статті 182 КПК визначено межі розмірів застави в залежності від тяжкості вчинених злочинів, а також передбачено щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину розмір застави у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Слідчий суддя правильно врахував обставини та тяжкість інкримінованого злочину, особу підозрюваного, та у відповідності до ст.182 КПК вірно встановив виключність випадку та вирішив визначити підозрюваному як альтернативний запобіжний захід заставу у розмірі 331 (триста тридцять один) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1002268 (один мільйон дві тисячі двісті шістдесят вісім) грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави, оскільки такий розмір застави достатньою мірою може гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків.

На думку апеляційного суду, з урахуванням особи підозрюваного, конкретних обставин кримінального провадження та висунутої підозри у скоєнні тяжкого злочину, а саме організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками та усуненням перешкод, з корисливих мотивів щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб; враховуючи, що відповідно до підозри загальна сума неправомірної вигоди, отриманої під час скоєння кримінального правопорушення за організацію незаконного перетину кордону особами складає 24000 доларів США, визначений слідчим суддею розмір застави є достатнім і прийнятним також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Доводи сторони захисту про необхідність зменшення розміру застави, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки менший розмір застави, з великою вірогідністю може виявитися недостатнім для гарантування запобігання встановленим ризикам.

Твердження сторони захисту про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу не пов`язаного із позбавленням волі, колегія суддів визнає непереконливими, оскільки вказаний запобіжний захід також може виявитися неспроможним запобігти існуючим ризикам.

Доводи сторони захисту про те, що підозрюваний ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, має місце проживання, раніше не судимий, має матір, яка є інвалідом ІІІ групи, дружину та тещу, яка хворіє, не спростовують наявності існуючих на початковій стадії досудового розслідування ризиків.

Матеріали справи не містять даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я.

Слідчим суддею враховано, що підозрюваний ОСОБА_8 має певні захворювання, однак останній не позбавлений права на отримання медичної допомоги в умовах перебування його під вартою в слідчому ізоляторі.

Апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК, в тому числі і з урахуванням результатів досудового розслідування.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про неспроможність доводів захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 19.09.2025 року, якою підозрюваному ОСОБА_8 , в кримінальному провадженні №0000176 від 29.08.2025 року, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4