Справа № 202/6479/25
Провадження № 1-кс/202/9431/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпра ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , представника власника майна ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Індустріального районного суду м. Дніпра клопотання представника власника майна ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000679 від 28.06.2025, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпра надійшло зазначене клопотання.

В обґрунтування вказаного клопотання зазначено, що ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 02.07.2025 року накладено арешт на автомобіль «BMW X3» реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом заборони будь-яким особам його відчуження, розпорядження та використання. Вказаний арешт було накладено з метою збереження речових доказів. Заявник посилається на те, що на даний час усі необхідні дії з транспортним засобом проведені, його оглянуто та зафіксовані пошкодження, проведені або призначені відповідні експертизи, в зв`язку з чим потреба у скасуванні арешту на майно відпала, в зв`язку з чим просить скасувати арешт.

Представник власника майна ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав вимоги клопотання та пояснив, що на даний відпала необхідність у накладенні арешту на майно.

Власник майна ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала позицію свого представника.

Слідчий в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляду клопотання без його участі в заяві вказав, що заперечує проти задоволення клопотання, оскільки вказаний автомобіль визнаний речовим доказав в рамках кримінального провадження, а рішення не прийнято.

Заслухавши пояснення, дослідивши клопотання та надані матеріали, слідчий суддя приходить наступного висновку.

Згідно зі статтею 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України.

У відповідності до ч.ч. 1,2 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 174 цього Кодексу. Таким чином, правомірність володіння органами досудового розслідування майном, яке наділене ознаками речових доказів, має підтверджуватись в порядку, визначеному зазначеними статтями.

У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, згідно із п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт слідчий суддя повинен врахувати, зокрема, розумність та співрозмірність обмеження права є завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для підозри обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення, розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Аналогічна позиція викладена, також, у рішеннях по справах «Спорронг та Льонрот проти Швеції», «Прессос компанія ОСОБА_2 та інші проти Бельгії, «Звольський та Звольська проти Республіки Чехія», «Василеску проти Румунії» та інші.

Судом встановлено, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000679 від 28.06.2025, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 02.07.2025 року було накладено арешт на автомобіль «BMW X3» реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом заборони будь-яким особам його відчуження, розпорядження та використання, до скасування арешту у встановленому КПК України порядку.

При цьому слідчий суддя зауважує, що арешт на вказане майно накладено з метою збереження його як речового доказу.

Тобто арешт майна з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів та являється самостійною правовою підставою для арешту майна.

Посилання представника власника майна на те, що на даний час відпала потреба в подальшому арешті вказаного транспортного засобу та скасування арешту не вплине на подальше досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні слідчий суддя не може прийняти до уваги, оскільки транспортний засіб марки «BMW X3» реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, має доказове значення у даному кримінальному провадженні, а отже, з урахуванням того, що досудове розслідування на даний час не завершено, та з вказаним автомобілем планується проведення слідчих дій, відсутні підстави вважати, що у подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба немає.

Враховуючи викладене слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зазначеного клопотання, оскільки заявником не доведено, що в подальшому застосуванні арешту відпала потреба, оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000679 від 28.06.2025, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України триває.

Враховуючи наведене у сукупності, клопотання про скасування арешту майна на даному етапі досудового розслідування задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника власника майна ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000679 від 28.06.2025, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1