ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 621 / 2104 / 25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/ 2031 /25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.121,ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме потерпілих, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_9 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 22.07.2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаним вироком ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Костянтівка Зміївського району Харківської області, є громадянином України, без освіти, не одружений, не працює, зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , в силу статті 89 Кримінального кодексу України не судимий, - визнано винним у кримінальних правопорушеннях, передбачених частиною 2 статті 121, частиною 4 статті 185, частиною 1 статті 357 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання:

- за частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років;

- за частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

- за частиною 1 статті 357 Кримінального кодексу України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

До набрання вироком законної сили залишено у відношенні ОСОБА_7 запобіжний захід - тримання під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор".

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з дня затримання 25 квітня 2025, зарахувавши попереднє ув`язнення у строк покарання у виді позбавлення волі із розрахунку день за день.

Також вирішено долю речових доказів, процесуальних витрат та арештів майна, відповідно до ст. 100, 126, 174 КПК України.

Згідно вказаного вироку ОСОБА_7 , обвинувачується в тому, що він, 17 квітня 2025 близько 16:00 години, з цивільною дружиною ОСОБА_10 , у стані алкогольного сп`яніння, прийшли до ділянки вулиці поруч із домоволодінням АДРЕСА_3 , за місцем проживання своїх знайомих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , з метою вживання спиртних напоїв.

Того ж числа та часу, ОСОБА_7 , зайшов на територію вказаного вище домоволодіння, постукав у вікно, з метою викликати власників, на що вийшов ОСОБА_11 , після чого на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, між ними виникла сварка, в ході якої, у ОСОБА_7 виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , реалізуючи який, ОСОБА_7 , в той же день та час, на території двору домоволодіння, діючи умисно, суб`єктивно усвідомлюючи суспільну небезпеку та протиправність свого умислу, передбачаючи можливість настання наслідків у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, наблизився до ОСОБА_11 на відстань близько трьох метрів, після чого узяв у праву руку фрагмент цегли та прицільно, з силою, жбурнув її в напрямку голови ОСОБА_11 , внаслідок чого останній впав на ґрунтовий покрив.

В свою чергу, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію умислу на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , усвідомлюючи, що останній травмований і не може чинити будь-яких активних дій самозахисту, покинув цеглу та взяв у праву руку фрагмент дерев`яної палиці та наніс нею не менше трьох ударів в ділянку голови та верхньої частини тулуба ОСОБА_11 , чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження, у виді синця в скроневій ділянці зліва із наявністю крововиливу у м`які покриви голови в даній ділянці, синець в лівій навколоочній ділянці по верхньому та нижньому повіках лівого ока із захватом області проекції лівої виличної кістки та розповсюдженням на область лівої щоки, а також синець в середній третині по заднє-зовнішній поверхні лівого плеча та важку тупу відкриту черепно-мозкову травму у вигляді забою головного мозку із формуванням контузійно - геморагічних вогнищ в полюсно - конвекситальному відділі правої скроневої частки головного мозку та латерально - базальному відділі правої лобної частки головного мозку із наявністю субарахноїдального крововиливу у лобній і потиличній ділянках та по поверхні правої міжпівкульної щілини головного мозку, правобічного субдурального крововиливу, розташованого по конвекситальних відділах правої півкулі головного мозку із деяким переходом на основу черепа в ділянці задньої та середньої черепних ямок та заходом у міжпівкульну щілину, відкритого втиснутого перелому правої скроневої та тім`яної кісток з епідуральним крововиливом в скроневій і тім`яній ділянці справа із розповсюдженням на області середньої черепної ямки справа, із наявністю крововиливу у м`які покриви голови з боку їх внутрішньої поверхні та забитої рани в правій скроневій ділянці, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.

Після спричинення потерпілому ОСОБА_11 вказаних тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 припинив свої протиправні дії.

17.04.2025 о 16:55 годині потерпілого ОСОБА_11 , внаслідок спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , госпіталізовано до Комунального некомерційного підприємства «Харківська обласна клінічна лікарня швидкої невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова», де в подальшому 22.04.2025 о 21 годині 35 хвилин, за наслідком спричиненої важкої тупої відкритої черепно-мозкової травми з внутрішньочерепними крововиливами, відкритим втиснутим переломом кісток черепа та забоєм головного мозку, що у своїй течії ускладнилася гострим розладом мозкового кровообігу та набряком-набряканням головного мозку, настала його смерть.

Вказані дії ОСОБА_7 , суд кваліфікував за ч.2 ст.121 КК України, а саме,як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Крім того, 17.04.2025 в період часу з 16:00 по 19:00 години ОСОБА_7 разом із своєю цивільною дружиною ОСОБА_10 , перебували в приміщенні будинку АДРЕСА_3 , спільно вживали спиртні напої разом із знайомою ОСОБА_12 , де у ОСОБА_7 виник умисел направлений на крадіжку майна із приміщення вказаного будинку.

З метою реалізації умислу, в цей же день та час, перебуваючи в приміщенні кухні вказаного будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння, скориставшись тим, що власниця будинку ОСОБА_12 , не бачить його дій, так як вживає алкогольні напої разом із ОСОБА_10 , а також відсутністю за місцем проживання ОСОБА_11 , діючи таємно, протиправно, з корисливим мотивом, з метою наживи, в умовах дії воєнного стану на території України, який введено із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 та неодноразово продовжено, наблизився до кухонного столу звідки викрав мобільний телефон марки XIOMI моделі REDMI 9А, вартістю 2901 грн. 50 к., після чого з приміщення коридору будинку, викрав бензопилу марки «Світязь моделі БП-4500 в корпусі жовтого кольору, вартістю 1598 грн. 30 к., які належать ОСОБА_11 .

Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_7 покинув приміщення вищевказаного будинку, розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 4499 грн. 83 коп.

Вказані дії ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Крім того, 17.04.2025 в період часу з 16:00 до 19:00 години, ОСОБА_7 під час вживання спиртних напоїв разом із своєю цивільною дружиною ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , за місцем проживання останньої, за вищевказаною адресою, в приміщенні спальної кімнати вищевказаного будинку, виявив банківську картку Акціонерного товариства Ощадбанк № НОМЕР_1 та банківську картку Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк № НОМЕР_2 та у нього виник умисел на їх викрадення. З метою якого, ОСОБА_7 скориставшись тим, що власниця будинку ОСОБА_12 , не бачить його дій, так як вживає алкогольні напої разом із ОСОБА_10 , а також відсутністю за місцем проживання ОСОБА_11 , діючи таємно, протиправно, з корисливих мотивів, викрав вищевказані банківські картки Акціонерного товариства Ощадбанк № НОМЕР_1 та банківську картку Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк № НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_11 та відноситься до платіжної картки - електронного платіжного засобу, та є офіційним документом, відповідно до Законів України «Про платіжні послуги», «Про інформацію», «Про банки і банківську діяльність».

Заволодівши зазначеними банківським картками, ОСОБА_7 покинув приміщення вищевказаного будинку, після чого розпорядився ними на власний розсуд.

Вказані дії ОСОБА_7 суд кваліфікував за чю1 ст.357 КК України, як викрадення офіційного документа вчинене з корисливих мотивів.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На зазначений вирок суду першої інстанції захисником обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_13 , подано апеляційну скаргу, в якій захисник просить вирок пом`якшити та застосувати відносно обвинуваченого положення ст. 69 КК України, призначивши покарання нижче від нижчої межі, встановленої санкціями статей 121 та 185 КК України, а саме: за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки та за ч.4 ст. 185 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Відповідно до ст.70 КК України, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Обґрунтовує вказані вимоги тим, що судом під час ухвалення вироку судом не враховано можливості призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкціями статей 121 та 185 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, з урахуванням особи винного. Як зазначає захисник, її підзахисний вину визнав повністю, щиро розкаявся та погодився на розгляд справи в порядку, передбаченому ч.3 стю349 КПК України. Просить врахувати, що обвинувачений має хронічне захворювання у формі дісоціального розладу особистості. Під час судового розгляду щиро розкаявся та просив суд суворо не карати, обіцяв виправиться в майбутньому. Також просить врахувати, що з боку потерпілих претензій не надходило.

А тому, захисник вважає, що до її підзахисного можливо застосувати положення ст. 69 КК України та призначити більш м`яке покарання, з урахуванням кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням даних про особу винного.

На вказаний вирок була подана також апеляційна скарга прокурором, який до початку апеляційного розгляду відмовився від неї, надавши письмову заяву.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений просив задовольнити вимоги апеляційної скарги його захисника та призначити йому більш м`яке покарання.

Захисник підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив їх задовольнити та пом`якшити обвинуваченому покарання.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав вирок законним та обґрунтованим.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого, його захисника, думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, дії обвинуваченого судом кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і на підставі яких відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, судом не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє.

Дослідивши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , щодо суворості призначеного обвинуваченому покарання та вимоги щодо призначення більш м`якого покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України, на підставі врахування обставин, передбачених ст.66 КК України, колегія суддів вважає їх позбавленими правових підстав, при цьому виходить з наступного.

Так, відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Загальні засади призначення покарання, визначені в ст.65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

В даному випадку, суд врахував тяжкість вчинених обвинуваченими кримінальних правопорушень, які, відповідно до статті 12 КК України, особливо тяжким, тяжким злочинами та кримінальним проступком; відомості про особу обвинуваченого, який раніше в силу статті 89 КК України не судимий; не одружений; не працює; на обліку в психіатричному кабінеті не перебував; згідно висновку судово-психіатричної експертизи №337 від 19.05.2025 ОСОБА_7 на теперішній час страждає на хронічне захворювання у формі дісоціального розладу особистості. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення ОСОБА_7 перебував у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза хронічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_7 на теперішній час, відповідно до свого психічного стану, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує; за місцем проживання характеризується з негативної сторони.

Також судом враховано пом`якшуючу покарання обставину, передбачену ст.66 КК України, а саме щире каяття та обставини, що обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, а саме: вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вищенаведене, а також позиції потерпілої ОСОБА_14 , яка в частині призначення покарання покладалась на розсуд суду, суд першої інстанції дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, є покарання у виді позбавлення волі на строк в межах санкції ч.2 ст. 121 КК України, та у виді позбавлення волі на строк в межах санкції ч.4 ст.185 КК України, обмеження волі в межах санкції ч.1 ст.357 КК України.

Таким чином, судом першої інстанції вже враховано ті обставини, на які посилається захисник обвинуваченого, як на підстави для призначення йому менш суворого покарання. Додаткових та неврахованих судом першої інстанції фактів, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим умисного кримінального правопорушення та які б слугували безумовними підставами для пом`якшення обвинуваченому покарання та застосування відносно нього положень ст.69 КК України, не встановлено та захисником обвинуваченого не зазначено.

Таку пом`якшуючу покарання обставину, як відсутність претензій з боку потерпілої сторони, яка не заявляла цивільного позову у даному кримінальному провадженні, за відсутності претензій від потерпілої сторони матеріального та морального характеру до обвинуваченого, колегія суддів визнати не може, оскільки в даному випадку, шкода відшкодована в повному обсязі, шляхом повернення викраденого майна потерпілій не добровільно, а згідно вироку суду. При цьому, потерпіла покладалась на розсуд суду в частині призначення обвинуваченому покарання.

Таким чином, підстав вважати призначене судом першої інстанції покарання явно несправедливим, у зв`язку з його суворістю, колегія суддів не вбачає, оскільки призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, законним, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено підстав для скасування вироку за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку також не вбачається, внаслідок чого вирок суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 22.07.2025 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 2 ст.121, ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ _____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4