УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра

у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро клопотання слідчого СВ ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_5 , погоджене з прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища міського типу Софіївка Софіївського район Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, який перебуває на посаді кулеметника 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти НОМЕР_1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «солдат», раніше не судимого в силу ст.89 КК України,

якому 04 грудня 2025 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.5 КК України,

ВСТАНОВИВ:

05 грудня 2025 року до суду надійшло вищевказане клопотання слідчого, погоджене із прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0004123, кваліфікованого за ст.407 ч.5 КК України, що розпочате за фактом того, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, який перебуває на посаді кулеметника 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти НОМЕР_1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в порушення вимог ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.ст.1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.9, 11, 12, 14, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та, не одержавши відповідних дозволів (наказів) начальників (командирів), які за законодавством уповноважені надавати такі дозволи (накази), 05 березня 2025 року приблизно о 13.00 годині, самовільно залишив місце служби місце тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_2 , який дислокувався за адресою: АДРЕСА_2 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану), та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби, та був незаконно відсутній на службі до 24 жовтня 2025 року, коли ОСОБА_4 було доставлено у військову частину НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (за адресою: місто Дніпро, Амур-Нижньодніпровський район), внаслідок чого кримінальне правопорушення припинено. 04 грудня 2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України. За таких обставин, посилаючись на те, що необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно затриманого обумовлена існуванням ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, та необхідністю виконання слідчих (процесуальних) дій по кримінальному провадженню, слідчий звернувся до суду із даним клопотання, яке просив задовольнити.

В судовому засіданні прокурор подане клопотання підтримав, просив його задовольнити з викладених у ньому підстав.

Підозрюваний в судовому засіданні чіткої позиції не висловив.

Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання слідчого, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, відповідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри, як підстави для застосування запобіжного заходу, суд враховує відсутність законодавчого визначення вказаного поняття та усталену практику Європейського суду з прав людини і критерії визначення цього поняття. Зокрема, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач може зробити висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

За змістом ст.ст.176, 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Згідно ч.8 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тобто тримання під вартою).

В судовому засіданні підтверджено, що СВ ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004123, кваліфікованому за ст.407 ч.5 КК України, та розпочате за фактом самовільного залишення ОСОБА_4 військової частини в умовах воєнного стану. 04 грудня 2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вручено повідомлення про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення, за який підозрюваному загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, що відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме актами службових розслідувань, повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, рапортами про виявлення відсутності у військових частинах, поясненнями ОСОБА_4 , протоколом допиту підозрюваного, а також іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності та взаємозв`язку.

Також, на думку суду, доведеним є зазначений в клопотанні ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки, з огляду на встановлені фактичні обставини кримінального правопорушення обґрунтованим є висновок, що підозрюваний, розуміючи тяжкість підозри та покарання, яке йому загрожує, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, залишивши місце свого постійного проживання з метою уникнення покарання. Разом з тим, заявлені в клопотанні ризики, передбачені п.п.3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду клопотання.

Визнаючи доведеним заявлений слідчим ризик, суд також керується практикою Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні від 26 липня 2001 року по справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Тому, з метою запобігання вказаному ризику, забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, необхідним запобіжним заходом, який має бути застосований до нього є тримання під вартою.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.183, 184, 186, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_5 , погоджене з прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, але в межах строків досудового розслідування, тобто до 02 лютого 2026 року включно, без права внесення застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1