Номер провадження: 11-кп/813/715/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

законного представника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу прокурора Херсонської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_9 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 29.05.2024 року в кримінальному провадженні №0000177 від 06.02.2023 року про застосування примусових заходів медичного характеру відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Херсон, не одруженого, який має середню спеціальну освіту, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у зв`язку із вчиненням суспільно-небезпечного діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

установив

Оскарженою ухвалою було задоволено клопотання слідчого СВ ВП №2 ХРУП ГУНП в Херсонській області, погоджене прокурором Херсонської окружної прокуратури Херсонської області у кримінальному провадженні №0000177 від 06.02.2023 року, та застосовано до ОСОБА_10 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що передбачене ч. 4 ст. 185 КК України примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Ухвалою суду запобіжний захід щодо ОСОБА_10 не обирався.

Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції, врахував доводи клопотання сторони обвинувачення та висновок судово-психіатричної експертизи №31 від 16.05.2023 року, встановив, що мало місце скоєння ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України в стані неосудності, продовження його перебування в такому стані й на даний час, тобто встановив наявність підстав, передбачених п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.513 КПК, та на підставі ч.2 ст.513 КПК дійшов висновку про необхідність застосування у відношенні ОСОБА_10 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Судом 1-ої інстанції було встановлено, що ОСОБА_10 , 05 лютого 2023 року приблизно о 12.00 годині, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, знаходячись в приміщенні церкви «Адвентистів сьомого дня» по вул. Будівельників, 12А, в м. Херсон, з приміщення розташованого на другому поверсі, здійснив крадіжку мобільного телефону «Huawei MATE 10 Pro 6/128 Gb», вартість якого становить 4700 грн., що належить ОСОБА_11 , спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Після вчиненого, з місця події зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Дії ОСОБА_10 суд кваліфікує за ознаками суспільно небезпечного діяння, що передбачено ч. 4 ст. 185 КК, за кваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Не погодившись з ухвалою суду, прокурор Херсонської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу змінити з підстав істотного порушення судом вимог кримінального процесуального законодавства.

Прокурор зазначає, що вказівка суду в мотивувальній частині ухвали про те, що ОСОБА_10 умисно, з корисливого мотиву таємно викрав чуже майно, суперечить вимогам ст.24 КК України та свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи викладене, прокурор просить змінити мотивувальну частину ухвали суду першої інстанції, виключивши з мотивувальної частини ухвали вказівку на форму вини «умисно, з корисливого мотиву».

За згодою учасників кримінального провадження, апеляційний розгляд проведено за відсутності особи, щодо якої вирішується питання щодо застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_10 ,оскільки в апеляційній скарзі прокурора не ставиться питання щодо погіршення його становища.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; захисника ОСОБА_7 , законного представника ОСОБА_8 які також підтримали апеляційну скаргу; вивчивши матеріали справи за клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Мотивуючи доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, суд першої інстанції послався в ухвалі на його показання, у яких він повністю визнав свою вину та підтвердив фактичні обставини справи, показання допитаних потерпілого та свідків, а також письмові докази.

На підставі викладеного, дії ОСОБА_10 суд обґрунтовано кваліфікував за ознаками суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, за кваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_10 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України є правильними, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, не оспорюються учасниками провадження, отже не перевіряються під час апеляційного розгляду.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду встановлені обставини для зміни ухвали суду, з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Статтею 24 КК України визначено, що прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, згідно висновку судово-психіатричної експертизи №31 від 16.05.2023 року ОСОБА_10 страждав і на теперішній час страждає на психічні розлади внаслідок ураження головного мозку змішаного генезу. У період часу, що цікавить слідство, був психічно хворим, тоді не міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. До ОСОБА_10 рекомендовано застосувати примусові заходи медичного характеру госпіталізація у психіатричний заклад зі звичайним наглядом.

За встановлених обставин, дії ОСОБА_10 не могли бути умисними в жодній із форм вини (прямий чи непрямий умисел), оскільки він не усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, а отже не міг передбачати та бажати настання суспільно небезпечних наслідків.

Вказівка суду в мотивувальній частині ухвали про те, що ОСОБА_10 умисно, з корисливого мотиву таємно викрав чуже майно суперечить вимогам ст. 24 КК України та свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З огляду на викладене вище, у зв`язку з необхідністю виправлення цієї помилки суду при формулюванні обставин вчиненого ОСОБА_10 суспільно небезпечного діяння, яка не погіршує становище ОСОБА_10 , та не впливає на застосування до нього примусових заходів медичного характеру, ухвалу суду першої інстанції в мотивувальній частині слід змінити шляхом виключення форми вини «умисно, з корисливого мотиву».

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює ухвалу суду про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру у разі зміни правової кваліфікації діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Пункт 4 ч. 1 ст. 409 КПК встановлює, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Крім того, підставою для зміни судового рішення є також істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, передбачене п.3 ч.1 зазначеної статті.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції зміні.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Апеляційну скаргу прокурора Херсонської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 29.05.2024 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ ВП №2 ХРУП ГУНП в Херсонській області, погоджене прокурором Херсонської окружної прокуратури Херсонської області у кримінальному провадженні №0000177 від 06.02.2023 року, та застосовано до ОСОБА_10 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали суду з формулювання обвинувачення суспільно небезпечного діяння, вчиненого ОСОБА_10 вказівку на форму вини «умисно, з корисливого мотиву».

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4