Номер провадження: 11-сс/813/1961/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001520 від 13.12.2023 року за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 18.09.2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Первомайськ Миколаївської області, громадянки України, розлученої, яка має неповнолітню дитину, офіційно не працевлаштована, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

встановив:

Слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0001520 від 13.12.2023 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.149, ч.2 ст.332, ч.3 ст.332 КК України.

23.04.2025 року, в даному кримінальному провадженні ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 18.09.2025 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 та підозрюваній ОСОБА_9 продовжений строк тримання під вартою до 23.10.2025 року включно, з визначенням застави 1000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3028000 грн.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу, постановити нову, якою зменшити раніше визначений розмір застави в межах встановлених п.3 ч.5 ст.182 КПК України від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Захисник вважає, що жоден із заявлених стороною обвинувачення ризиків, передбачених ст.177 КПК України не був доведений. Звертає увагу на те, що ОСОБА_9 раніше не судима, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, самостійно виховує хвору неповнолітню дитину. Вказує, що досудове розслідування триває вже 5 місяців і за цей час заявлені стороною обвинувачення ризики значно зменшились. Крім того захисник наголошує про те, що у підозрюваної відсутні значні матеріальні статки, які б дозволи їй внести визначену слідчим суддею заставу, в розмірі, який є для неї завідомо непомірним. Також захисник вважає, що визначивши заставу у виключному розмірі, фактично до ОСОБА_9 був застосований безальтернативний винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід у виді домашнього арешту, або визначити мінімальний розмір застави з урахування особи підозрюваної та її майнового стану. Захисник зазначає про те, що під час розгляду клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою слідчий суддя не врахував: майновий стан підозрюваної; ту обставину, що підозрювана має не утриманні непрацездатних батьків пенсіонерів; те, що підозрювана має постійне місце проживання та раніше не судима. Крім того, захисник вважає, що слідчий суддя безпідставно визначив підозрюваній завідомо непомірний для неї розмір застави у виключному розміру, не надавши оцінки її майновому стану.

Заслухавши суддю-доповідача; захисників, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого; обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина 1 ст.404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Зі змісту ч.5 ст.199 КПК вбачається, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Частиною 4 ст.199 КПК передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Згідно з ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях (зокрема «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і орган досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 слідчий суддя дотримався вимог ст.199 КПК, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв законне та обґрунтоване судове рішення.

Апеляційним судом встановлено, що 23.04.2025 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_9 була перевірена апеляційним судом під час перегляду ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 25.04.2025 року про застосування до неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою та підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами в їх сукупності.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

При цьому, відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їй злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

На теперішній час строк досудового розслідування в кримінальному №0001520 продовжений до 6-ти місяців, а саме до 23 жовтня 2025 року.

Для закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні необхідно виконати ряд процесуальних дій, в тому числі: провести огляд та детальний аналіз інформації, отриманої під час здійснення тимчасових доступів до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, та перебували у володінні ТОВ «Нова Пошта»; завершити проведення оглядів вилученого під час проведених 23.04.2025 обшуків; здійснити тимчасові доступи до інформації та документів, які перебувають у володінні: Державної прикордонної служби; Міністерстві соціальної політики; Національної сервісної служби; Міністерстві закордонних справ; Державної податкової служби; Пенсійного фонду України; службах у справах дітей Глухівської міської ради Сумської області, Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації, Шептицької районної державної адміністрації Львівської області, Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, Степанківської сільської ради Черкаської області, провести детальний аналіз отриманої інформації; при співпраці із міжнародними організаціями отримати відомості щодо грошових переказів відправлених чи отриманих з використанням платіжних систем MoneyGram та PayPal, провести детальний аналіз отриманої інформації; призначити компютерно-технічні експертизи з метою дослідження мобільних телефонів (34 телефони) та компютерної техніки, вилучених під час проведених обшуків; призначити судові почеркознавчі експертизи за експертною спеціальністю 1.1 «Дослідження почерку і підписів» з метою дослідження документів, вилучених 23.04.2025 під час проведених обшуків, а також документів, які будуть вилучені під час здійснення тимчасових доступів; допитати осіб, які володіють відомостями, що мають значення для доказування у кримінальному провадженні, в тому числі малолітніх та неповнолітніх дітей, позбавлених батьківського піклування, над якими було встановлено опіку чи піклування, та які перебувають на території України; направити запити про надання міжнародної правової допомоги до Сполучених Штатів Америки, Королівства Іспанії та Держави Ізраїлю; скасувати гриф таємності клопотань на проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а також відповідних ухвал про дозвіл на їх проведення та протоколів за результатами проведення; за результатами оцінки зібраних під час досудового розслідування доказів вирішити питання щодо повідомлення про нову підозру ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 ; встановити всіх осіб, причетних до вчинення вказаних злочинів, та їх місце перебування, вирішити питання щодо повідомлення їм про підозру; виконати вимоги ст. ст. 290 та 291 КПК України, зокрема надати доступ до матеріалів досудового розслідування підозрюваним та їх захисникам, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

Оскільки наразі досудове розслідування триває, існуючи в даному кримінальному провадженні ризики (п.п.1, та 3 ч.1 ст.177 КПК), які обґрунтовують необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_9 , не зменшились та не відпали.

Слідчий суддя при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою врахував, що злочин, передбачений ч.3 ст.332 КК України, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Окрім цього, колегія суддів враховує, що на даний час ОСОБА_9 змінено повідомлення про підозру та на даний час вона підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.149, ч.3 ст.332 КК України. Передбачений ч.3 ст.149 КК України злочин є особливо тяжким, за який передбачено покарання від 8 до 15 років, з конфіскацією майна.

Враховуючи наведені обставини, зокрема зміст підозри у вчиненні особливо тяжкого та тяжкого злочинів, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній ОСОБА_9 у разі доведеності її вини, апеляційний суд вважає, що ризик того, що підозрювана може переховуватись від органу досудового розслідування та суду не зменшився, а з урахуванням збільшення підозри, дійсно продовжує існувати та є обґрунтованим.

Крім того, апеляційний суд погоджується з продовженням існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що перебуваючи на свободі ОСОБА_9 матиме можливість здійснювати вплив на свідків у даному кримінальному провадженні.

Наразі досудове розслідування триває, а показання свідків у даному кримінальному провадженні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

За наявності існування обґрунтованої підозри та вищевказаних ризиків, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок слідчого судді щодо необхідності продовження застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому, обставин передбачених ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваної ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з п.2 ч.5 ст.182 КПК, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує 80 чи 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Таким чином, процесуальним законом визначено, що до особи, яка підозрюється у вчиненні тяжкого злочину може бути застосовано розмір застави вищій, ніж у зазначених межах, у виключних випадках.

На підставі аналізу вищевикладених положень кримінального процесуального закону можна дійти висновку про те, що саме суд вправі визначити, чи здатна застава у розмірі від 20 до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину) забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а також зауважити на виключності такого випадку.

У даному кримінальному провадженні виключність випадку полягає в тому, що ОСОБА_9 , за версією органу досудового розслідування, підозрюється у вчиненні ряду епізодів тяжкого та особливо тяжкого злочинів за попередньою змовою групою осіб.

За таких обставин колегія суддів вважає, що застава у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, на даному етапі досудового розслідування, може виявитися не здатною забезпечити виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків та нівелювати існуючи ризики.

На переконання апеляційного суду перспектива втрати застави у визначеному слідчим суддею виключному розмірі буде достатнім стримуючим фактором для підозрюваної, щоб запобігти виникненню у неї бажання переховуватись від органу досудового розслідування, впливати на свідків, або будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для продовження підозрюваній строку тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваної та сама підозра у вчиненні тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно продовжують існувати ризики, які виправдовують тримання підозрюваної під вартою.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційні скарги захисників без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.09.2025 року, якою в кримінальному провадженні №0001520 від 13.12.2023 року підозрюваній ОСОБА_9 продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 23.10.2025 року включно, з визначенням застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4