ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 522/19365/25

Провадження № 1-кп/522/3153/25

26 листопада 2025 року місто Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретарів судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000877, відомості про яке внесено 20.06.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Здолбунів Ровенської області, громадянина України, з середньою технічною освітою, інваліда ІІ групи, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дочку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , директора ПП «ОТОН», який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_8 19.06.2025, приблизно о 15 годині 40 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування, встановити не вдалось, керував технічно справним автомобілем марки «Mercedes-Benz GL350 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в світлий час доби, по сухій, чистій проїзної частини провулку Дунаєва зі сторони будинку №3 вказаного провулку в напрямку Французького бульвару, з подальшим маневром повороту ліворуч на проїзну частину Французького бульвару, проявивши неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагуючи на її зміну, при виникненні перешкоди для руху у вигляді пішохода на проїзній частині, якого об`єктивно спроможний був виявити, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який переходив проїзну частину Французького бульвару справа наліво за напрямком руху автомобіля «Mercedes-Benz GL350 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі забою головного мозку тяжкого ступеню з вогнищами забою в лобних частках з обох сторін, закритого перелому склепіння та основи черепа справа лінійного перелому лобної кістки справа, з переходом лінії перелому через вінцевий та сагільний шви з роздвоєнням лінії перелому на тім`яну кістку справа, лямбдовидний шов, задню черепну ямку та на праву частину потиличної кістки, яка ускладнилась субдуральним крововиливом (крововиливом між твердою та павутинними мозковими оболонками), масивним субарахноїдальним крововиливом з розповсюдженням геморагічного вмісту в півкульну щілину (крововиливом між м`якою та павутинними мозковими оболонками), та супроводжувалась гемосинусом лобної пазухи (наявність крові в порожнину пазухи), підапоневротична гематома в ділянці сагітального шва (в тім`яній ділянці по центру), множинні забої м`яких тканин голови, які згідно п. 2.1.3. «б», «в» «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995р., відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Таким чином ОСОБА_8 , своїми необережними діями у формі злочинної недбалості допустив порушення вимог п. п. 2.3 (6); 12.3 Правил дорожнього руху України, які вказують на:

п. 2.3 ПДР «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 12.3 ПДР «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

- чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження.

Умисні дії ОСОБА_8 , які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, та пояснив суду, що дійсно при вказаних у обвинувальному акті обставинах він 19.06.2025, приблизно о 15 годині 40 хвилин, керував технічно справним автомобілем марки «Mercedes-Benz GL350 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по провулку Дунаєва зі сторони будинку №3 вказаного провулку в напрямку Французького бульвару. Під час здійснення маневру - повороту ліворуч на проїзну частину Французького бульвару, не побачив перешкоду у вигляді пішохода на проїзній частині, якого об`єктивно спроможний був виявити, внаслідок чого не встиг своєчасно загальмувати та допустив наїзд на ОСОБА_6 , який переходив проїзну частину Французького бульвару справа наліво за напрямком руху автомобіля. Їхав він зі швидкістю 3 км/год., наїзд відбувся посередині дороги. ОСОБА_8 зазначив, що сам викликав швидку допомогу, цікавився станом здоров`я потерпілого і провідував його у лікарні, щиро розкаюється у вчиненому, повністю відшкодував потерпілому завдані збитки, сплатив його лікування, реабілітацію і медикаменти, а також виплатив йому два розміри заробітньої платніЮ поки останній лікувався і просив його суворо не карати та не позбавляти права керування транспортними засобами.

Під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_6 пояснив суду, що ОСОБА_8 19.06.2025 року керував автомобілем марки «Mercedes-Benz GL350 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався по пров. Дунаєва, біля буд. №3 в бік Французького бульвару та здійснював поворот ліворуч на проїзну частину Французького бульвару, який він в той час переходив. Зазначив, що ОСОБА_8 несвоєчасно його помітив, а він в свою чергу злякався можливого наїзду на нього. Пояснив, що обвинувачений ОСОБА_8 повністю відшкодував йому усі витрати, пов`язані із лікуванням, спричиненими наслідками дорожньо-транспортної пригоди у розмірі біля 44 000 (сорока чотирьох тисяч) гривень; компенсував йому заробітну плату за два місяці, які мав працювати, але не міг, у зв`язку з відновленням стану здоров`я шляхом перерахунку на його особовий рахунок суми у розмірі 16 000 (шістнадцять тисяч) гривень, а також надав суттєву матеріальну допомогу для влаштування побутових та житлових потреб у розмірі 335 000 (триста тридцять п`ять тисяч) гривень. З огляду на викладене, просив суд ОСОБА_8 суворо не карати.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою провину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а так само визнав всі фактичні обставини його вчинення, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показами обвинуваченого, наданим ним безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованого ОСОБА_8 діяння і ніким не оспорюються, суд приходить до переконання, що діяння, яке вчинене обвинуваченим дійсно мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і ОСОБА_8 винуватий у його вчиненні, так як він здійснив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Так, статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до позиції, викладеної у рішенні ЄСПЛ «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року, складовими елементами принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин 5 та 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , суд визнає його визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку.

Відповідно до положень ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , судом не встановлено.

У роз`ясненнях, що містяться у п.п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 (з наступними змінами і доповненнями) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до приписів ст. 12 КК України, є необережним тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який є інвалідом ІІ групи, одружений, має на утриманні неповнолітню дочку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із середньою технічною освітою, обіймає посаду директора ПП «ОТОН», займається волонтерською діяльністю та передав у безоплатне користування майно належне ПП «ОТОН» ЗСУ, має постійне місце проживання та реєстрації, за місцем роботи і проживання характеризується виключно позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, посткримінальну поведінку обвинуваченого, яка виразилась у повному відшкодуванні потерпілому завданого збитку, що підтверджується наданими суду копіями квитанцій та платіжних доручень, відсутність у потерпілого ОСОБА_6 претензій матеріального та морального характеру, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих обставин.

Так, формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 22 березня 2018 року у справі № 759/7784/15-к вказала про те, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки.

Так, ОСОБА_8 визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, цікавився станом потерпілого і провідував його у лікарні, добровільно відшкодував потерпілому завдані збитки, надав матеріальну допомогу у розмірі двомісячного заробітку ОСОБА_6 , який він втратив внаслідок отриманих тілесних ушкоджень та лікування, таким чином в діях його діях проявилося щире та дійове каяття.

Активне сприяння розкриттю злочину припускає надання особою органам досудового розслідування будь якої допомоги у встановленні невідомих їм обставин справи.

Судом враховано висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 30.10.2018 року у справі №559/1037/16-к, де надано роз`яснення, що активне сприяння розкриття злочину і щире каяття є окремими обставинами, що пом`якшують покарання, у зв`язку з чим суд розцінює щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину альтернативними, незалежними, окремо існуючими обставинами, що пом`якшують покарання.

Крім того, суд враховує висновки досудової доповіді Приморського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області, відповідно до яких виправлення ОСОБА_8 можливе без позбавлення волі на певний строк за умови здійснення нагляду та не становить небезпеки для суспільства, а також думку потерпілого ОСОБА_6 .

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, характеру та ступеню суспільної небезпеки скоєного, його наслідків, даних про особу обвинуваченого, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе при застосуванні до нього покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України та на підставі ст. 75 КК України звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Крім того, суд звертає увагу на те, що санкція ч. 2 ст. 286 КК України, передбачає додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Відповідно до ст.ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Як судом вже було зазначено вище, обвинувачений ОСОБА_8 вчинив необережний злочин, з місця ДТП не зникав, не перебував у стані алкогольного або наркотичного сп`яніння, самостійно викликав швидку потерпілому, у його діях і ставленні до скоєного убачається як щире, так і дійове каяття, оскільки потерпілому в повному обсязі відшкодовано заподіяну шкоду, а також втрачений заробіток за два місці. Більш того, обвинуваченим ОСОБА_8 було компенсовано витрати лікарні, пов`язані із лікуванням потерпілого, тобто в повному обсязі усунено заподіяну шкоду.

ОСОБА_10 також займається волонтерською діяльністю, за що нагороджений відповідною відзнакою, є інвалідом ІІ групи, на його утриманні перебуває неповнолітня дитина, що додає додаткових обов`язків перед нею як батька, в країні наразі діє воєнний стан у зв`язку з збройною агресіє РФ проти України та її масштабним вторгненням, у зв`язку з чим може виникнути необхідність у пересуванні, виїзді чи переїзді в інше місто або країну і позбавлення права керування транспортними засобами обвинуваченого може негативно вплинути на всю його родину у випадку непередбачуваних обставин.

Крім того, суд враховує позицію потерпілого ОСОБА_6 , який просив суд не позбавляти ОСОБА_8 права керування транспортними засобами. З огляду на вище викладені обставини і прокурор в судових дебатах просила не призначати обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

З огляду на зазначене, з урахуванням думки учасників кримінального провадження, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, низький ризик вчинення обвинуваченим повторного злочину, суд вважає за можливе не призначати ОСОБА_8 додаткове покарання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його застосування до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Заходи забезпечення кримінального провадження, тобто арешт, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2025 року із забороною розпорядження, відчуження та користування на автомобіль «Mercedes-Benz GL350 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на момент ДТП фактично перебував у володінні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та власником якого є ОСОБА_11 , яка за свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , видане 18.02.2020 року, ТСЦ 5142, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із можливістю установлення подальшого місця зберігання на території майданчика тимчасово затриманих транспортних засобів за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Міжлиманське, вул. Квіткова, 36, який у ході проведення огляду місця ДТП виявлено та вилучено, який в подальшому був частково скасований ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2025 року - скасувати.

Долю речових доказів, відомості про які надано прокурором в судовому засіданні, слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України наступним чином: автомобіль «Mercedes-Benz GL350 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути належному володільцю ОСОБА_11 .

Відповідно до вимог ст.ст. 118, 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

ОСОБА_8 на користь держави процесуальних витрат за проведення: судової експертизи за експертною спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів», (висновок № СЕ-19/115-25/10532-ІТ від 04.07.2025) вартістю 3565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок; судової експертизи за експертною спеціальністю 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження» (висновок № СЕ-19/115-25/10531-ІТ від 07.07.2025) вартістю 1782 ( одна тисяча сімсот вісімдесят дві) гривні 80 (вісімдесят) копійок; судової експертизи за спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди» (висновок №СE-19/115-25/11956 від 24.07.2025) вартістю 3565 три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок, на загальну суму 8914 (вісім тисяч дев`ятсот чотирнадцять) гривень.

Судом встановлено, що прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси заявлено цивільний позов в інтересах держави в особі КНП «Міська клінічна лікарня №1» ОМР до ОСОБА_8 , про стягнення матеріальної шкоди у сумі 47 143 гривень 76 копійок.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частиною 3 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов в інтересах держави може бути поданий прокурором у випадках, встановлених законом. Прокурор, який пред`являє цивільний позов у кримінальному провадженні, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді, передбачених Законом України «Про прокуратуру».

Згідно з приписами ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

В судовому засіданні встановлено, що зазначену прокурором суму в цивільному позові в інтересах медичного закладу обвинуваченим було сплачено у повному обсязі, у зв`язку із чим, суд приходить до висновку, що цивільний позов, заявлений прокурором в інтересах держави в особі КНП «Міська клінічна лікарня №1» ОМР - задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 100, 118, 124, 174, 349, 368, 370, 373, 374, 376, 392-395 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 5-ти (п`яти) років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно до п.п.1, 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили не обирати.

Арешт, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2025 року із забороною розпорядження, відчуження та користування на автомобіль «Mercedes-Benz GL350 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на момент ДТП фактично перебував у володінні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , власником якого є ОСОБА_11 , яка за свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , видане 18.02.2020 року, ТСЦ 5142, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із можливістю установлення подальшого місця зберігання на території майданчика тимчасово затриманих транспортних засобів за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Міжлиманське, вул. Квіткова, 36, який у ході проведення огляду місця ДТП виявлено та вилучено, який в подальшому був частково скасований ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2025 року - скасувати.

Речові докази у кримінальному провадженні № 0000877: автомобіль «Mercedes-Benz GL350 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути належному власнику ОСОБА_11 .

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення: судової експертизи за експертною спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів», (висновок № СЕ-19/115-25/10532-ІТ від 04.07.2025, у сумі 3565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок; судової експертизи за експертною спеціальністю 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження» (висновок № СЕ-19/115-25/10531-ІТ від 07.07.2025) у сумі 1782 ( одна тисяча сімсот вісімдесят дві) гривні 80 (вісімдесят) копійок; судової експертизи за спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди» (висновок №СE-19/115-25/11956 від 24.07.2025) у сумі 3565 три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок, на загальну суму 8914 (вісім тисяч дев`ятсот чотирнадцять) гривень.

У задовленні цивільного позову прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_12 в інтересах держави в особі КНП «Міська клінічна лікарня №1» ОМР до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної шкоди у сумі 47 143 гривень 76 копійок відмовити.

Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з часу отримання вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1