Єдиний унікальний номер справи 185/944/24
Провадження № 1-кп/185/55/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглядаючи під час воєнного стану у відкритому судовому засіданні в м.Павлоград Дніпропетровської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286-1, ч.1 ст.135 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_4 (дистанційно),

представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 (дистанційно), -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до розпорядження керівника апарату Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.09.2025 року, у зв`язку з відстороненням судді ОСОБА_7 від здійснення правосуддя на підставі рішення ВРП №1781/0/15-25 від 25.08.2025 року, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №185/944/24.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд головуючому судді ОСОБА_1

16 грудня 2025 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від прокурора надійшло клопотання про застосування відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування зазначеного клопотання прокурор зазначає, що обвинуваченому ОСОБА_8 висунуто обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, скоєного з необережності за наявності кваліфікуючої ознаки у вигляді наявності стану алкогольного сп`яніння, що призвело до загибелі потерпілого, а також умисного нетяжкого злочину проти життя особи, який з місця скоєння злочину втік, що свідчить про можливий ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_3 від суду, задля уникнення від кримінальної відповідальності. Також, перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_8 може незаконно впливати на потерпілих та свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. В ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 неодноразово без поважних причин не з`являвся у судові засідання, будучи належним чином сповіщений про слухання справи, причин поважності своїх неявок суду не повідомив. На виконання ухвали суду до Державної прикордонної служби було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 15.07.2025 року покинув територію України та на даний час перебуває за кордоном. Враховуючи вищевикладене є наявний ризик того, що обвинувачений ОСОБА_3 переховується від суду з метою уникнення покарання та може продовжувати переховуватись, тому просить застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Оскільки судове провадження не було завершене та попередній запобіжний захід у вигляді домашнього арешту закінчився, обвинувачений переховується від суду за межами України, беручи до уваги, що існують ризики, передбачені п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні, зокрема тяжкого злочину, санкція якого передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами до десяти років, наявні ризики того, що обвинувачений ОСОБА_3 перебуваючи на свободі, під тиском кримінальної відповідальності може переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), а також приймаючи до уваги, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються ОСОБА_3 , а також відповідає особі обвинуваченого, вважає, що необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. З огляду на наведене більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не в змозі гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Заслухавши думку прокурора, яка просила задовольнити клопотання, представника потерпілої та захисника, які підтримали клопотання прокурора, суд приходить до такого.

Обвинувачений ОСОБА_3 навмисно ухиляється від явки до суду без поважних причин.

Судом в ході встановлення відомостей щодо можливого місця перебування обвинуваченого ОСОБА_3 було встановлено, що останній відсутній за місцем свого проживання та роботи, до лав ЗСУ на період мобілізації не був призваний, без дозволу суду виїхав за межі державного кордону України.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2026 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_3 оголошено у міжнародний розшук.

Таким чином ОСОБА_3 переховується від суду, затягує розгляд кримінального провадження, перешкоджає кримінальному провадженню, а тому є підстави для застосування запобіжного заходу, зазначені у п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною 6 та 8 статті 176 КПК України.

Згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Отже, беручи до уваги зазначені вище обставини суд вважає доведеним заявлений прокурором ризик, оскільки обвинуваченого оголошено в міжнародний розшук, останній переховується від суду, а тяжкість діяння, в якому він обвинувачується, та суворість передбаченого покарання вказує на переховування обвинуваченого від суду.

Відповідно до ч.6 ст.193 КПК України суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що обвинувачений оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Крім того, як Європейською конвенцією про видачу правопорушників 1957 року так і Конвенцією про правову допомогу у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року, які є основними міжнародними угодами України з іншими державами з питань екстрадиції, передбачено, що Договірні Сторони зобов`язуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених в цих Конвенціях, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою.

Відповідно до ст.12 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, запит запитуючої Сторони супроводжується оригіналом або завіреною копією обвинувального вироку та постанови суду або постанови суду про негайне затримання чи ордера на арешт або іншого розпорядження, яке має таку ж силу і видане відповідно до процедури, передбаченої законодавством запитуючої сторони.

Згідно зі ст.25 вказаної вище Конвенції для цілей цієї Конвенції термін постанова про утримання під вартою означає будь-яке розпорядження, яке передбачає позбавлення волі і яке було проголошене кримінальним судом на додаток до вироку про ув`язнення або замість нього.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу, сприяти якому має й тримання під вартою.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 286-1 та ч.1 ст.135 КК України. За ч.3 ст. 286-1 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років. За ч.1 ст.135 КК України передбачено покарання у виді обмеження волі на строк до двох років або позбавлення волі на той самий строк. Згідно ст.12 КК України, злочин передбачений ч.3 ст.286-1 КК України, є тяжким злочином, злочин, передбачений ч.1 ст.135 КК України - нетяжкий злочин.

Тяжкість злочинів свідчить про ступінь суспільної небезпеки діянь, у вчиненні яких обвинувачується особа, а також неодноразові неявки, перетин ним державного кордону без повідомлення суду, в сукупності дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності його поведінку, більш того, за вчинення вищевказаного злочину передбачене покарання у вигляді позбавлення волі до десяти років, що у сукупності свідчить про наявність реального ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений переховується від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.6 ст.193 КПК України суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 КПК України, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії», від 26.06.1991 у справі № 12369/86 «Летельє проти Франції» зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У такому разі після затримання особи і не пізніше як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження, суд за участю обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

З огляду на вищенаведене, прокурором у судовому засіданні доведено про існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, що є підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу.

Відповідно до положень ч.6 ст.193 КПК України, обов`язок доведення факту перебування обвинуваченого в міжнародному розшуку покладається на слідчого, прокурора, який подав клопотання про обрання запобіжного заходу.

Так, єдиним актом, який стосується міжнародного розшуку є Інструкція про порядок використання правоохоронними органами України інформаційної системи Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол № 613/380/93/228/414/510/2801/5 від 17.08.2020. Вона зазначає, що уповноважений підрозділ на підставі отриманого від правоохоронного органу України запиту/звернення забезпечує використання інформаційної системи Інтерполу шляхом, окрім іншого, надсилання запиту про публікацію Генеральним секретаріатом Інтерполу Червоного оповіщення (RED NOTICE).

Згідно частини 1 Глави IV Інструкції, уповноважений підрозділ запитує публікацію Генеральним секретаріатом Інтерполу Червоного оповіщення щодо осіб, які розшукуються з метою їх затримання, арешту, обмеження свободи пересування та подальшої видачі (екстрадиції) в Україну за умови оголошення особи в розшук правоохоронними органами України в установленому законодавством порядку.

Аналізуючи у сукупності вищенаведене можна дійти висновку, що єдиним підтверджуючим фактом оголошення особи у міжнародний розшук є безпосередньо постанова слідчого або ухвалу суду про оголошення особи у відповідний розшук.

Одночасно з цим, для запиту публікації Генеральним секретаріатом Інтерполу Червоного оповіщення, правоохоронний орган України повинен надіслати формуляр встановленого зразку, до якого також додається завірена копія постанови/ухвали про оголошення розшуку особи та завірена копія ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії досудового розслідування або ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії судового розгляду, що відповідно до приписів кримінального процесуального законодавства України і є ухвалою, постановленою в порядку ч.6 ст.193 КПК України.

Отже, враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, що їх передбачено ст.177 КПК України, а також зважаючи на дані матеріалів клопотання, суд переконаний у необхідності обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання його під вартою.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на підставі ч.6 ст. 193 КПК України.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 192-194, 335 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Обрати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Красноармійська Донецької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286-1, ч.1 ст.135 КК України - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Після затримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не пізніше, як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження, розглянути за участю обвинуваченого питання про застосування обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою або його заміну на більш м`який запобіжний захід.

Виконання ухвали доручити працівникам Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Контроль за виконанням ухвали суду покласти на прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 .

Судове провадження відносно ОСОБА_3 вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286-1, ч.1 ст.135 КК України - зупинити до розшуку обвинуваченого.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1