Провадження № 11-кп/824/3538/2026Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

10 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

захисника - ОСОБА_6 ,

прокурора в режимі відеоконференції - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 13 січня 2026 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Даною ухвалою суду продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 на 60 (шістдесят) діб до 13.03.2026 року включно, з визначенням розміру заставу у вигляді 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 499 200 (чотириста дев`яносто дев`ять тисяч двісті) гривень у національній грошовій одиниці.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зазначив, що продовжують існувати ризики, зокрема: можливість незаконного впливу на свідків, оскільки останні ще не допитані, а обвинувачений знає свідків та проживає з ними в одному місті та області; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, що може бути виражено у створенні обвинуваченим штучних доказів та підбурення осіб, які не були свідками кримінального правопорушення до дачі завідомо неправдивих свідчень; ризик вчинення нових злочинів з огляду на суть обвинувачення та кількість інкримінованих епізодів; переховування обвинуваченого від суду, оскільки ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів проти громадської безпеки та у сфері обігу наркотичних засобів, за які передбачено покарання до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, а тому, усвідомлюючи невідворотність покарання, яке може бути призначено судом у випадку визнання його винуватими у вчиненні інкримінованих злочинів, обвинувачений може вживати заходи, спрямовані на переховування від суду. Разом з тим, судом враховано наявність у обвинуваченогопостійногомісцяпроживання, соціальних зв`язків, позитивної характеристики, а також строк перебування обвинуваченого під вартою та стадію судового розгляду, визначивза необхідне зменшити ОСОБА_8 заставу та визначити у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на 60 діб за місцем його постійного проживання або визначити заставу у вигляді 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначає, що в клопотанні прокурора про продовження стоку тримання під вартою ОСОБА_8 відсутні належні, обґрунтовані докази наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Судом не враховано пом`якшуючі обставини відносно ОСОБА_8 , зокрема: позитивна характеристика з місця проживання, роботи, міцні соціальні зв`язки, наявність необхідного догляду, якого потребує його бабуся, належне виконання всіх зобов`язань перед слідчим, прокурором, судом покладених на нього.

Крім того, суд не всебічно, не об`єктивно, не повно дослідив обґрунтування сторони захисту щодо зменшення розміру застави до мінімального, зокрема 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Суд призначив розмір застави, який є непомірний для обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, на розгляді Голосіївського районного суду м. Києва знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13 січня 2026 року продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 на 60 (шістдесят) діб до 13.03.2026 року включно, з визначенням розміру заставу у вигляді 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 499 200 (чотириста дев`яносто дев`ять тисяч двісті) гривень у національній грошовій одиниці.

Підставами для продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити нові злочини, переховуватись від суду.

Крім того, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 взяв до уваги тяжкість кримінальних правопорушень, в якому останній обвинувачуються, дані про його особу, стан здоров`я, сімейний стан.

Колегія суддів вважає, що з моменту взяття ОСОБА_8 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, зокрема і ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

Згідно п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається в межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави суд виходив з обґрунтованості обвинувачення, наявності підтверджених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, наявності ризиків неправомірної поведінки, а також врахував положення ст. ст. 178, 194 КПК України.

Колегія суддів вважає висновки суду щодо встановлення застави у вигляді 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 499 200 (чотириста дев`яносто дев`ять тисяч двісті) гривеньобґрунтованими. З урахуванням міри покарання, яка може бути застосована до ОСОБА_8 в разі доведеності його винуватості за інкримінованими злочинами, даних про особу обвинуваченого та наявністю визнаних судом ризиків, визначена судом застава відповідає меті застосування запобіжного заходу. Саме такий розмір застави, на думку колегії суддів, слугуватиме достатнім стимулюючим фактором, який обвинувачений та/або заставодавець боялися б втратити у разі невиконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строку тримання під вартою обвинуваченому місцевий суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає беззаперечних доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Твердження сторони захисту про відсутність вказаних прокурором та встановлених судом першої інстанції ризиків є надуманими, оскільки спрямовані на поліпшення становища обвинуваченого, яке в свою чергу може негативно вплинути на хід розгляду кримінального провадження по суті.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначеною судом заставою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 , тому правові підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, апеляційним судом не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 13 січня 2026 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Суддя Суддя