ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/612/25 Справа № 703/2918/19 Категорія: ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 201 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Смілянського міськрайсуду Черкаської обл. від 9.06.2025 р., у кримінальному провадженні № 0000040 від 29.11.2018 р., -

В С Т А Н О В И Л А:

Зазначеним вироком ОСОБА_8 , який народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Сміла Черкаської обл.,

громадянин України, одружений, не працює,

раніше не судимий, проживає

АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 201 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік та на підставі ст.76 КК України покладено на нього відповідні обов`язки. Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку.

На підставі ч. 1 ст. 962 КК України, застосовано спеціальну конфіскацію щодо 37 (тридцяти семи) предметів, які передані на зберігання, як речові докази, до Комунального закладу «Черкаський обласний краєзнавчий музей» та відносяться до культурних цінностей і є предметами археології та музейного значення.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в сумі 17 966 грн. 78 коп.

Питання про речові докази судом вирішені відповідно до вимог КПК України.

Вироком суду встановлено, що восени 2018 р. під час археологічного пошуку та розкопок на територіях Смілянського і Кам`янського р-нів Черкаської обл., а також на території Чорного лісу, розташованого у Знам`янському р-ні Кіровоградської обл., ОСОБА_8 знайшов сімдесят п`ять предметів археології та старовини, виготовлених із заліза та бронзи. Вказані предмети ОСОБА_8 передав жителю м. Сміла Черкаської обл. ОСОБА_9 , разом із яким здійснював археологічний пошук і розкопки, для зберігання за місцем реєстрації та фактичного проживання останнього за адресою АДРЕСА_2 .

Після цього, наприкінці жовтня - на початку листопада 2018 р. ОСОБА_8 , перебуваючи у житловому будинку за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 , використовуючи власний персональний комп`ютер з підключеною мережею Інтернет, розмістив на відкритому інтернет-аукціоні Violity, де він зареєстрований під іменем (ніком) « ОСОБА_10 », чотири лоти із вищевказаними предметами археології та старовини з метою їх продажу, а саме лот під назвою «Скифы» о 19:43 год. 29.10.2018 р., лот під назвою «Разное ЧК» о 19:42 год. 3.11.2018 р., лот під назвою «Матрица» о 20:12 год. 4.11.2018 р. і лот під назвою «Копаное» о 21:16 год. 4.11.2018 р.

За результатами проведеного інтернет-аукціону переможцем виставлених ОСОБА_8 чотирьох лотів з предметами археології та старовини було визначено покупця із Республіки Польща, зареєстрованого на інтернет-аукціоні Violity під іменем (ніком) « ОСОБА_11 », який представився ОСОБА_12 і у особистій переписці із ОСОБА_8 попросив останнього перемістити вказані предмети археології та старовини до Республіки Польща.

Надалі, а саме 11.12.2018 р., ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що реалізовані ним у вищевказаний спосіб на інтернет-аукціоні Violity предмети археології та старовини становлять культурну цінність і що для їх переміщення через митний кордон України необхідний спеціальний дозвіл, реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на їх передачу без такого дозволу вищевказаному покупцю з Республіки Польща, знаходячись за місцем свого проживання, зателефонував зі свого абонентського номеру НОМЕР_1 на абонентський номер НОМЕР_2 , що містився в оголошенні ОСОБА_13 на інтернет-сервісі OLX.ua, про перевезення посилок вагою до 5 кілограм з України в Республіку Польща. У розмові з ОСОБА_13 ОСОБА_8 домовився, що той 14.12.2018 р. перевезе на рейсовому автобусі посилку із незабороненими речами в Республіку Польща до м. Варшава, де передасть ОСОБА_14 . При цьому, про вміст посилки ОСОБА_13 ОСОБА_8 не повідомляв.

Після чого, ОСОБА_8 зателефонував з того ж абонентського номеру на абонентський номер НОМЕР_3 своєму знайомому ОСОБА_9 , за місцем проживання якого зберігалися вказані вище предмети археології та старовини, і попросив останнього запакувати їх в картонну коробку, на якій вказати прізвище та ім`я отримувача - ОСОБА_15 .

Зранку 12.12.2018 р. ОСОБА_8 на власному автомобілі Nissan Terrano, р/номер НОМЕР_4 (інд. ном. знак НОМЕР_5 ), прибув до місця проживання ОСОБА_9 , де останній передав йому вищевказані предмети археології та старовини у запакованому вигляді.

В цей же день, о 9:20 год. ОСОБА_8 на вказаному автомобілі прибув на ділянку місцевості біля ЗОШ № 6 за адресою Черкаська обл., м. Сміла, вул. Сунківська, буд. 12 неподалік від мосту через р. Тясмин, де, діючи умисно, з корисливих мотивів, всупереч вимогам ст. 373 Митного кодексу України, ст. ст. 13, 15, 19 Закону України «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей», та п. 1.6 Наказу Міністерства культури і мистецтв України № 258 від 22.04.2002 «Про затвердження Інструкції про порядок оформлення права на вивезення, тимчасове вивезення культурних цінностей та контролю за їх переміщенням через державний кордон України», згідно яких переміщення через митний кордон України культурних цінностей заборонено, усвідомлюючи, що ОСОБА_13 не має дозволу на вивезення (тимчасове вивезення) культурних цінностей з території України, передав останньому посилку у вигляді картонної коробки із предметами археології та старовини для її переміщення до Республіки Польща. При цьому, ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_13 , що у зазначеній посилці містяться риболовецькі снасті, у зв`язку з чим останній не був обізнаний про те, що перевозитиме до іноземної країни предмети археології та старовини, що становлять культурну цінність.

14.12.2018 р. під час проведення на ділянці дороги Н-16 Золотоноша-Умань при виїзді з м. Черкаси обшуку автомобіля марки Mercedes-Benz, модель Vito 115 CDI, р/номер НОМЕР_6 , на якому до Республіки Польща їхав ОСОБА_13 , серед його особистих речей виявлено та вилучено картонну коробку зеленого кольору, обгорнуту газетами та обклеєну ліпкою стрічкою (скотчем), під якою містився фрагмент паперу із рукописним написом «КОВАЛЬ ТАРАС», з чотирма прозорими пакетами з полімерного матеріалу із зіп-застібками із предметами старовини у кількості всього 75 штук.

Відповідно до висновку експерта Черкаського НДЕКЦ МВС України № 11/1 від 16.01.2019 р., 37 (тридцять сім) предметів, вилучених у ОСОБА_13 , відносяться до культурних цінностей і є предметами археології та музейного значення, а саме: поясною накладкою періоду скіфської культури (VII - поч. ІІІ ст. до н.е.); булавкою періоду скіфської культури (VII - поч. ІІІ ст. до н.е.); наконечниками стріл у кількості 14 (чотирнадцять) штук періоду скіфської культури (VII - поч. ІІІ ст. до н.е.); накладками у кількості 3 (три) штуки періоду скіфської культури (VII - поч. ІІІ ст. до н.е.) та періоду існування Черняхівської культури (ІІІ - V ст. н.е.); частиною підвіски періоду скіфської культури (VII - поч. ІІІ ст. до н.е.) та періоду існування Черняхівської культури (ІІІ - V ст. н.е.); частиною фібули періоду скіфської культури (VII - поч. ІІІ ст. до н.е.) та періоду існування Черняхівської культури (ІІІ - V ст. н.е.); фібулами у кількості 10 (десять) штук періоду скіфської культури (VII - поч. ІІІ ст. до н.е.) та періоду існування Черняхівської культури (ІІІ - V ст. н.е.); частинами фібул у кількості 3 (три) штуки періоду існування Черняхівської культури (ІІІ - V ст. н.е.), Пеньківської та Почепської культури (V-VIII ст. н.е.); пряжкою періоду існування Черняхівської культури (ІІІ - V ст. н.е.), Пеньківської та Почепської культури (V-VIII ст. н.е.); скроневими підвісками у кількості 2 (дві) штуки періоду існування Черняхівської культури (ІІІ - V ст. н.е.), Пеньківської та Почепської культури (V-VIII ст. н.е.).

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 201 КК України, як закінчений замах на переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю культурних цінностей.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій не оскаржуючи доведеності вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Під час апеляційного розгляду просить дослідити матеріали, які характеризують обвинуваченого ОСОБА_8 та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 201 КК України, та призначити покарання у вигляді 4 років 5 місяців позбавлення волі. В решті просив вирок залишити без змін.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, суд при винесенні вироку щодо ОСОБА_8 не в повній мірі врахував ступінь тяжкості і підвищену суспільну небезпечність вчиненого ним злочину, його наслідки, а також дані про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного ним злочину.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину необхідно виходити з його особливостей, цінностей тих суспільних відносин, на які посягнув обвинувачений, форми його вини, мотивів і мети, способу і стадії вчинення, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що наступили.

Об`єктом посягання є культурна спадщина українського народу - невід`ємна частина історичної пам`яті нації. Вивезення культурних цінностей за межі України створює ризик безповоротної втрати унікальних об`єктів, що мають історичну, наукову або художню цінність.

Відповідно до Закону України «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей», вивезення таких предметів без дозволу є прямим порушенням міжнародних зобов`язань України та законодавства про охорону культурної спадщини. Контрабанда призводить до розкрадання та знищення культурних об`єктів, що, в свою чергу, обмежує доступ до них для майбутніх поколінь, а також впливає на їхню історичну цінність. Культурні цінності є важливим символом нації, а їх відсутність, як результат контрабанди, може послабити відчуття національної ідентичності та гордості, що свідчить про підвищену протиправність дій обвинуваченого, а суд не в повній мірі врахував значущість об`єктів контрабанди, які можуть бути національним надбанням.

Також, вважає, що судом не враховано невизнання обвинуваченим своєї вини, крім того обвинувачений не розкаявся, не сприяв розкриттю злочину, не виявив будь-якого розуміння наслідків своїх дій, що унеможливлює позитивну кримінально-правову прогностику та ставить під сумнів доцільність звільнення ОСОБА_8 з випробуванням.

Прийнявши рішення про можливість застосування до ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України, суд дійшов помилкового переконання, на думку прокурора, що звільнення від призначеного покарання з випробуванням буде необхідним та цілком достатнім для виправлення винного й попередження вчинення ним нових злочинів, але не навів достатніх обставин на обґрунтування свого рішення, чому саме обвинувачений заслуговує на звільнення від відбування покарання, адже відсутність щирого каяття, велика кількість предметів злочину та серйозність посягання на культурну спадщину України не відповідає цілям загальної та спеціальної превенції та свідчить про необхідність реального позбавлення волі.

Отже, хоча ст. 75 КК України підкреслює важливість такої мети покарання як виправлення засудженого, її застосування має також узгоджуватися із загальними засадами призначення покарання, не повинно унеможливлювати досягнення інших цілей покарання та призводити до призначення покарання, яке є явно несправедливим через м`якість.

Контрабанда культурних цінностей є посяганням не лише на економічну безпеку, а й на духовну та історичну ідентичність народу, тому потребує адекватної правової реакції у вигляді реального покарання.

Обставин, які обтяжують або пом`якшують покарання ОСОБА_8 , передбачених ст. ст. 66, 67 КК України, в ході досудового розслідування не встановлено.

Виходячи зі вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, характеру вчинених дій, їх небезпечності та даними про особу винного, суд необґрунтовано вирішив, що виправлення ОСОБА_8 можливе із призначенням йому мінімальної міри покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 201 КК України.

Крім того, злочин, передбачений ч. 1 ст. 201 КК України, який вчинений обвинуваченим ОСОБА_8 , відноситься до категорії тяжких злочинів, а виходячи з вказаної мети, принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а неврахування культурної цінності предметів контрабанди призвело до невиправдано м`якого покарання, а тому, з урахуванням викладеного призначення мінімальної міри покарання передбаченого ч. 1 ст. 201 КК України, явно не буде сприяти досягненню основної мети покарання, а саме виправленню ОСОБА_8 . В даному випадку вважає, що прояв гуманності та поблажливості до обвинуваченого, враховуючи тяжкість наслідків злочину, є необґрунтованим.

Таким чином неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність полягає в тому, що місцевий суд, безпідставно застосував до обвинуваченого ОСОБА_8 вимоги ст. 75 КК України, що призвело до призначення обвинуваченому покарання, яке є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Обвинувачений ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких він просить в задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити в повному обсязі, а вирок суду залишити без зміни.

Заперечення на апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при призначенні покарання враховано відомості про його особу - він раніше не судимий, має постійне місце проживання, під час досудового розслідування та судового слідства до нього не застосовувалися будь які процесуальні заходи, на виклики він постійно з`являвся. Згідно досудової доповіді органу пробації його виправлення можливе без застосування реальної міри покарання у вигляді позбавлення волі.

Відсутність обставин, передбачених ст. 66 КК України не є перешкодою для призначення судом покарання із застосуванням ст. 75 КК України. Звільнення його від відбування призначеного основного покарання є шансом для виправлення, а покладення обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, є тим засобом, що дозволить перевірити можливість виправлення без ізоляції від суспільства.

Вважає, що твердження прокурора про неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого внаслідок м`якості зводиться до суб`єктивності.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених підстав, обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили залишити вирок суду першої інстанції без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши матеріали яка характеризують обвинуваченого ОСОБА_8 , перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції при прийнятті рішення вказаних вимог закону дотримався у повній мірі.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 201 КК України, ухвалено з додержанням вимог ст. 23 КПК України на підставі повного та об`єктивного з`ясування усіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду, оціненими відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зміст апеляційної скарги свідчить про те, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 201 КК України, не оспорюється, а тому судом апеляційної інстанції, з огляду на вимоги ст. 404 КПК України, не перевіряється і визнається таким, що відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на вимогах кримінального та кримінального процесуального законів, а також наявних у матеріалах справи доказах.

Проаналізувавши вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, апеляційний суд вважає, що покарання призначене згідно загальних принципів призначення покарання та у повній мірі відповідає вимогам ст. ст. 50, 65-67 КК України та роз`ясненням, які викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Суд призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, і відповідатиме меті покарання, передбаченій ст. 50 КК України, з яким погоджується і апеляційний суд.

Регламентовані ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час призначення покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

На переконання апеляційного суду призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання відповідає наведеним вимогам закону.

За змістом ст. 75 КК України, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження виправлення обвинуваченого є можливим без ізоляції від суспільства, отже вимоги цієї статті КК України підкреслюють важливість такої мети покарання як виправлення засудженого, тобто створення у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки.

Суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому врахував стадію вчинення кримінального правопорушення, а саме закінчений замах, ступень тяжкості, скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, яке згідно з нормами ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, зміст та висновки досудової доповіді органу пробації, які в цілому позитивні, оцінив дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не працює, раніше не судимий, відсутність обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання і тому обґрунтовано встановив підстави для застосування вимог ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі, встановити іспитовий строк 1 рік та покласти певні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Крім того, суд дослідив та встановив, що підстави для застосування вимог ст. 691 КК України відсутні.

Наведене безумовно свідчить, що суд суд першої інстанції виважено та у повній відповідності до вимог кримінального закону дослідив та прийшов до переконливих висновків про вид та розмір покарання, яке має бути призначене обвинуваченому, а тому доводи апеляції про порушення вимог закону при призначенні покарання є безпідставними та задоволенню не підлягають, з огляду й на те, що прокурор у своїй апеляції посилається на дані досудового слідства ( т. 4, а. пр. 136), незважаючи на те, що він має посилатися виключно на докази, які були досліджені безпосередньо в суді.

Крім того, прокурор в апеляції посилається на тяжкість наслідків злочину, але не навів та не вказав про них в апеляції, а тому апеляційний суд не перевіряє цей довід та з урахуванням стадії вчинення кримінального правопорушення, а саме закінчений замах, про такі наслідки в обвинувальному акті взагалі не вказується.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, а неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, які б стали безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового вироку, не допущено, апеляційний суд вважає, що призначене судом покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і не вбачає підстав для скасування вироку в частині призначення йому покарання та постановлення свого вироку з призначенням обвинуваченому покарання без застосування ст. 75 КК України, про що ставить питання в своїй апеляції прокурор, вважаючи, виходячи з наведеного вище, ці доводи не обґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Вирок Смілянського міськрайсуду Черкаської обл. від 9.06.2025 р., стосовно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 201 КК України - залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді