Справа № 444/1144/25
Провадження № 1-кп/444/222/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2025 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

номер кримінального провадження 0000201, внесеного 20.01.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Русанів, Броварського району, Київської області, зареєстрований та проживає АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, розлучений, освіта середня, раніше не судимий, не інвалід, військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , паспорт: НОМЕР_2 , ІПН НОМЕР_3 , тел. НОМЕР_4 , не являється депутатом, нотаріусом чи адвокатом,

-у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7

представника потерпілого

адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовква Львівської області зазначене кримінальне провадження,

ВСТАНОВИВ :

Солдат ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Peugeot 406» р.н. НОМЕР_5 та рухаючись ним вулицею Равська у місті Жовква, Львівської області, поблизу будівлі № 1А, порушив вимоги чинних розділів ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, а саме: п.п. 1.5; 2.3 «б» і «д»; 12.1, які виразилися в тому, що він, керуючи транспортним засобом, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, при наближенні та проїзді ділянки дороги, яка має заокруглення, не вибрав безпечної швидкості руху, чим позбавив себе змоги постійно контролювати рух керованого ним автомобіля та без причин технічного характеру виїхав за межі проїзної частини, на праву, по ходу руху, прилеглу територію, де здійснив наїзд пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , які в цей час вийшли з приміщення магазину «Дивоцін».

В результаті порушень Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_3 , пішохід ОСОБА_9 загинула на місці пригоди, отримавши тупу поєднану травму органів грудної клітки та органів черевної порожнини, яка супроводжувалася множинними двосторонніми переломами ребер, множинними ушкодженнями лівої легені та зменшення її в розмірах на 1/3 із темно-червоними крововиливами в плевральні порожнини, крововиливом в праву навколониркову капсулу, пошкодженням печінки та темно-червоним крововиливом в черевну порожнину, ускладнилася шоком і явилася безпосередньою причиною смерті; Пішохід ОСОБА_7 отримала закритий внутрішньосуглобовий перелом нижньої третини правої променевої кістки, розрив чотириголового м`яза стегна ліворуч, багатофрагментарний розрив пренадколінкової бурси, рвано-забійна рана верхньої повіки та лобної ділянки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілій ОСОБА_9 та потерпілій ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до вимог ст. 349 ч. 3 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих даних, документів про судові витрати, речових доказів та арештів, так як проти такого не заперечують учасники судового провадження. Винуватість обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення стверджується доказами, які є в матеріалах справи. Фактичні обставини справи, які стверджуються цими доказами, не оспорювались в ході судового розгляду ні обвинуваченим, ні іншими учасниками. Судом зясовано, чи правильно сторони розуміють зміст цих обставин, чи не мають сумніві у добровільності їх позиції, а також розяснено їм, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні, після розяснення йому суті обвинувачення підтвердив вищевказані обставини, у вчиненні злочину свою вину визнав повністю і пояснив, що дійсно він 20.01.2025 року біля 11 год. керував автомобілем Пежо та рухався із швуидкістю приблизно 50 км/год. Проїжджаючи поворот, навпроти магазину "Дивоцін" його автомобіль почало нести, він не справився з керуванням т/з та виїхав на площадку перед магазином де паркуються автомобілі та де ходять пішоходи де здійснив наїзд на пішоходів. Відразу після ДТП намагався надати медичну допомогу. У вчиненому розкаюється, пояснив, що понесе покарання яке призначить суд.

Аналізуючи та оцінюючи усі докази надані стороною обвинувачення, стороною захисту та отриманні судом в ході розгляду справи в їх сукупності та кожен зокрема з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що кожен доказ, а саме покази обвинуваченого є належними, допустимими та достовірними і у своїй сукупності усі ці докази перебувають у логічному та послідовному взаємозв`язку, не є взаємосуперечливими та доповнюють і підтверджують ті об`єктивні обставини, які мали місце під час вчинення пред`явленого обвинувачення обвинуваченому ОСОБА_3 .

Суд також приходить до висновку, що здобутих судом доказів є достатньо для того, щоб прийти до висновку про визнання обвинуваченого винним у вчиненні пред`явленого йому обвинувачення.

Суд кваліфікує дії підсудного ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК України, так як він порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_9 та середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілій ОСОБА_7 .

Таким чином, суд приходить до переконання про винуватість обвинуваченого у скоєнні предявленого йому кримінального правопорушення.

Злочин передбачений ч. 2 ст. 286 КК України за вчинення якого судиться ОСОБА_3 згідно із ч. 5 ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого. При цьому необережній формі вини у ставленні особи до наслідків вчиненого нею суспільно небезпечного діяння у виді смерті потерпілої та середньої тяжкості тілесного ушкодження, що охоплюється ч. 2 ст. 286 КК України, кореспондує умисел винного на порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. За таких обставин слід виходити з того, що вказаний склад злочину характеризується змішаною формою вини і хоча особа не бажає настання смерті потерпілого, проте своїми умисними діями, спрямованими на порушення Правил дорожнього руху, спричиняє такі тяжкі наслідки. А тому слід взяти до уваги те, що на підвищену суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_3 злочину, вказує факт умисного ігнорування ним встановлених правил керування транспортними засобами.

Обвинувачений ОСОБА_3 не вчинив кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності чи у стані неосудності. Обставини, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, чи є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності відсутні.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченого за вчинення кримінального правопорушення, суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та відповідно до ст. 65 КК України бере до уваги: ступінь тяжкості вчиненого злочину, що згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, враховує наслідки та обставини вчиненого злочину, вік обвинуваченого, його сімейний та матеріальний стан, те, що він є діючим військовослужбовцем, стан здоров`я, характеризуючі дані, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий. Крім цього суд враховує та бере до уваги позицію потерпілих які вимагають найсуворішого покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Обставини, які помякшують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_3 є щире каяття у вчиненому злочині та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, яка обтяжує відповідальність обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

Санкцією ст. 286 ч. 2 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що покарання ОСОБА_3 слід обрати в межах санкції статті за якою він судиться у виді позбавлення волі із позбавленням права керування транспортними засолбами, що є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та для попередження вчинення ними нових злочинів.

Враховуючи позицію потерпілих, а також те, що ОСОБА_3 фактично не відшкодував жодних збитків потерпілим, суд не вбачає за можливе застосування вимог ст. 75 КК України про яке клопоче сторона захисту.

Процесуальні витрати за проведення по справі експертиз підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави, так як такі проводилися з його вини.

Питання, щодо майна на яке накладено арешт слід вирішити у відповідності до ст. 174 КПК України.

Питання про документи та речові докази слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та 6 (шість) місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Початок строку відбуття покарання засудженому ОСОБА_3 рахувати з часу його фактичного затримання та складання протоколу про його затримання.

Зарахувати ОСОБА_3 в строк відбуття покарання термін перебування під вартою з часу фактичного затримання з 20.01.2025 року по 23.01.2025 року (3 три дні) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 обраний ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 22.01.2025 р. у вигляді тримання під вартою, в подальшому щодо якого визначена застава у розмірі 60560 грн., та який згідно повідомлення Державної установи «Львівська установа виконання покарань № 19» звільнений у зв`язку із внесенням застави гр. ОСОБА_10 - у вигляді - застави - залишити без змін до набрання вироком суду законної сили.

Повернути заставодавцю ОСОБА_10 60560 грн., які ним внесені на рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області, як застава за ОСОБА_3 , після вступу вироку в законну силу.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави витрати за проведення експертиз, а саме:

- 3979,50 грн. - за проведення експертизи № СЕ-19/114-25/2256-ІТ від 18.03.2025 р.;

- 9948,75 грн. - за проведення експертизи № СЕ-19/114-25/2257-ІТ від 19.03.2025 р.;

- 7959 грн. - за проведення експертизи № КСЕ-19/114-25/2570 від 19.03.2025 р., а всього 21887,25 грн.

Скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 22.01.2025 р. (провадження № 1-кс/461/559/25), після вступу вироку в законну силу.

Речові докази, а саме:

- «Peugeot 406» р.н. НОМЕР_5 ,що знаходиться на території спецмайданчику за адресою с. Сопошин, вул. Об`їздна, 1, Львівського району, Львівської області конфіскувати в дохід держави.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом 30 діб з часу проголошення. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, а інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Вирок виготовлено в одному примірнику в нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_1