ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 609/449/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/267/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.382 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Шумського районного суду Тернопільської області від 02 червня 2025 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кутянка, Шумського району, Тернопільської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Згідно вироку, суд першої інстанції встановив наступне:

Обвинувальний акт із додатками у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000148 від 07 квітня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, надійшов до суду 09 травня 2025 року.

З обвинувального акту вбачається, що 10.02.2025 постановою Шумського районного суду Тернопільської області у справі №609/1568/24, ОСОБА_8 (далі ОСОБА_8 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 05.03.2025 апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 подану на постанову Шумського районного суду Тернопільської області від 10.02.2025 у справі №609/1568/24 залишено без задоволення, а постанову Шумського районного суду від 10.02.2025- без змін.

Постанови Шумського районного суду від 10.02.2025 та Тернопільського апеляційного суду від 05.03.2025 у справі №609/1568/24, 05 березня 2025 року набрали законної сили.

В подальшому ОСОБА_8 , достовірно знаючи про те, що постановою Тернопільського апеляційного суду від 05.03.2025 апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 залишено без задоволення, а постанову Шумського районного суду від 10.02.2025 без змін, яка 05.03.2025 набрала законної сили та якою ОСОБА_8 притягнуто до адміністративної відповідальності з призначенням покарання у виді штрафу та позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, усвідомлюючи, що протягом вказаного терміну зобов`язаний утриматись від керування транспортними засобами, діючи умисно, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України з метою невиконання постанови суду, що набрала законної сили, маючи реальну можливість її виконати, керував транспортним засобом.

Так, 26 березня 2025 року близько 11 години 05 хвилин, ОСОБА_8 , керував транспортним засобом автомобілем марки «РЕНО-МАСТЕР» («RENAULT-MASTER»), р.н. НОМЕР_1 , на проїзній частині дороги по вул. Івана Франка м. Шумськ Кременецького району Тернопільської області в порушення вимог п. 2.1 «А» Правил дорожнього руху.

Надалі, екіпажем у складі працівників сектору реагування патрульної поліції СПД №2 (м. Шумськ) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області у складі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відносно ОСОБА_8 , винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії ЕНА №4356893 від 26.03.2025 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 126 КупАП.

Таким чином, ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, а саме в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Шумського районного суду Тернопільської області від 02 червня 2025 року скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що: суд першої інстанції не виклав у мотивувальній частині вироку фактичні обставини, які визнані ним доведеними, що є порушенням вимог ст.374 КПК; посилання суду на ст.349 КПК України не звільняє його від обов`язку самостійно встановити обставини, які підлягають доказуванню відповідно до ст.91 КПК України, та постановити судове рішення відповідно до вимог ст.374 КПК.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції прийшов до таких висновків.

Вирок щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст.382 КК України в цьому кримінальному провадженні постановлений за результатами судового розгляду, проведеного із застосуванням положень ч.3 ст.349 КПК України, якою визначено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі № 521/11693/16-к (провадження 51-380км17), відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст.91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст.349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Отже, приймаючи рішення про винуватість особи, суд першої інстанції повинен самостійно оцінити обставини провадження і сформулювати власні висновки.

Обов`язкові вимоги до змісту вироку суду передбачені статтею 374 КПК України. Зокрема, відповідно до п.2 ч.3 вказаної статті, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Перевіркою матеріалів провадження в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції не дотримався наведених вимог КПК України, чим допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Так, оскарженим вироком суд першої інстанції визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Однак, в мотивувальній частині вироку суд зазначив лише зміст пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення за ч.1 ст.382 КК України і вказав фактичні обставини його вчинення згідно обвинувального акту, але в порушення вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України в оскарженому вироку не навів формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним та встановлені судом обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Крім того, в ході апеляційного розгляду встановлено, що в судовому засіданні 02 червня 2025 року суд першої інстанції неправильно застосував положення ст.349 КПК України.

Так, в оскарженому вироку суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, посилаючись на позицію обвинуваченого та інших учасників судового провадження, які не заперечували проти такого порядку судового розгляду.

Однак, зі змісту наведених у вироку показань обвинуваченого не вбачається визнання ним усіх обставин вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, які вказані в обвинувальному акті.

Так, згідно вироку обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що йому було відомо про існування постанови про накладення на нього адміністративного штрафу. Після сплати ним штрафу їхав на заправку, в цей час його спинили працівники поліції.

Натомість згідно обвинувального акту - ОСОБА_8 керував транспортним засобом 26 березня 2025 року близько 11 години 05 хвилин, достовірно знаючи про те, що постановою Шумського районного суду від 10.02.2025р., яка 05.03.2025 набрала законної сили, його було позбавлено права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, та усвідомлюючи, що протягом вказаного терміну зобов`язаний утриматись від керування транспортними засобами, діючи умисно з метою невиконання вказаної постанови суду та маючи реальну можливість її виконати.

У вироку відсутні відомості про визнання обвинуваченим таких обставин, тобто ознайомлення зі змістом постанови суду і умисного її невиконання, а лише узагальнено вказано, що ОСОБА_8 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, погодився з усіма доказами, зібраними в справі в ході досудового слідства.

Також, перевіркою даних технічного запису судового засідання від 02 червня 2025 року не встановлено визначених законом підстав для здійснення судового розгляду в такому порядку, оскільки на запитання головуючого судді обвинувачений вказав, що обставини кримінального провадження в обвинувальному акті викладені в якійсь мірі не правильно, а події відбувалися трохи не так (технічний запис судового засідання fefa1fe4f8bf69c4fcec8c40832b1bd5_dd331ca9-2456-4ecb-8e5c-52e1509b9693.mp4 починаючи з 10 хв 15 с по 10 хв. 40 с).

При цьому, обвинувачений не вважав за необхідне досліджувати всі зібрані в цьому провадженні докази.

За таких обставин суду першої інстанції необхідно було розглянути кримінальне провадження в загальному порядку, оскільки підставою для застосування положень ч.3 ст.349 КПК при визначенні порядку дослідження доказів є повна згода сторін саме з обставинами, які наведені в обвинувальному акті і ніким не оспорюються.

Недотримання наведених вимог кримінального процесуального закону перешкодило суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що відповідно до ст.ст. 409, 412 КПК України є підставою для скасування оскарженого вироку.

Також, оскільки апеляційний суд не може давати оцінку обставинам, які не були досліджені в суді першої інстанції під час проведення судового розгляду в порядку ч.3 ст.349 КПК, та досліджувати докази, які не досліджуватись у суді першої інстанції, то в даному випадку неможливе винесення апеляційним судом нового вироку.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК України апеляційний суд за наслідками апеляційного розгляду вправі скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно з п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Оскільки оскаржуваний вирок суду не відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України, не містить формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, зокрема, обставин, які відповідно до ст.91 КПК України підлягають доказуванню, судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції, оскільки наведені порушення можуть бути усунуті лише під час нового розгляду з ухваленням судового рішення, яке ґрунтується на вимогах закону.

Керуючись ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Шумського районного суду Тернопільської області від 02 червня 2025 року відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст.382 КК України скасувати і призначити в цьому кримінальному провадженні новий судовий розгляд у тому ж суді першої інстанції.

Головуючий

Судді