Справа № 536/2572/25
Провадження №1-кп/536/382/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в місті Кременчук обвинувальний акт від 31 жовтня 2025 року у кримінальному провадженні № 0002071 від 29 жовтня 2025 року про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має трьох малолітніх дітей, учасника АТО, інваліда ІІ групи, відповідно до ст. 89 КК України раніше судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст. 263, ч.1 ст. 296 КК України

ВСТАНОВИВ:

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою посилаючись, що існують заявлені раніше ризики відповідно до ст. 177 КПК України. Так, ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопоруень, передбачених ч. 1,2 ст. 263, ч.1 ст. 296 КК України, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не можливо, оскільки існують ризики, що він перебуваючи на волі може переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності за вчинені ним кримінальні правопорушення, так як обвинуваченому у зв`язку з порушенням покладених на нього обов`язків змінено обраний йому слідчим суддею запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою, може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні трьох злочинів в короткий проміжок часу, один з яких тяжкий, а саме незаконно придбав, зберігав вибухові пристрої без передбаченого законом дозволу, за що передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, незаконно впливати на свідків та потерпілих у вказаному кримінальному провадженні.

Вважає, що у разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, неможливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дасть можливість вчинити дії, вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне та всебічне встановлення істини у кримінальному провадженні.

Потерпіла ОСОБА_4 підтримала клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, заявив клопотання про обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, бо вважає себе невинуватим.

Захисник адвокат ОСОБА_6 посилаючись на недоведеність ризиків, зазначених у клопотанні, та те, що ОСОБА_5 має стійкі соціальні зв`язки, є особою з інвалідністю 2 групи, учасником АТО, має трьох малолітніх дітей, потребує лікування, що є неможливим в умовах тримання під вартою, просив відмовити в задоволенні клопотання та обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту або зменшити розмір застави до мінімального.

Суд, враховуючи думку сторін кримінального провадження приходить до таких висновків.

Установлено, що ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 19.09.2025 ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту до 17.11.2025.

Ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22.10.2025 ОСОБА_5 змінено запобіжний захід та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17.11.2025.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Положеннями статті 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченимстаттею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно положень статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Наведені Конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканість поєднується з такими ж вимогами статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), яка відповідно до вимог частини 1статті 9Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Так в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" вказано, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року вказано, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

В пункті 36 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» вказується, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину та враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Вирішуючи питання про наявність зазначених вище ризиків та про те, який саме запобіжний захід забезпечить належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 суд згідно з вимогами ст. 178 КПК України враховує, що оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд вважає, що прокурором доведено наявність підстав вважати, що існують ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, що ОСОБА_5 буде переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у вказаному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинить інше кримінальне правопорушення, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення і на це вказують такі обставини: характер протиправних дій, в яких він обвинувачується і щодо яких є обґрунтована підозра, і те, мотиви, за яких вчинені дії, що ставляться йому у провину, а також його моральні якості та репутація, вік та стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці його проживання та майновий стан.

Враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень в яких обвинувачується ОСОБА_5 , один з яких є тяжким злочином пов`язаним з незаконним придбанням та зберіганням вибухових пристроїв, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, а також наявності ризиків неправомірної його процесуальної поведінки, враховуючи обсяг обвинувачення, покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним, суд вважає, що у обвинуваченого наявні підстави застосування усіх можливих способів та механізмів переховування та уникнення покарання у вигляді позбавлення волі та приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що інші, менш суворі, запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України можуть забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, відсутні та не будуть сприяти досягненню мети забезпечення кримінального провадження.

На думку суду жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе унеможливити встановлені судом ризики. Домашній арешт, застава як і особисте зобов`язання, на думку суду, з урахуванням особи обвинуваченого, який не має стійких соціальних зв`язків, постійного джерела доходу, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого. Письмових зобов`язань інших осіб про поруку за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та його доставки до суду не надходило.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність запобіжного заходу тримання під вартою особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Враховуючи вищевикладене, суд, оцінивши в сукупності всі обставини, приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину і ризики, передбачені ст.177 КПК України, є доведеними, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе їх унеможливити, так як обвинувачений порушив покладені на нього обов`язки та йому було змінено обраний слідчим суддею запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою, тому з метою забезпечення виконання обвинувачуваним покладених на нього процесуальних обов`язків, доцільно продовжити обвинуваченому запобіжний захід тримання під вартою.

Об`єктивні дані, підтверджені відповідними доказами щодо стану здоров`я обвинуваченого, які б перешкоджали йому перебувати в місці попереднього ув`язнення відсутні і стороною захисту не надані.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що на цьому етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та зможе запобігти встановленим ризикам, тому клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу тримання під вартою підлягає задоволенню.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч.4 ст. 183 КПК України.

Розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.2 ч.5ст.182КПК України).

Ураховуючи встановлені та наведені обставини, у тому числі матеріальний і сімейний стан обвинуваченого, відсутність правових підстав для незастосування застави, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні тяжкого злочину, суд визначає йому заставу у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121 120 гривень, що буде достатнім стимулюючим засобом для забезпечення належної поведінки обвинуваченого, виконання покладених на нього обов`язків у випадку сплати застави.

Керуючись ст.314, 315, 316, 177, 369 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу тримання під вартою.

Продовжити ОСОБА_5 запобіжний захід тримання під вартою строком на шістдесят днів починаючи з 12.11.2025 до 10.01.2026 включно і утримувати його у Державній установі Полтавська установа виконання покарань (№ 23)».

Визначити ОСОБА_8 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121 120 (сто двадцять одну тисячу сто двадцять) гривень, зобов`язавши прибувати за кожною вимогою до суду та не відлучатися із місця проживання: АДРЕСА_1 без дозволу прокурора або суду, повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, утримуватися від спілкування з свідками та потерпілими в даному кримінальному провадженні, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзду з України, носити електронний засіб контролю.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим обвинуваченим ОСОБА_5 , так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області:

Отримувач: ТУ ДСА України в Полтавській області

МФО: 820172

Банк: Державна казначейська служба України м. Київ

р/р UA0015950

Обвинувачений ОСОБА_5 зобов`язаний внести кошти на вищевказаний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, суду. З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо ОСОБА_5 , в тому числі до фактичного внесення коштів на зазначений рахунок, обвинувачений та заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню та на неї може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Кременчуцький районний суд Полтавської області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції всіма учасниками судового провадження.

СуддяОСОБА_1

Повний текст ухвали складено 13.11.2025.