Справа 556/1916/25
Номер провадження 1-кп/556/165/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2025

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в селищі Володимирець кримінальне провадження №0000064 від 09.03.2025, по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Лютинськ, Дубровицького району Рівненської області, житель АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, розлученого, військовозобов"язаного, освіта середня, не працює, судимого вироком Володимирецького районного суду Рівненської області від 16 травня 2025 року за ч.1 ст.263, ч.1 ст.263-1 КК України до 4 років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з однорічним іспитовим строком,-

за ч.1 ст.246 КК України-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , 08.03.2025, близько 22 год. 00 хв., прибув на вантажному транспортному засобі кустарного виробництва без ідентифікаційного номеру з причепом відкритого типу без ідентифікаційного номеру, що належали ОСОБА_6 , і які ОСОБА_4 тимчасово запозичив, не вказавши володільцю про подальше його незаконне використання, до кварталу 21 виділ 3 Цепцевицького лісництва Рафалівського надлісництва філії «Поліський лісовий офіс» ДП «Ліси України», поблизу с. Кідри, Вараського району Рівненської області, на територію Антонівської сільської територіальної громади Вараського району, а саме на земельну ділянку за географічними координатами 51.42076о№6.29327°Е, що є державною власністю, та віднесена до земель лісогосподарського призначення.

Перебуваючи на території вищевказаних експлуатаційних лісонасаджень, на місці незаконної порубки дерев породи сосна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 здійснив навантаження на причіп відкритого типу, без ідентифікаційного номеру, круглих лісоматеріалів породи сосна, загальною кубомасою 5,3 метрів кубічних, які були незаконно зрубані невстановленою особою в кількості чотирьох сироростучих дерев породи сосна.

Продовжуючи свою протиправну діяльність, ОСОБА_4 маючи прямий умисел, спрямований на перевезення незаконно зрубаних дерев вантажним транспортним засобом кустарного виробництва, без ідентифікаційного номеру, до якого було прикріплено причіп відкритого типу, без ідентифікаційного номеру, реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в порушення вимог ст. 69 Лісового кодексу України, не маючи спеціального документу для використання лісових ресурсів, лісорубного або лісового квитка, тим самим не маючи права здійснювати перевезення дерев державної форми власності, з корисливих мотивів, незаконно здійснив перевезення незаконно зрубаних дерев породи сосна, загальною кубомасою 5,3 метрів кубічних, внаслідок незаконної рубки яких державі було заподіяно істотної шкоди на загальну суму 64 817 (шістдесят чотири тисячі вісімсот сімнадцять) гривень 15 (п`ятнадцять) копійок.

У подальшому, під час перевезення незаконно зрубаних дерев, на ділянці грунтової дороги поблизу с. Кідри, Вараського району, Рівненської області, ОСОБА_4 було виявлено працівниками поліції та протиправна діяльність останнього була припинена.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у перевезенні незаконно зрубаних дерев, що заподіяло істотну шкоду, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 246 КК України.

25 червня 2025 року між начальником Володимирецького відділу Вараської окружної прокуратури Кругліцьким та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 було укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з умовами вказаної угоди, обвинувачений повністю визнав свою вину у зазначеному діянні і зобов`язався: беззастережно визнавати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні; у подальшому подібного не вчиняти та щиро розкаюється у скоєному.

Сторони угоди за взаємною згодою визначили вид та міру покарання, яке повинен понести обвинувачений у разі затвердження такої угоди, а саме: за ч.1 ст.246 КК України у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, із врахуванням попередеього вироку Володимирецького районного суду Рівненської області від 16.05.2025. остаточне покарання, шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі строком на 4 роки 4 місяці.

На призначення зазначеного покарання обвинувачений погодився.

Відповідно до угоди, обвинуваченому відомо та зрозуміло, що згідно із вимогами ст. 473 КПК України наслідком укладення та затвердження даної угоди про визнання винуватості для прокурора і підозрюваного є обмеження їх права на оскарження вироку. Йому також роз`яснено та є зрозумілими, визначені п. 1 ч. 4 ст. 394 КПК України, підстави для апеляційного оскарження обвинувального вироку, яким затверджена угода про визнання винуватості, а також підстави для касаційного оскарження відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 424 КПК України.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно ч.3 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 468, ст. 469 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості, дотримані вимоги КК України та КПК України, просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні також просили зазначену угоду затвердити та призначити узгоджене ними покарання, при цьому ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України в обсязі підозри, з узгодженою мірою покарання згоден, угода є добровільною. ОСОБА_4 цілком розуміє свої права та наслідки укладення угоди, що передбачені ч. 4 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України, які йому були роз`яснені прокурором та судом. Викладені в обвинувальному акті та угоді обставини повністю відповідають фактичним обставинам вчинення злочину.

Кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжкого злочину. Покарання, узгоджене сторонами угоди, відповідає санкції, яка передбачена ч.1 ст. 246 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України судом не встановлено.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами кримінального провадження є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, цілком розуміє свої права, визначені абзацами 1 і 3 п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди відповідають вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дійшов до висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, та призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, враховуючи тяжкість злочину, особу винного, конкретні обставини справи, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання, з випробуванням, застосувавши ст.75 КК України. Іспитовий строк обвинуваченому обрати терміном на два роки.

Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з встановленням йому іспитового строку, у порядку визначеному ст. 75 КК України, суд взяв до уваги те, що обвинувачений повністю визнав свою вину та розкаявся у вчиненому.

Призначене покарання, на думку суду, буде необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових кримінальних правопорушень.

Водночас суд вважає, що з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого в період дії іспитового строку, відповідно до ст. 76 КК України, на нього слід покласти обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Згідно висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 вересня 2019 року у справі № 199/1496/17 кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК України, не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів в тих випадках, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком. Оскільки самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК України, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК України.

Виходячи зі змісту вказаної норми та приймаючи до уваги, що інкриміноване ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, що є предметом даного кримінального провадження, вчинене ним 08 березня 2025 року, тобто до постановлення вироку Володимирецького районного суду Рівненської області від 16 травня 2025 року, суд приходить до висновку, що остаточна міра покарання ОСОБА_4 підлягає обранню на підставі ч.4 ст.70 КК України.

За таких обставин суд вважає доведеним в судовому засіданні, що ОСОБА_4 дійсно вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 246 КК України, за яким належить призначити обвинуваченому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання.

Ухвалою слідчого судді Володимирецького районного суду Рівненської області від 21 квітня 2025 року накладено арешт у вигляді заборони користування, володіння та розпорядження на майно: вантажний транспортний засіб кустарного виробництва, без ідентифікаційного номера, та причіп відкритого типу, без ідентифікаційного номера; колоди сироростучих дерев, породи "сосна", загальною кубомасою 5,3 м.куб.

Згідно ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

На підставі наведеного, слід зняти арешт з вищезазначеного в ухвалі слідчого судді Володимирецького районного суду Рівненської області майна.

Щодо речових доказів, то судом встановлено наступне.

Згідно з ч.9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Відповідно до положень ч.1 ст.96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад тритисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п.1 ч.2 ст.96-1 КК України, спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду.

Спеціальна конфіскація, відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 96-2 КК України, застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне до речових доказів: лісоматеріали круглі, породи сосна, загальною кубомасою 5,3 метри кубічних , на підставі ст.ст.96-1, 96-2 КК України, застосувати спеціальну конфіскацію та конфіскувати їх у власність держави.

Питання інших речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Відносно ОСОБА_4 не застосовувався запобіжний захід.

Також з обвинуваченого слід стягнути витрати на залучення експерта в сумі 14275 грн 70 коп., згідно ст.124 КПК України.

Цивільний позов не заявлено.

На підставі наведеного, керуючись статтями 174, 373, 374, 474-475 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 25 червня 2025 року, укладену між начальником Володимирецького відділу Вараської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000064 від 09.03.2025 за участі захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України, та призначити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст.70 КК України, призначити ОСОБА_4 остаточну міру покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, з урахуванням вироку Володимирецького районного суду Рівненської області від 16 травня 2025 року, у вигляді 4 (чотирьох) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із дворічним іспитовим строком.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п.1, п.2 ч.1, ч.2 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати на залучення експертів в розмірі 14 275 (чотирнадцять тисяч двісті сімдесят п`ять) гривень 70 копійок.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Володимирецького районного суду Рівненської області від 21 квітня 2025 року на майно: вантажний транспортний засіб кустарного виробництва, без ідентифікаційного номера, та причіп відкритого типу, без ідентифікаційного номера; колоди сироростучих дерев, породи "сосна", загальною кубомасою 5,3 м.куб.

Речові докази:

- вантажний транспортний засіб кустарного виробництва, без ідентифікаційного номера, та причіп відкритого типу, без ідентифікаційного номера повернути законному власнику - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцю АДРЕСА_2 ;

- 4 зрізи з клемових частин колод дерев породи "сосна", які позначено "К1", "К2", "К3", "К4" та 4 зрізи з пнів дерев породи сосна, які було позначено П1, П2, П3, П4 - знищити.

- лісоматеріали круглі, породи сосна, загальною кубомасою 5,3 метри кубічних, на підставі ст.ст.96-1, 96-2 КК України, на підставі ст.ст. 96-1, 96-2 КК України в порядку спеціальної конфіскації конфіскувати в дохід держави.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не застосовувався, підстави для його застосування - відсутні.

Роз`яснити учасникам провадження, що згідно зі статтею 476 КПК України, у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за статтею 389-1 КК України.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Рівненського апеляційного суду через Володимирецький районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Прокурору, обвинуваченому, захиснику обвинуваченого, копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1