Справа № 183/9614/25
№ 1-кс/183/1691/25

У Х В А Л А
19 вересня 2025 року м. Самар
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця н.п. Когалим Сургутського району Тюменської області, рф, громадянина України, маючого середню освіту, розлученого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 у військовому званні солдат, зареєстрованого: АДРЕСА_1 ; фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,
слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з цим клопотанням, у якому просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 діб, без визначення розміру застави.
В обґрунтування клопотання слідчий вказує, що солдат ОСОБА_5 підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом, під час мобілізації на особливий період і проходячи її на посаді стрільця-помічника гранатометника 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 7 механізованої роти.
3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від військової служби, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 28 жовтня 2024 року самовільно, без відповідних дозволів командирів, начальників та без поважних причин, залишив місце служби місце тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 поблизу населеного пункту АДРЕСА_3 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану), чим незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, та убув до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби та продовжував ухилятися від військової служби до 18 вересня 2025 року, тобто до часу встановлення працівниками правоохоронного органу його місцезнаходження за вказаною адресою, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України - самовільне залишення місця служби без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.
Викладені обставини дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, підтверджуються: показаннями свідків, актом службового розслідування, проведеного посадовими особами військової частини НОМЕР_1 за фактом самовільного залишення військової частини, та іншими матеріалами кримінального провадження, які як самі по собі, так і в сукупності з іншими доказами містять відомості як доказ факту та обставин вчинення кримінального правопорушення.
Слідчий вказує, що в ході досудового розслідування за вказаним кримінальним провадженням виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного у вигляді тримання під вартою, оскільки є достатньо підстав вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:
- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, відповідальність за який передбачено покарання у вигляді позбавлені волі від п`яти до десяти років, не має офіційного джерела доходу, існує ризик, що підозрюваний, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_5 ;
- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, враховуючи, що ОСОБА_5 не мав реального наміру повернутися до військової частини раніше, так як його було затримано працівниками сектору кримінальної поліції ВП №2 Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровської області.
Крім того, застосування до ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить запобіганню вказаним ризикам. Враховуючи те, що ОСОБА_5 не здійснював заходів, спрямованих на повернення до розташування військової частини та на службу, тому застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання не забезпечить виконання останнім виконання покладених на нього обов`язків. Враховуючи особистість ОСОБА_5 , а також те, що досудовим слідством не встановлено осіб, які б могли поручитися за виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді особистої поруки також не вбачається можливим та не забезпечить виконання ОСОБА_5 виконання покладених на нього обов`язків.
Враховуючи те, що ОСОБА_5 є військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України.
Так, ОСОБА_5 зобов`язаний, в службовий час, та понад встановлений службовий час в період військових навчань, бойових стрільб, бойового чергування, несення служби в добовому наряді, за наказом на бойовому завданні військової частини НОМЕР_1 під час військового стану, та виконувати свої службові обов`язки за посадою, а також особливі обов`язки, визначені статутами Збройних Сил України. У зв`язку із викладеним, застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту не забезпечить виконання останнім службових обов`язків.
Враховуючи сукупність викладених обставин, у разі незастосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_5 , існують ризики, що він може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, для запобігання вищевказаним ризикам, до підозрюваного доцільно застосовувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
При цьому, відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.
Просив не визначати альтернативний запобіжний захід, посилаючись на п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, вказуючи, що в умовах воєнного стану на території України, з метою належного покарання осіб, які вчинили тяжкі та особливо тяжкі злочини, такий підхід національних судів щодо застосування виключного виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не допустить негативного впливу на обороноздатність держави в умовах воєнного стану, підриву авторитету, бойової готовності та боєздатності підрозділу Збройних Сил України та не створить в очах військовослужбовців уяву безкарності та свавілля.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав, наведених слідчим. Наголосив, що підозрюваний вчинив триваюче кримінальне правопорушення й тому затримання відбулося після встановлення місця перебування особи, тобто безпосередньо після вчинення злочину.
Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні вказав, що підозрюваний провину визнає, бажає продовжити службу та вже формує відповідне відношення, що свідчить про відсутність ризику переховування. Просив не застосовувати запобіжний захід у виді тримання під вартою, обравши цілодобовий домашній арешт. Також, у випадку переконання суду про наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою просив визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави у мінімальному розмірі.
Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав позицію захисника.
Дослідивши клопотання та надані письмові докази, вислухавши обґрунтування сторони обвинувачення та сторони захисту, слідчий суддя висновує таке.
Постановою Першого заступника керівника спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону про визначення підслідності від 18 вересня 2025 року, з урахуванням абз. 14 ч. 1 ст. 615 КПК України, визначено підслідність у кримінальному провадження за ВП № 2 Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області.
18 вересня 2025 року о 15 годині 40 хвилин ОСОБА_5 затримано з підстав, указаних слідчим, як п. 2 п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України. Водночас слідчий суддя враховує при обґрунтуванні законності затримання також і діючі положення п. 6. ч. 1 ст. 615 КПК України. 19 вересня 2025 року слідчим подано клопотання та 19 вересня 2025 року підозрюваного доставлено до слідчого судді.
В судовому засіданні сторона захисту підтвердила дату затримання.
Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.
За змістом ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, проте зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд в цьому контексті враховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.
Обґрунтованість підозри повинна бути визначена враховуючи положення ст. 94 КПК України, а саме, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
На цьому етапі судового провадження слідчий суддя не вирішує питання про оцінку доказів для визнання підозрюваного винуватим чи невинуватим у вчиненні злочину, адже судове провадження наразі не завершено, докази сторін в повному обсязі судом не досліджено, і відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, має оцінити після завершення дослідження кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Враховуючи вимоги чинного кримінального процесуального законодавства, під час розгляду клопотань на стадії досудового розслідування слідчий суддя має переконатись, що сукупність матеріалів на цьому етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньою для висновку про обґрунтованість підозри, яка не є сама по собі актом притягненням особи до відповідальності, а є лише сукупністю даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.
За таких умов, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього докази, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку, слідчий суддя висновує про наявність у провадженні сторони обвинувачення доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (рапорт помічника ч/ч ВП № 2 Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області від 18 вересня 2025 року; рапорт оперуповноваженого СКП ВП № 2 Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області від 18 вересня 2025 року; витяг з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 28 жовтня 2024 року № 530 про призначення службового розслідування; акт службового розслідування від 25 листопада 2024 року; рапорт командира 7 МР від 28 жовтня 2024 року; доповіддю про самовільне залишення місця служби від 28 жовтня 2024 року № 149/848; витяг з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 07 вересня 2024 року № 259; витяг з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 28 жовтня 2024 року № 310; витяг з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 09 листопада 2024 року № 322; витяг з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 15 листопада 2024 року № 3481; витяг з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 09 листопада 2024 року № 322; копію військового квитка ОСОБА_5 ; пояснення військовослужбовця ОСОБА_7 від 28 жовтня 2024 року; пояснення військовослужбовця ОСОБА_8 від 28 жовтня 2024 року; пояснення військовослужбовця ОСОБА_9 від 28 жовтня 2024 року; пояснення військовослужбовця ОСОБА_10 від 28 жовтня 2024 року; пояснення військовослужбовця ОСОБА_11 від 28 жовтня 2024 року; витяг з книги обліку тимчасово вибулих та прибулих до військової частини НОМЕР_1 № 6), які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, які могли б об`єктивно зв`язувати його з ними, тобто підтвердити існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити це кримінальне правопорушення.
19 вересня 2024 року складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке вручене підозрюваному 19 вересня 2025 року о 10:00.
Як свідчать матеріали провадження, повідомлення про підозру ОСОБА_5 відповідає вимогам ст. 277 КПК України за своїм змістом та на даному етапі сумнівів щодо її законності або порушення порядку вручення не викликає.
Згідно з вимогами чинного законодавства сама по собі наявність обґрунтованою підозри не може бути єдиною підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, оскільки їх застосування потребує наявність існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Слідчий суддя вважає такими, що заслуговують на увагу доводи слідчого та прокурора про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, відповідальність за який передбачено покарання у вигляді позбавлені волі від п`яти до десяти років, існує ризик, що підозрюваний, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Про наявність вказаного ризику свідчать і обставини, покладені в обґрунтування підозри, зокрема й час який минув від вчинення правопорушення, в якому підозрюють ОСОБА_5 , до часу затримання. При цьому враховує слідчий суддя цей ризик у сукупності з іншими обставинами, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема відсутність у підозрюваного роботи, вчинення правопорушення в умовах воєнного стану.
Водночас, не є підтвердженим існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з відсутністю відомостей про притягнення підозрюваного раніше до кримінальної відповідальності та припинення правопорушення, в якому ОСОБА_5 підозрюється затриманням.
При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
За ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. Саме з цих підстав суд відхиляє посилання сторони захисту на можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту через наявність сталих соціальних зв`язків, місця проживання, спробам продовжити військову службу.
За таких обставин, єдиним запобіжним заходом, який слід застосувати до підозрюваного, який є військовослужбовцем, є тримання під вартою з огляду на обґрунтованість підозри та наявність ризику. Крім того при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає, що слідчим належним чином обґрунтовано в клопотанні та доведено слідчому судді той факт, що інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні та визнаним слідчим суддею доведеними.
Визначаючи строк дії запобіжного заходу слідчий суддя враховує дату затримання підозрюваного, а тому вважає доречним застосувати запобіжний захід з дня фактичного затримання особи до 14 листопада 2025 року включно.
При цьому слідчий суддя зазначає, що нормами КПК України не віднесено до повноважень слідчого судді вирішення питання щодо визначення конкретного місця попереднього ув`язнення особи, до якої застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, а положення п. 4 ч. 1 ст. 2, ст. 26 Закону України «Про прокуратуру» передбачають, що саме прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.
За ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України визначає, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.
Слідчий вказує про неможливість встановлення альтернативного запобіжного захисту підозрюваному у виді застави через дію абзацу восьмого частини четвертої статті 183 КПК України та те, що в умовах воєнного стану на території України, з метою належного покарання осіб, які вчинили тяжкі та особливо тяжкі злочини, такий підхід національних судів щодо застосування виключного виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не допустить негативного впливу на обороноздатність держави в умовах воєнного стану, підриву авторитету, бойової готовності та боєздатності підрозділу Збройних Сил України та не створить в очах військовослужбовців уяву безкарності та свавілля.
Водночас слідчий суддя не може погодитися з указаними посиланнями слідчого, оскільки абзац восьмий частини четвертої статті 183 КПК України передбачає право, а не обов`язок, слідчого судді не визначити під час дії воєнного стану при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, в тому числі, статтею 408 Кримінального кодексу України.
У той же час, перевіряючи можливість визначення застави, як альтернативного запобіжного заходу, слідчий суддя враховує факт проходження служби ОСОБА_5 , наявність у нього двох неповнолітніх дітей на утриманні, постійне місце проживання, відсутність доказів на підтвердження розміру доходів.
Таким чином, слідчий суддя вважає за необхідне, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України у межах межі, передбаченої п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України. Вказаний розмір застави, з урахуванням майнового стану підозрюваного, наявності в нього дітей, відсутності доказів отримання ним доходів у цьому, конкретному випадку, відсутність факту притягнення до кримінальної відповідальності раніше, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, не призведе до негативного впливу.
На підставі викладеного та керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 196, 372, 376 КПК України, слідчий суддя
застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця н.п. Когалим Сургутського району Тюменської області, рф запобіжний захід у виді тримання під вартою до 14 листопада 2025 року включно.
Визначити розмір альтернативного запобіжного заходу у виді застави у відношенні ОСОБА_5 у вигляді 50 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме в розмірі 151 400 (сто п`ятдесят одну тисячу чотириста) гривень 00 копійок.
Попередити ОСОБА_5 , що в разі невиконання, покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується в порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору, а суд вирішує питання про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.
Копію ухвали надати підозрюваному, прокуророві, захисникові та уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала в повному обсязі складена та проголошена о 08:10 годині 22 вересня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1