ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 642/431/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/1586/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання
під вартою обвинуваченому
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, з участю обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Холодногірського районного суду м.Харкова від 09.06.2025, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора та продовжено стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, а саме до 07.08.2025 включно, із залишенням раніше визначеної застави, що становить 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн., з покладенням відповідних процесуальних обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись зі вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить про скасування ухвали Холодногірського районного суду м.Харкова від 09.06.2025 та про постановлення нової, якою просить обрати стосовно нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що жоден з ризиків, зазначених у клопотанні про продовження строку тримання під вартою, не доведено стороною обвинувачення.

Наголошує на тому, що має міцні соціальні зв`язки, матір, яка є інвалідом ІІ-ї групи, та рідну неповнолітню сестру, за якими він наглядав.

Крім того, вказує, що за час знаходження його під вартою досудове розслідування було проведене у повному обсязі, всі докази вже зібрані, а потерпілі та свідок надали свої покази.

Просить врахувати те, що 15.11.2023 Московським районним судом м.Харкова він був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки з іспитовим строком 1 рік. За час іспитового строку не скоїв жодного правопорушення, вчасно з`являвся до органу пробації, вивчився на оператора БПЛА та вступив до лав ЗСУ, проте в подальшому, а саме 24.07.2024, з навчального центру був поміщений до ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Крім того, звертає увагу на те, що він визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, а також те, що усім потерпілим було повернуто грошові кошти та вони не мають жодних претензій, просять його суворо не карати.

Наголошує на тому, що стосовно інших обвинувачених у даному кримінальному провадженні обрано більш м`які запобіжні заходи.

Таким чином, обвинувачений наполягає на тому, що застосування більш м`якого запобіжного заходу зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та гарантуватиме запобігання встановленим ризикам.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник брали участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та підтримали подану апеляційну скаргу.

Прокурор про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, проте у судове засідання не з`явився, на особистій участі не наполягав.

Враховуючи вимоги ч.4 ст.405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції за відсутності прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого, думку захисника, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів бере до уваги те, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України (в редакції від 28.04.2023), ч.5 ст.190, ч.5 ст.185 КК України, які є особливо тяжкими злочинами проти власності, за які передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.

Враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому, усвідомлюючи, яке покарання йому загрожує, з метою його уникнення, він може вчинити дії направлені на переховування від суду.

Крім того, у зв`язку з тим, що ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання показань та дослідження їх судом, а ОСОБА_6 має реальну можливість впливати на вказаних осіб у даному кримінальному провадженні, не можна виключати можливість такого впливу обвинуваченого на останніх з метою зміни їх свідчень на свою користь.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з існуванням ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки, враховуючи обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, передбачених ч.4 ст.190 КК України (в редакції від 28.04.2023), ч.5 ст.190, ч.5 ст.185 КК України, останній може продовжити злочинну діяльність й надалі вчиняти кримінальні правопорушення, зокрема проти власності, що свідчить про його соціальну небезпеку та унеможливлює перебування обвинуваченого не в умовах ізоляції від суспільства.

Крім того, судом першої інстанції було в сукупності оцінено всі обставини відповідно до вимог ч.1 ст.178 КПК України, такі як тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим, а також особу обвинуваченого ОСОБА_6 , та вирішено продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного стосовно обвинуваченого на 60 днів.

Слід зазначити, що судом першої інстанції також залишено альтернативний запобіжний захід, а саме раніше визначену заставу, що становить 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн.

З таким висновком погоджується і апеляційний суд.

У зв`язку з викладеним продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є цілком обґрунтованим та відповідає вимогам, визначеним ст.ст.177, 178 КПК України, оскільки більш м`який запобіжний захід не здатний запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як вбачається з клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, при цьому сторона обвинувачення надала оцінку протиправності дій, скоєних обвинуваченим, тяжкості покарання, у разі доведення його винуватості, відомостям, які характеризують особу обвинуваченого та навела підстави, які вказують про необхідність продовження строку дії обраного раніше запобіжного заходу.

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_6 , враховуючи їхню тяжкість, а також те, що внаслідок протиправних дій останнього потерпілим було заподіяно значну шкоду, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції по даній справі, колегія суддів бере до уваги рішення Конституційного Суду України від 13.062019 в тій його частині, де звернуто увагу на необхідність дотримання вимог п.1 ч.1 ст.178 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, у тому числі вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень.

Крім того, як випливає із вищевказаного Рішення Конституційного Суду України, на даний час, коли кримінальна справа знаходиться у провадженні суду першої інстанції, то тепер уже суд має перебирати на себе як ризики можливої втечі обвинувачених, так і забезпечення їх участі в судових засіданнях.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений стосовно недоведення ризиків, заявлених в клопотанні прокурора, спростовуються відомостями, наявними в кримінальному провадженні, що свідчить про постановлення судом першої інстанції обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст.370 КПК України.

Що стосується посилання обвинуваченого на те, що досудове розслідування було проведене у повному обсязі, слід зазначити наступне. Згідно з вимогами КПК України, після завершення досудового розслідування наступною стадією кримінального провадження є судовий розгляд. Саме під час розгляду справи по суті вирішуються, зокрема, питання щодо наявності або відсутності підстав, що виключають кримінальну відповідальність, а також здійснюється дослідження доказів з огляду на їх належність, процесуальну допустимість та достатність для встановлення винуватості або невинуватості обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що він має міцні соціальні зв`язки, матір, яка є інвалідом ІІ-ї групи, та рідну неповнолітню сестру, за якими він наглядав, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки ці обставини існували на час подій, які йому інкримінуються, і вони не стали стримуючим фактором для обвинуваченого при вчиненні протиправного діяння. Тим більше, самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він має досвід та навички оператора БПЛА, вступив до лав ЗСУ, проте в подальшому, а саме 24.07.2024, з навчального центру був поміщений до ДУ «Харківський слідчий ізолятор», колегія суддів не може приймати до уваги, оскільки процедура скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або зміна запобіжного заходу з інших підстав, передбачена положеннями ст.616 КПК України.

Так, обвинувачений, який під час судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які обвинувачуються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених ст.ст.115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 КК, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, а керівник органу прокуратури має перевірити відповідні обставини й зазначити про це в постанові про санкціонування таких заходів; прокурор, за результатами розгляду такого клопотання обвинуваченого, вправі звернутися до слідчого судді, суду з клопотанням про скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою особі для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Посилання сторони захисту на те, що стосовно інших обвинувачених у даному кримінальному провадженні обрано більш м`які запобіжні заходи, є безпідставним, оскільки відповідно до принципу індивідуалізації кримінальної відповідальності та процесуального статусу кожного учасника провадження, питання про обрання чи зміну запобіжного заходу вирішується виключно з урахуванням конкретних обставин, що стосуються саме цієї особи, зокрема характеру та тяжкості пред`явленого обвинувачення, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також поведінки особи під час досудового розслідування чи судового розгляду. Наявність більш м`якого запобіжного заходу щодо інших осіб не спростовує наявності підстав для застосування до обвинуваченого більш суворого заходу забезпечення кримінального провадження.

Інші доводи, на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений, спростовуються відомостями, наявними в кримінальному провадженні, що свідчить про постановлення судом першої інстанції обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст.370 КПК України.

Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, в апеляційній скарзі не наведено беззаперечних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо необхідності продовження строків тримання під вартою ОСОБА_6 та не вбачається підстав для зміни раніше обраного останньому запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами поданої апеляційної скарги.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, ст.ст.176-206, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Холодногірського районного суду м.Харкова від 09.06.2025 про продовження щодо обвинуваченого за ч.4 ст.190 КК України (в редакції від 28.04.2023), ч.5 ст.190, ч.5 ст.185 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 07.08.2025 року включно, із залишенням раніше визначеної застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4