Справа №523/4224/25
Провадження №1-кс/523/3822/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Пересипського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 діючого в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, в рамках кримінального №0000852 від 19.02.2025 внесеного в ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1, ч. 3 ст. 369-2 КК України накладеного ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21.04.2025 року,

ВСТАНОВИВ:

До провадження Пересипського районного суду міста Одеси надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 діючого в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, в рамках кримінального №0000852 від 19.02.2025 внесеного в ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1, ч. 3 ст. 369-2 КК України накладеного ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21.04.2025 року.

В своєму клопотанні адвокат ОСОБА_3 посилається на те, що судом вказано в ухвалі 21.04.2025 року, що квартира яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є речовим доказом у справі і наразі є велика ймовірність того, що вказаний речовий доказ буде втрачено шляхом його відчуження третій особі яка буде належним набувачем, що унеможливить витребування майна у подальшому, при ухваленні остаточного рішення у справі.

Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя встановив наступні обставини та приходить до наступного висновку.

Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000852 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.02.2025 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснюється Одеською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону.

21.04.2025 року слідчим суддею Суворовського районного суду м. Одеси було накладено арешт підставі ч.1 та ч.3 ст.170 КПК України, з метою збереження речового доказу, накладено арешт на квартиру, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 55.2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 100, вартістю 49914,00 гривень, яка належить на праві власності ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 шляхом заборони відчуження.

В подальшому, вищевказане майно було визнано речовими доказами та винесено відповідну постанову.

Адвокат ОСОБА_3 діючий в інтересах ОСОБА_5 подав до суду заяву відповідно до якої підтримав вимоги клопотання та просив його задовольнити.

З ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 21.04.2025 року вбачається, що в ході проведення досудового розслідування встановлено, що вказана квартира яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 є предметом (об`єктом) кримінально протиправних дій.

Метою арешту майна є збереження його в якості речового доказу.

Однак, адвокат ОСОБА_3 в своєму клопотанні посилається на те, що досудове розслідування проводиться за фактом вчинення корупційного кримінального правопорушення та військового кримінального правопорушення.

В подальшому, як вбачається з ухвали слідчого судді та клопотання прокурора, особи, які підозрюються у вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ч. З ст. 369-2 КК України незаконно заволоділи нерухомим майном, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , яка була оформлена на ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які померли, та після їх смерті квартира була оформлена на їх спадкоємця заявника ОСОБА_4 .

При цьому, незрозуміло та органом досудового розслідування не зазначається, коли та яким саме чином особи, які підозрюються у вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ч. З ст. 369-2 КК України, незаконно заволоділи нерухомим майном, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , яке вони взагалі мають відношення до такої квартири.

При цьому, жодної підозри у вчиненні кримінального правопорушення за фактом незаконного заволодіння нерухомим майном, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , жодній особі не вручено.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Також відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Крім того, ЄСПЛ, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь.

ЄСПЛ вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика ЄСПЛ, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до ЄСПЛ забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України під арештом майна слід розуміти тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Ухвалою слідчого судді накладений арешт на вищезазначене майно, що унеможливлює його відчуження.

У відповідності до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких спів мірні їх вартості, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю), або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження

Відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що клопотання адвоката ОСОБА_3 діючого в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, в рамках кримінального №0000852 від 19.02.2025 внесеного в ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1, ч. 3 ст. 369-2 КК України накладеного ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21.04.2025 року підлягає задоволенню, а арешт майна накладений ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21.04.2025 року - скасуванню.

Керуючись ст.ст. 170 - 174, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 діючого в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, в рамках кримінального №0000852 від 19.02.2025 внесеного в ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1, ч. 3 ст. 369-2 КК України накладеного ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21.04.2025 року, задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси в 21.04.2025 року по справі № 523/4224/25; провадження №1-кс/523/1941/25 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1