Справа № 159/4993/24
Провадження № 1-кп/159/185/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Ковель

Ковельський міськрайоний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 (дистанційно)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000806 від 20.06.2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, з вищою освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, адреса проживання: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-17.08.2010 військовим Апеляційним судом центрального регіону за ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років, згідно зі ст. 54 КК України позбавлений військового звання майор,

-29.03.2023 Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 34000 гривень. Штраф сплачений 27.05.2024.

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.345 КК України,

у с т а н о в и в :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Обвинувачений ОСОБА_5 20.06.2024 приблизно о 10 годині 20 хвилин, перебуваючи у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, керуючи транспортним засобом марки «BMW 320» реєстраційний номер НОМЕР_2 , на вул. Миколайчука,49 м.Ковелі не виконав вимогу поліцейського патруля зупинитися, продовжив рух і умисно заподіяв поліцейському роти з обслуговування міста Ковель УПП у Волинській області ОСОБА_4 у зв`язку з виконанням ним своїх службових обов`язків, легкі тілесні ушкодження за таких обставин:

20.06.2024 приблизно о 10 годині 20 хвилин, поліцейський екіпаж «Цунамі 0205» в складі поліцейського ОСОБА_4 та ОСОБА_7 під час патрулювання з використанням службового автомобіля марки «Mitsubishi Outlander» службовий номер НОМЕР_3 , виявили в м.Ковелі автомобіль марки «BMW 320» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який перебував в орієнтуванні у зв`язку із залишенням місця дорожньо-транспортної пригоди.

Увімкнувши проблискові світлові маячки синього та червоного кольорів, а також звуковий сигнал, наказали зупинити транспортний засіб, проте ОСОБА_5 , ігноруючи вимоги про зупинку, продовжив рух з метою переховування за місцем проживання. Наблизившись до подвір`я будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_5 зупинив транспортний засіб перед механічними воротами, очікуючи на їх відкриття.

Намагаючись припинити дії ОСОБА_5 , поліцейський ОСОБА_4 підбіг до транспортного засобу «BMW» реєстраційний номер НОМЕР_2 , і висловлюючи водієві вимогу вийти, встав перед автомобілем, блокуючи в`їзд на подвір`я.

ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що керований ним автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки, а працівник поліції, який був одягнений у формений одяг, виконує свої службові обов`язки, цілеспрямовано розпочав рух транспортного засобу в напрямку працівника поліції ОСОБА_4 та здійснив на нього наїзд, протягнув декілька метрів на капоті автомобіля при в`їзді на подвір`я власного будинку.

У результаті дій ОСОБА_5 потерпілий - поліцейський роти з обслуговування м. Ковель УПП у Волинській області ДПП рядовий поліції ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді пошкодження зв`язок лівого колінного суглобу з синцем, що за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Зазначеними діями ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.345 КК України - умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Показання обвинуваченого.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винуватість у вчиненні інкримінованого злочину не визнав і пояснив, що має негативний досвід спілкування із працівниками поліції, тому помітивши переслідування, яке на його переконання було незаконним, він вирішив заїхати на подвір`я власного будинку, де маючи певний захист міг продовжити спілкування із представниками влади на добровільних засадах. Під час заїзду на подвір`я поліцейський заскочив на капот його машини і відповідно отримав тілесні ушкодження від власних дій. Обвинувачений категорично заперечив намір і умисел на спричинення шкоди здоров`ю поліцейського, висловив жаль з приводу події, попросив вибачення у потерпілого і просив не призначати суворе покарання.

Мотиви суду.

Суд, перевіривши доводи сторони захисту і обвинувачення, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази з точки зору їх належності, достовірності і допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності для встановлення фактичних обставин, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину.

Диспозиція ч. 2 ст. 345 КК передбачає кримінальну відповідальність за умисне заподіяння працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Об`єктивна сторона цього злочину полягає у заподіянні побоїв, а також легких чи середньої тяжкості тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків. Злочин вважається закінченим з моменту заподіяння побоїв чи тілесних ушкоджень.

Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується виключно умисною формою вини.

Оцінити суб`єктивні наміри, бажання, мотиви особи сторонній спостерігач може лише за зовнішніми проявами, тому висновки про конкретну форму вини суд робить з урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Як встановив суд 20.06.2024 о 10.53 год на лінію 102 надійшло повідомлення, про те, що о 10.52 год ОСОБА_5 на автомобілі «BMW» НОМЕР_2 на АДРЕСА_2 здійснив наїзд на працівника поліції (а.с.66).

Того ж дня о 13.08 год з лікувального закладу надійшло повідомлення про те, що за медичною допомогою звернувся працівник поліції ОСОБА_4 , діагноз: пошкодження зв`язок лівого колінного суглобу. Пояснення: скоїли наїзд (а.с.68).

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 повідомив, що 12.06.2024 надійшов виклик про дорожньо-транспортну пригоду на вул. Миколайчука, 50 в м.Ковелі, де винуватець залишив місце пригоди. У складі екіпажу «Цунамі 201» він прибув на місце події. Під час спілкування з потерпілою ОСОБА_8 встановив, що сусід ОСОБА_5 керуючи власним транспортним засобом, здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_4 , пошкодив його, залишив записку із своїм номером телефону і покинув місце ДТП. Для складання протоколу про адміністративне правопорушення транспортні засоби, що обліковувалися за сім`єю ОСОБА_9 , були включені в орієнтування. 20.06.2024 приблизно о 10 годині автомобіль «BMW 320», д.н.з НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_10 , був помічений на вул.Фестивальна в м.Ковелі, з метою зупинки увімкнули проблискові маячки синього і червоного кольорів, а також звуковий сигнал, проте автомобіль пришвидшив рух в напрямку вул. Миколайчука. Наздогнали автомобіль безпосередньо перед воротами за місцем проживання ОСОБА_5 . Поліцейський ОСОБА_7 підійшов до автомобіля зі сторони водія з вимогою вимкнути двигун і вийти з автомобіля, а він встав перед автомобілем блокуючи в`їзд на подвір`я, проте ОСОБА_5 різко почав рух. Уникаючи травмування він заскочив на капот, проїхав так до 7 метрів і відчув біль у нозі. Перебуваючи на подвір`ї, ОСОБА_5 заблокувався в автомобілі ще з двома пасажирами, виражався нецензурною лайкою і тривалий час не виходив. Згодом з`ясувалося, що він перебував у стані наркотичного сп`яніння.

Аналогічні обставини підтвердив свідок ОСОБА_7 , який показав, що у складі екіпажу «Цунамі 0205» на службовому автомобілі переслідували автомобіль червоного кольору під керування ОСОБА_5 , який перебував в орієнтуванні, у зв`язку із залишенням місця ДТП. Для зупинки транспортного засобу ОСОБА_5 були застосовані проблискові маячки і звуковий сигнал, упродовж одного кілометра ОСОБА_5 не реагував на вимогу зупинитися, прискорився, що вочевидь свідчило про намір втекти. Перед воротами ОСОБА_5 зупинився, очікуючи їх відчинення. Вони з напарником підійшли до авто, неодноразово висловили вимогу вимкнути двигун і вийти, водій добре бачив і чув поліцейських, у відповідь щось кричав, однак не вимкнув двигун, а навпаки різко заїхав в двір, збивши поліцейського ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_8 повідомила, що 12.06.2024 помітила, що її автомобіль «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_4 , який був припаркований поруч з будинком на вул. Миколайчука,50 в м.Ковелі, пошкоджений, а на склі записка із номером телефону. Зателефонувавши дізналася, що сусід ОСОБА_5 при виїзді з подвір`я не врахував дистанцію і пошкодив її авто. Вона вирішила повідомити про подію поліцію. Того ж дня працівники поліції склали схему ДТП і зафіксували пошкодження на її транспортному засобі. Через кілька днів вона знову звернулася в поліцію з вимогою повідомити про результати притягнення ОСОБА_5 до відповідальності, оскільки останній не відшкодував завдану шкоду, їй повідомили про вжиті заходи для розшуку особи для складання протоколу. 20.06.2024 вона перебувала вдома, почула ще з сусідньої вулиці голосні звуки поліцейської машини, з вікна побачила, як ОСОБА_5 на автомобілі «BMW» червоного кольору під`їхав до воріт, поліцейські підійшли до нього щоб зупинити, а він незважаючи на поліцейського, який стояв перед автомобілем різко почав рух. Якби поліцейський не зреагував і не заскочив на капот, то був би травмований. У дворі ОСОБА_5 ще до години сидів в автомобілі.

Об`єктивно перебіг події відтворює відеозапис з бодікамер поліцейських та з відеореєстратора в службовому автомобілі, який повністю відповідає показанням свідків та потерпілого.

Зокрема, в протоколі огляду (а.с.111-119) і на відеозаписі (диск 1 export-q3sfu.mp4) зафіксований звуковий спецсигнал для зупинки, після чого службовий автомобіль ще протягом 15 секунд продовжує переслідування. Перед воротами до будинку №49 на вул.Миколайчука поліцейський ОСОБА_4 блокує в`їзд автомобіля «BMW 320» реєстраційний номер НОМЕР_2 червоного кольору в двір, а поліцейський ОСОБА_7 , наказує водію вийти з автомобіля, натомість водій у відповідь щось кричить і в той час як ворота відчиняються на ширину заїзду ОСОБА_5 швидко заїжджає в двір, зачепивши поліцейського ОСОБА_4 , який тримається за капот автомобіля щоб не впасти під нього. Відразу поліцейський ОСОБА_4 повідомляє, що на нього наїхали і болить нога. Під час тривалого спілкування у зачиненому авто (диск 3) ОСОБА_5 визнає, що втікав від працівників поліції.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №58 від 24.06.2024 у потерпілого ОСОБА_4 відмічені тілесні ушкодження у вигляді пошкодження зв`язок лівого колінного суглобу з синцем, що утворилися від дії тупих твердих предметів, можливо внаслідок наїзду автомобілем в час, зазначений у постанові та в медичній документації, і за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Перелічені докази зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону, тому є належними, допустимими, і у своїй сукупності вказують на цілеспрямовані та послідовні дії обвинуваченого, спрямовані на умисне спричинення поліцейському тілесних ушкоджень. Очевидним є те, що ОСОБА_5 розумів факт переслідування його працівниками поліції службовим автомобілем, чув неодноразово гучно висловлену вимогу зупинитися і вийти з автомобіля, на таку вимогу не реагував, бачив перед автомобілем працівника поліції, який виконував свої службові обов`язки і блокував йому в`їзд в двір, проте на швидкості розпочав рух автомобілем, який є джерелом підвищеної небезпеки, в напрямку поліцейського. Діючи у такий спосіб ОСОБА_5 усвідомлював протиправність своїх дій та передбачав можливі наслідки заподіяння тілесних ушкоджень, а враховуючи раптовість і швидкість руху в напрямку воріт, діяв з прямим умислом.

Твердження сторони захисту про те, що працівник поліції ОСОБА_4 всупереч вимог Закону України «По Національну поліцію» та Закону України «Про дорожній рух» безпідставно переслідував обвинуваченого, а тілесні ушкодження отримав через власну недбалість, є безпідставними.

Як повідомив суду свідок - інспектор поліції з оформлення адміністративних матеріалів по ДТП ОСОБА_11 , він отримав для роботи заяву і письмові пояснення ОСОБА_8 з приводу подій 12.06.2024, схему ДТП (а.с.96-100), тому телефоном неодноразово запрошував ОСОБА_5 з`явитися для складання протоколів за статтями 124, 122-4 КУпАП, проте останній уникав з`явлення. У зв`язку з цим він доповідним листом (а.с.84) довів керівництву про необхідність оголошення особи в орієнтування. Інформація про орієнтування і її причини доводяться до кожного наряду патрулювання.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський вправі зупинити транспортний засіб якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Водій зобов`язаний зупинитися на вимогу поліцейського. Вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою: а) сигнального диска з червоним сигналом чи світлоповертачем або руки, що вказує на відповідний транспортний засіб та подальше місце його зупинки; б) увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу; в) гучномовного пристрою; г) спеціального табло, на якому зазначається вимога про зупинку транспортного засобу. Водій повинен зупинити транспортний засіб у вказаному місці з дотриманням правил зупинки. (п.2.4, 8.9 Правил дорожнього руху).

Отже, не викликає жодного сумніву те, що потерпілий ОСОБА_4 виконував як працівник поліції службові обов`язки, а особисті міркування обвинуваченого не позбавляли його обов`язку виконувати правила дорожнього руху і зупинитися на вимогу поліції.

Доводи обвинуваченого про необачне поводження поліцейського, який не повинен був блокувати транспортний засіб обвинуваченого, суд оцінює як лінію захисту, спрямовану на уникнення кримінальної відповідальності, адже за своїм змістом вони жодним чином не виключають протиправність дій самого обвинуваченого.

Також суд відхиляє вимогу захисника визнати недопустимими докази, отримані за результатами огляду місця події, проведеного в дворі обвинуваченого без дозволу слідчого судді, оскільки висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ґрунтуються на доказах, не пов`язаних із цієї слідчою дією.

Ураховуючи наведене, суд немає обґрунтованих сумнівів у доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України.

Покарання.

Відповідно до статей 50,65 КК України суд призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети та принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру скоєного діяння, його небезпечності та даним про особу винного.

ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, направлене проти авторитету органів державної влади та яке за класифікацією, наведеною у статті 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів.

Обвинувачений перебував у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, що є обставиною, яка обтяжує покарання (висновок щодо медичного огляду - а.с.125, постанова суду від 23.07.2024 за ч.2 ст.130 КУпАП - а.с.128), а також має місце рецидив злочинів, оскільки ОСОБА_5 вчинив новий умисний злочин, будучи судимим за умисні злочини.

Обставин, що пом`якшують покарання, суд не встановив.

Приймаючи до уваги вік, стан здоров`я обвинуваченого, його сімейний стан, конкретні обставини справи і поведінку обвинуваченого під час вчинення злочину і після, суд вважає необхідним і достатнім призначити покарання у виді обмеження волі строком на два роки.

На переконання суду максимально суворе покарання, про яке просить прокурор, не є пропорційним вчиненому.

При призначенні покарання каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільш сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. У будь-якому разі покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу та об`єкта посягання, тяжкості наслідків вчиненого і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Виправлення як мета покарання - це той наслідок, який прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його надалі від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Водночас, зважаючи на відсутність щирого каяття і усвідомлення протиправності вчиненого, суд не знаходить підстав для призначення покарання із застосуванням ст.69 чи ст.75 КК України.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ухвалою Волинського апеляційного суду від 01.07.2024 у вигляді нічного домашнього арешту, завершив дію 21.08.2024 і в подальшому не застосовувався. Підстави для взяття особи під варту в залі суду відсутні. Відповідно до ст.58 Кримінально - виконавчого кодексу України строк відбування покарання у виді обмеження волі обраховується з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

В строк покарання згідно із ст.72 КК України необхідно врахувати строк утримання під вартою з моменту затримання в порядку ст.208 КПК України 20.06.2024 до 21.06.2024 (а.с. 190-191).

Цивільний позов не заявлений.

Відповідно до вимог ст.124 КПК України процесуальні витрат в розмірі 6058,24 грн за проведення судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/103-24/8772-ІТ від 12.07.2024 (а.с.177-183), яка підтвердила справність гальмівної системи в керованому обвинуваченим транспортному засобі, а отже стосувалася встановлення обставин, які в силу ст.91 КПК України підлягали доказуванню у цій справі, покладаються на обвинуваченого.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України. При цьому не застосовує спеціальну конфіскацію транспортного засобу «BMW 320» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який постановою слідчого визнаний знаряддям вчинення злочину, і вважає необхідним залишити у власності ОСОБА_10 (а.с.163), мотивуючи свою позицію таким.

Відповідно до положень ч. 9 ст. 100 КПК України під час ухвалення рішення суд повинен вирішити питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів.

Пункт 1 указаної норми передбачає, що гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Дана процесуальна норма кореспондується з матеріальною нормою права ст.96-1, ст.96-2 КК.

Зокрема, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 1 ст. 96-1 КК)

Спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання (п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК).

Крім того, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Для вирішення питання про обґрунтованість та необхідність втручання держави в право особи на мирне володіння майном, необхідно встановити, чи було таке втручання законним, чи відповідало воно загальному суспільному інтересу, чи забезпечило втручання необхідний справедливий баланс між захистом права власності та вимогами загального інтересу з огляду на свободу розсуду, якою наділена держава у цій сфері.

Отже, при застосуванні конфіскації майна в кожному конкретному випадку суд має не тільки послатися на наявність для цього формальних підстав, але й переконатися, що таке застосування не порушуватиме «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб», покладаючи на особу «надмірний індивідуальний тягар».

У даному кримінальному провадженні встановлено, що обвинувачений під час події користувався транспортним засобом близької особи, яка не була обізнана із протиправним характером дій ОСОБА_5 , тому застосування спеціальної конфіскації буде мати ознаки незаконного втручання у право власності.

Керуючись статтями 374, 375 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.345 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

Строк відбування покарання рахувати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК зарахувати в строк покарання час перебування під вартою з 20.06.2024 по 21.06.2024 включно (два дні), з розрахунку одному дню тримання під вартою відповідає два дні обмеження волі.

Стягнути з ОСОБА_5 в доход держави процесуальні витрати на проведення судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/103-24/8772-ІТ від 12.07.2024 в розмірі 6058 (шість тисяч п`ятдесят вісім) гривень 24 копійки.

Речові докази :

- три DVD диски, клаптик паперу залишити при матеріалах справи,

- автомобіль «BMW 320» реєстраційний номер НОМЕР_2 , залишити у власності ОСОБА_10 ,

- автомобіль «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_4 , залишити у власності ОСОБА_8 .

Арешт, накладений на речові докази ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03.07.2024, - скасувати.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору і обвинуваченому.

ГоловуючийОСОБА_1