16.09.25 Справа № 469/351/24
1-кп/469/151/25
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2025 року с-ще Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Міжброди Путильського району Чернівецької області, громадянина України, освіта середня, інвалідності не має, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, на утриманні одна неповнолітня дитина, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , військовослужбовця за призовом під час мобілізації в/ч НОМЕР_1 , у військовому званні "солдат", раніше судимого:
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції)
обвинувачений ОСОБА_3 (у режимі відеоконференції),
захисник ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),
Суд визнає доведеним, що солдат ОСОБА_3 20 квітня 2023 року, проходячи військову службу за призовом під час мобілізації на посаді номера обслуги-далекомірника 2 зенітного артилерійського відділення 1 зенітного артилерійського взводу зенітної ракетно-артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи суспільно небезпечність свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов"язків з військової служби в умовах воєнного стану, не з"явився вчасно на службу без поважних причин до тимчасового місця дислокації військової частини НОМЕР_1 біля АДРЕСА_3 та незаконно перебував поза її межами, проводячи час на власний розсуд, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який не з"явився вчасно на службу без поважних причин, до 16.00 год. 08 лютого 2024 року, коли його було затримано в м.Одеса військовослужбовцями Військової служби правопорядку.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість визнав повністю відповідно до викладених у обвинувальному акті обставин, у вчиненому щиро розкаявся, суду пояснив, що він, перебуваючи за межами дислокації військової частини з дозволу командира, без поважних причин не повернувся до військової частини, перебував у м.Одесі, де проводив час у власних справах до моменту виявлення і затримання правоохоронними органами. Бажає продовжити військову службу.
На підтвердження викладених у обвинувальному акті обставин прокурором також надано акт службового розслідування з додатками, який містить відомості про те, що 20 квітня 2023 року о 10.00 год. солдат ОСОБА_3 не повернувся з навчальних курсів сержантів, які проходили в с.Зелений Яр Миколаївської області, виїхав з курсів на власному авто; у телефонній розмові 16 квітня 2023 року солдат ОСОБА_3 повідомив лейтенанту ОСОБА_6 про необхідність відвідати цивільну дружину, яка перебувала у лікарні, та отримав дозвіл командира на поїздку додому з вимогою повернутися до тимчасового розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_3 17 квітня 2023 року; у подальшому термін повернення ОСОБА_3 до військової частини було усно продовжено лейтенантом ОСОБА_6 у телефонній розмові з солдатом ОСОБА_3 до 10.00 год. ранку 20 квітня 2023 року, проте у вказаний час солдат ОСОБА_3 не повернувся до військової частини та повідомив у телефонному режимі, що служити не збирається та до військової частини НОМЕР_1 повертатись не планує, та у той же день передав сержанту ОСОБА_7 наявне у нього інвентарні речі (військове майно).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17 січня 2023 року № 15 солдата ОСОБА_3 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, зараховано до списків особового складу частини з 17 січня 2023 року на посаду стрільця-зенітника 2 зенітного ракетного взводу 1 зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону.
Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10 березня 2023 року № 68 солдата ОСОБА_3 вирішено вважати таким, що з 10 березня 2023 року приступив до виконання службових обов`язків за посадою номера обслуги далекомірника 2 зенітного артилерійського відділення 1 зенітного артилерійського взводу зенітної ракетно-артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 .
За наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20 квітня 2023 року № 111 солдата ОСОБА_3 визнано таким, що з 20 квітня 2023 року самовільно залишив місце служби.
Призов військовозобов"»язаного ОСОБА_3 за мобілізацією підтверджено довідкою та наказом ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно від 23 травня 2023 року та від 17 січня 2023 року.
Зазначені докази суд вважає належними та допустимими, які у своїй сукупності підтверджують викладені у обвинувальному акті обставини, що визнаються стороною захисту у повному обсязі.
Відповідно до встановлених обставин справи суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч.5 ст.407 КК України як нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану.
Кримінальне правопорушення є умисним і закінченим.
Обставиною, що пом"якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, яке є умисним та відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який повністю визнав свою винуватість у вчиненому, на час вчинення кримінального правопорушення був несудимим, інвалідності не має, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, тяжких захворювань не має, зі слів має на утриманні неповнолітню дитину та бабусю-пенсіонерку, виявив намір продовжити у подальшому військову службу.
Враховуючи вказані обставини, суд вважає за можливе призначити йому покарання у мінімальному розмірі, визначеному санкцією ч.5 ст.407 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Підстави для застосування ст.ст.69, 75 КК України судом не встановлені та за змістом вказаних статей вони не застосовуються у разі вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.407 КК України, в умовах воєнного стану.
На підставі ч.4 ст.70 КК України до остаточно призначеного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень зараховується покарання, відбуте частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 09 лютого 2024 року до підозрюваного ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
На день постановлення вироку обвинувачений ОСОБА_3 відбуває покарання у вигляді позбавлення волі на підставі вироку Приморського районного суду м.Одеси від 05 червня 2025 року, який набрав законної сили.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому слід обчислювати з дня набрання вироком законної сили.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України необхідно зарахувати в строк призначеного обвинуваченому ОСОБА_3 за цим вироком покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_3 у межах цього кримінального провадження, із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі, за період тримання під вартою з 09 лютого 2024 року по 15 травня 2024 року включно.
Після звільнення з-під варти під заставу обвинувачений ОСОБА_3 не з`являвся на виклики до суду, а саме не з`явився до суду 24 червня 2024 року, у зв`язку з чим ухвалою від 24 червня 2024 року до нього було застосовано привід; у зв`язку з ухиленням обвинуваченого від суду 17 вересня 2024 року, 23 жовтня 2024 року та 19 травня 2025 судом оголошено розшук обвинуваченого, при цьому судом встановлено відсутність обвинуваченого за повідомленими ним суду адресами місць його проживання.
Вказані обставини є свідченням того, що за час дії запобіжного заходу у вигляді застави обвинувачений ОСОБА_3 порушив умови запобіжного заходу, тобто порушив покладені на нього процесуальні обов`язки.
Відповідно до ст. 182 КПК України з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, а також з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
Згідно з абз.3 ч.4 ст.202 КПК України, з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Відповідно до ч.ч. 8, 9 ст.182 КПК України у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
Отже, у разі порушення умов такого запобіжного заходу як застава, суд вправі застосувати заходи кримінально-процесуальної відповідальності - звернути заставу (її частину) в дохід держави.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов не заявлено.
Оскільки щодо обвинуваченого за іншим вироком суду, який набрав законної сили, застосовано покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, підстави для вирішення питання запобіжного заходу відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у виді п"яти років позбавлення волі.
Строк відбування покарання обчислювати з дати набрання вироком законної сили, на підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_3 строк попереднього ув`язнення у цьому кримінальному провадженні з 08 лютого 2024 року по 15 травня 2024 року включно та частково відбуте покарання у виді позбавлення волі за вироком Приморського районного суду міста Одеси від 05 червня 2025 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Надані суду документи зберігати у матеріалах справи.
Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Березанський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя