Справа № 541/2843/25
Провадження № 1-кс/541/825/2025
У Х В А Л А

Іменем України

15 вересня 2025 рокум.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі :

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

підозрюваного ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши в режимі відеоконференції клопотання слідчого СВ Миргородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 , про продовження строку застосування до підозрюваного за ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітніх дітей, не працюючого, не судимого,

запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Миргородського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області ОСОБА_6 за погодженням з прокурором Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 , звернувся в суд з клопотанням про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_3 зазначивши як ризики, передбачені ст. 177 КПК України: переховування від органів досудового розслідування, суду , незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19.07.2025 року обвинуваченому ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання про продовження запобіжного заходу- тримання під вартою, прокурор посилається на те, що ризики передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для його обрання, не зменшились та продовжують існувати. Застосування відносно ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, дасть йому можливість для продовження здійснення злочинної діяльності та створить належні умови для настання вищевказаних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що в свою чергу негативно вплине на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав , просив його задовольнити, долучив копію постанови про продовження строку досудового розслідування від 15.09.2025 року, яким продовжено строки досудового слідства до 18.10.2025

Підозрюваний ОСОБА_3 просив змінити запобіжний захід на нічний домашній арешт, посилаючись на те, що він свою вину визнав, співпрацює зі слідством, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, воював, є головою благодійного фонду, займається будівельними роботами, і його заробіток є єдиним джерелом доходу його сім`ї. Нічній домашній арешт дасть йому можливість відшкодувати заподіяну шкоду потерпілим.

Захисник ОСОБА_5 просила змінити запобіжний захід на нічний або цілодобовий домашній арешт з підстав на які посилався ОСОБА_3 .

Вирішуючи заявлене клопотання, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, суд враховує наступне.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення тощо.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Як встановлено в ч. 1, 3 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. При цьому, виходячи зі змісту статей 177, 178, 194, 196, 199 КПК України терміни «обрання запобіжного заходу» та «продовження запобіжного заходу» використовуються як синонімічні, за своїм правовим значенням. Крім того, обрання є первинним при застосуванні запобіжного заходу, який обирається на певний строк, а продовження вторинна стадія, яка наступає за певних умов, коли строк тримання під вартою закінчується. Вказана позиція висловлена в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі № 505/2898/19 від 23.01.2020.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність підстав стверджувати, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати. Судом встановлено існування ризику переховування від органів суду, оскільки ОСОБА_3 хоча і має міцні соціальні зв`язків, але офіційно не працевлаштований, відсутні джерела доходів або майна у значних розмірах, які б утримували його за місцем мешкання, а тому в будь-який час може змінити місце проживання, без значних наслідків для себе. Також, слідчий суддя вважає доведеним ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки знаходячись на волі , матиме можливість шляхом умовлянь, або іншим шляхом впливати на покази свідків. Також є доведеним ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України , а саме тяжкість злочину, в якому підозрюється ОСОБА_3 , який відноситься до тяжких (стаття 12 КК України), обґрунтованими і достатніми є доводи про наявність підстав стверджувати, що він може, перебуваючи на волі, вчинити інше кримінальне правопорушення.

За таких обставин, застосування більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, з огляду на серйозність висунутого обвинувачення та суспільний інтерес, який превалює над принципом поваги до свободи особистості, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не буде сприяти повному та об`єктивному встановленню істини у справі протягом розумного строку. Також, суд зазначає, що зважаючи на введення воєнного стану в Україні, зайнятість правоохоронних органів у діяльності з відсічі збройної агресії російської федерації, фактор настання існуючих ризиків в даних умовах, як то ухилення від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення підозрюваним ОСОБА_3 значно збільшується, а застосування більш м`якого запобіжного заходу, на переконання суду, не зможе перешкодити вчинити спроби ухилитися від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення.

На даний час будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування підозрюваному більщ м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Наведені прокурором ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час, можливість зміни запобіжного заходу щодо підозрюваного на більш м`який, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Суд також зазначає, що згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_3 строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

З урахуванням вищевикладених обставин у задоволенні клопотання захисника та підозрюваного про зміну запобіжного заходу відмовити.

Оскільки термін дії запобіжного заходу спливає 15.09.2025 року, закінчити досудове розслідування до вказаного строку не є можливим, підстави для обрання запобіжного заходу підозрюваному, зазначені судом, продовжують існувати на даний час, суд вважає за необхідне продовжити підозрюваному ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім того, суд вважає що раніше визначений розмір застави є справедливим, здатний забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права підозрюваного, а отже, зменшенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 177, 182, 183, 194, 331, 336, 372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою- задовольнити.

Дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити в межах строку досудового слідства до 18.10.2025 включно з можливістю внесення застави в розмірі 70 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 211960 (двісті одинадцять тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок., яка може бути внесена як самим ОСОБА_3 так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) у національній грошовій одиниці.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 та підозрюваного ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу- відмовити.

У разі внесення застави зобов`язати ОСОБА_3 після звільнення з-під варти прибувати за кожною вимогою суду протягом строку дії запобіжного заходу у вигляді застави.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_3 , у разі внесення застави, наступні обов`язки:

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави на депозитний рахунок ТУ ДСАУ в Полтавській області, має бути наданий уповноваженій службовій особі ДУ «Полтавської установи виконання покарань № 23».

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа ДУ «Полтавської установи виконання покарань № 23» негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_3 з-під варти та повідомити усно і письмово Полтавську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Центрального регіону, Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Термін обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 18.10.2025 року.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Попередити підозрюваного , що в разі невиконання покладених на нього зобов`язань, внесена застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави, підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Контроль за виконанням ухвали суду покласти на прокурора.

Ухвала суду щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддяОСОБА_1