Справа № 548/2292/24
Провадження №1-кп/548/77/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

потерпілої - ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_6 - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол кримінальне провадження № 0000274 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дяківка, Бершадського району Вінницької області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, такого, що не має на утриманні осіб малолітнього, неповнолітнього чи похилого віку, не є особою з інвалідністю, раніше не судимого,

за статтею 128 КК України, частиною першою статті 125 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 в порушення вимог Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» умисно вчинив фізичне насильство щодо матері своєї співмешканки ОСОБА_5 , а саме до ОСОБА_6 , з якою спільно проживали в одній квартирі та були пов`язані спільним побутом, тобто вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане з домашнім насильством щодо особи, з якою перебував у сімейних відносинах за наступних обставин.

Так, 06 липня 2024 року близько 21 години 30 хвилин ОСОБА_4 перебував в стані алкогольного сп`яніння в спальній кімнаті квартири за місцем свого фактичного проживання за адресою АДРЕСА_3 , де на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин розпочав із матір`ю своєї співмешканки, ОСОБА_6 сварку, в ході якої ОСОБА_4 , не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити,якщо діяв би обачливо, двома руками із силою здійснив поштовх в область грудної клітки ОСОБА_6 , від якого остання втратила рівновагу та впала на бокову частину верхньої площини дерев`яного столу, зазнавши удару передпліччям лівої руки з подальшим падінням на ліву руку на тверду поверхню підлоги.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 потерпіла ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у виді закритого перелому лівої променевої кістки в типовому місці зі зміщенням, які згідно з висновком експерта № 219 від 25.07.2024 кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої ступені тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я (пункт 2.2.1 «Правил судово медичного визначення ступенів тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 «Про розвиток та вдосконалення судово - медичної служби України»).

Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані як спричинення необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілій особі, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 128 КК України.

Окрім цього, 09 жовтня 2024 року в обідній час ОСОБА_4 в порушення Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно вчинив фізичне насильство щодо своєї співмешканки ОСОБА_5 , з якою спільно проживає в одному будинку та пов`язані спільним побутом, тобто вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане з домашнім насильством щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах за наступних обставин.

Так, 09 жовтня 2024 в обідній час (більш точного часу не встановлено) ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного сп`яніння за місцем спільного проживання у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_5 .

У цей час між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на ґрунті неприязних стосунків, що виникли у зв`язку з перебуванням останнього в стані алкогольного сп`яніння, виникла сварка, в ході якоїОСОБА_4 , маючи прямий умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання,підійшов до ОСОБА_5 та наніс їй один удар правою долонею в область правого ока.

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_4 потерпіла ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді синця в області нижньої повіки правого ока, які згідно з висновком експертизи № 272 від 16.10.2024 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Під час досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ознаками кримінального проступку, передбаченого частиною першою статті 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні під час судового розгляду справи свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях визнав повністю, критично оцінив свою протиправну поведінку, щиро розкаявся, дав правдиві показання про всі обставини вчиненого злочину. Проти цивільного позову заперечив.

Зокрема, вказав, що у липні 2024 року проживали разом з матір`ю його співмешканки ОСОБА_6 в її квартирі, мали спільний побут. У той день перебував у стані алкогольного сп`яніння, з ОСОБА_6 виник конфлікт, її штовхнув, вона впала на підлогу, піднялася та вийшла з квартири. Після того випадку надавав кошти на лікування ОСОБА_6 , намагався їй допомагати.

Щодо події у жовтні 2024 року вказав, що після конфлікту із ОСОБА_6 переїхав із ОСОБА_5 та її доньками у хату на АДРЕСА_2 , де проживають надалі. У день, коли наніс ОСОБА_5 долонею удар в область ока, перебував у стані сп`яніння. Доньок у будинку не було. На наступний день із потерпілою примирилися, наразі не вживає алкогольні напої, конфліктів не виникає.

Відповідно до частини першої статті 348 КПК України суд встановив, що обвинуваченому ОСОБА_4 суть обвинувачення зрозуміла. Обвинувачений визнає свою вину у вчинені інкримінованих йому злочинів, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, щиро розкаюється у вчиненому, показання обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

З огляду на беззаперечне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, погодженням з кваліфікацією вчинених ним діянь, суд відповідно до частини третьої статті 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження всіх доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються, та вирішив обмежитись дослідженням письмових матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого та допитом потерпілих осіб.

Водночас суд з`ясував чи правильно розуміє обвинувачений зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, роз`яснив положення Закону про те, що у випадку розгляду справи відповідно до частини третьої статті 349 КПК України він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_6 вказала, що улітку 2024 року донька з дітьми та ОСОБА_4 проживали у неї на квартирі. Обвинувачений зловживав спиртними напоями щодня, постійні конфлікти з ним, поводив себе агресивно, неодноразово викликали поліцію. Її донці, ОСОБА_5 , теж заподіював шкоду, вона заступалася за нього. У день події вона намагалася вигнати його з квартири, наполягаючи, щоб він з донькою переїхав жити до будинку. Вона стояла обличчям на відстані витягнутої руки, коли обвинувачений її штовхнув, від чого впала, вдарилася об стіл, а потім впала на підлогу на руку. Підвелася та вийшла з квартири до сусідів, щоб викликати швидку допомогу, бо відчувала біль в руці. Пробачення не просив тоді, з ним не спілкувалася, матеріальну допомогу від нього не отримувала. У лікарні наклали гіпс, внаслідок перелому руки ходила два місяці із гіпсом, кістки руки неправильно зрослися за першим разом, тому у медичному закладі був проведений повторний перелом, за наслідками зростання після перелому лікар вказав, що потрібне хірургічне втручання та вартісне лікування. Впродовж двох місяців після події їй донька та її співмешканець не допомагали, рука надалі належно не працює, у кулак пальці вона не може зігнути.

ОСОБА_5 у судовому засіданні вказала, що 9 жовтня 2024 року він прийшов додому в стані алкогольного сп`яніння, вона розпочала конфлікт на ґрунті цього, отримала удар долонею, синець був на правій стороні обличчя. Обвинувачений просив вибачення, відтоді не п`є, конфліктів не виникає, працює та утримує її та доньок. У день, коли ОСОБА_4 вдарив матір, їй на картку були перераховані роботодавцем ОСОБА_4 кошти, які були витрачені у лікарні для матері.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що у ході судового розгляду кримінального провадження винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, та статтею 128 КК України - заподіяння необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження, доведена у повному обсязі поза розумним сумнівом.

Відповідно до статті 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно із частиною другою статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При обранні виду та визначенні міри покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного кримінального правопорушення, а також ставлення особи до вчиненого та до потерпілої сторони.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, до кримінальної відповідальності притягається вперше, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за статтею 173-2 КУпАП, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває. До увагу суд бере також те, що обвинувачений з урахуванням положень статті 12 КК України вчинив за частиною першою статті 125 КК України кримінальний проступок та за статтею 128 КК України - нетяжкий злочин.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Обставинами, що обтяжують призначення покарання, є вчинення злочину та проступку в стані алкогольного сп`яніння, щодо осіб, з якими перебуває у сімейних відносинах, а також вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 128 КК України, щодо особи похилого віку.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за статтею 128 КК України у виді громадських робіт на строк двісті годин, за частиною першою статті 125 КК України у виді громадських робіт на строк сто годин. Відповідно до частини першої статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання визначити обвинуваченому у виді громадських робіт на строк двісті годин.

Доказів наявності обставин, які виключають призначення обвинуваченому покарання у виді громадських робіт, суду не надано.

Крім того, суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого одночасно з призначенням покарання обмежувальний захід відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 91-1 КК України, а саме: направити для проходження програми для кривдників строком на 1 місяць. На переконання суду, проходження програми надасть можливість ОСОБА_4 змінити прокримінальне мислення.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією суду та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді та оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення мети, визначеної статтею 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення засудженого, запобігти вчиненню нових злочинів як останнім, так і іншими особами.

Потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчинення кримінального правопорушення, в якому остання просила стягнути з обвинуваченого на її користь 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи цивільний позов, суд виходить з таких мотивів та норм права.

Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні (частина друга статті 127 КПК України).

Згідно з положеннями частини п`ятої статті 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (частина перша статті 129 КПК України).

При цьому суд керується відповідними нормами цивільного законодавства, які регулюють компенсацію моральної шкоди, заподіяної внаслідок протиправних дій винного.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в підпунктах 3 та 5 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Так, судом встановлено, що внаслідок протиправних винних дій обвинуваченого, якими ОСОБА_6 були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження, потерпіла тривалий час була обмежена в русі, у самостійному обслуговуванні себе, веденні домашнього господарства з огляду на те, що два місяці її рука перебувала в гіпсу і наразі згинати пальці лівої руки вона не взмозі. За зверненням до лікаря травматолога у лютому місяці 2025 року їй рекомендоване оперативне втручання, оскільки місце перелому зрослось неналежним чином, що підтверджується консультаційним висновком лікаря-травматолога від 11.02.2025 № 8.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що потерпілій очевидно була завдана моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях, що були обумовлені діями особи, яка є близькою для її доньки, перенесенні фізичного болю від отриманої травми руки, часткової втрати її функціональності протягом певного часу, що призвели до істотних змін у її житті та негативно позначилися на її моральному та психологічному стані. Разом з тим, заподіяння цієї шкоди перебуває у причинному зв`язку з травмами, отриманими внаслідок вчинення ОСОБА_4 щодо неї кримінального правопорушення, передбаченого статтею 128 КК України.

Беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що настали, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, яких зазнала потерпіла, їх тривалість, та зважаючи на обставини, за яких було заподіяно моральну шкоду, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково у розмірі 20000 грн, що підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 .

Визначаючи саме такий розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд зауважує, що здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю. Ця сума відповідає вимогам розумності та справедливості, і за даних обставин провадження не може вважатися явно завищеною чи надмірною.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.

Речові докази в кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись статтями 373, 374, 381, 382 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтею 128 КК України, частиною першою статті 125 КК України, і призначити йому покарання:

- за статтею 128 КК України у виді громадських робіт на строк 200 годин;

- за частиною першою статті 125 КК України у виді громадських робіт на строк 100 годин.

На підставі частини першої статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин.

На підставі пункту п`ятого частини першої статті 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_4 обмежувальний захід - зобов`язати ОСОБА_4 пройти програму для кривдників на строк 1 (один) місяць.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_2 ) моральну шкоду, завдану внаслідок кримінально протиправних дій, в розмірі 20000 ( двадцять тисяч ) гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Згідно із частиною шостою статті 376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Хорольський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1