Справа № 201/7966/25
Провадження № 1кп/201/1057/2025
ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 липня 2025 року м. Дніпро
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вишневе, Борівський район, Харківська область, громадянина України, маючого базову середню освіту, не одруженого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, який проходив військову службу на посаді стрілець-санітар 1 штурмового відділення 1 штурмового взводу 10 штурмової роти НОМЕР_1 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_2 (відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 28.04.2024 № 121) у військовому званні солдат, відповідно до наказу від 08.11.2024 року № 317 про зміну статусу вказаного військовослужбовця на такого, який самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 з 08 листопада 2024 року та відсутній на військовій службі з вказаної дати, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
27.05.2025 приблизно о 15:00 год. солдат ОСОБА_2 , порушуючи правовий режим обігу наркотичних засобів в Україні, а саме вимоги ст. ст. 2, 7, 12, 25, 27 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, та достовірно знаючи способи вживання психотропних речовин, перебуваючи на відкритій ділянці місцевості, що розташована на Монастирському острові в м. Дніпро, знайшов прозорий сліп-пакет, виготовлений з полімерного матеріалу з «фіксатором», який містить кристалічну речовину білого кольору, тим самим незаконно придбав психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, який в подальшому помістив до правої кишені своїх штанів, та з вказаного часу почав зберігати для подальшого власного вживання, без мети збуту.
Реалізовуючи свій умисел, направлений на незаконне зберігання психотропної речовини, без мети збуту, з метою особистого вживання, солдат ОСОБА_2 , 27.05.2025 о 19:00 год., маючи при собі психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, вирушив у напрямку свого місця мешкання, тим самим незаконно зберігаючи психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін.
Умисні дії ОСОБА_2 , які виразились у незаконному придбанні, зберіганні психотропної речовини без мети збуту, кваліфіковані за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.309 КК України.
25.06.2025 року до суду надійшов обвинувальний акт із клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, також додана письмова заява ОСОБА_2 , складена в присутності його захисника ОСОБА_3 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, зазначеними вище, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні.
За результатами дослідження змісту заяви, обвинувального акту та матеріалів дізнання, у суду не виникло сумнівів в тому, що заява обвинуваченої є усвідомленою, відповідає її внутрішній волі, а її процесуальна позиція сформувалася без будь-якого стороннього неправомірного впливу на неї.
Згідно ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (Дж. Мюрей проти Сполученого Королівства).
З урахуванням викладеного, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободі в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а встановлені в даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування обставини не оспорюються учасниками судового провадження і суд не вбачає підстав ставити їх під сумнів та визнає їх доведеними, оскільки вони повністю узгоджуються з наданими суду матеріалами дізнання, суд вважає доведеним винуватість ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, а саме: незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту.
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_2 встановлено, що на обліку у лікаря психіатра та нарколога він не перебуває, не працює, раніше судимий.
До обставин, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття.
Обставини, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому суд виходить із наступного.
Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину (проступку), і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів (проступків) як засудженими, так і іншими особами.
За приписом ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин (проступок), має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів (проступків).
З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства, та за наявності обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутності обставин, що його обтяжують, з урахуванням особи обвинуваченого, ОСОБА_2 слід призначити покарання у виді штрафу на рівні мінімальної межі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії кримінального проступку, його конкретним обставинам і наслідкам, даним про особу обвинуваченого ОСОБА_2 , його відношенням до скоєного, а також обставинам, що пом`якшують покарання обвинуваченого і відсутності таких, що його обтяжують, сукупність яких з вищенаведеними даними, які враховувались при призначенні покарання, свідчить про недоцільність призначення обвинуваченому іншого покарання, передбаченого санкцією інкримінованої йому статті, а також пов`язаного з реальним його відбуттям.
На переконання суду призначення судом покарання буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченому ОСОБА_2 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також буде відповідати загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, та принципам справедливості, достатності і співрозмірності.
Підстав для застосування до ОСОБА_2 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі, встановленої санкцією статті, суд не вбачає.
Питання про долю речових доказів та судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід обвинуваченому не застосовувався.
Керуючись ст.ст. 100, 369, 371-374, 382 КПК України, суд -
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 2674,20 гривень.
- 1 сліп-пакет, з кристалічною речовиною білого кольору масою 0,1970 г, упакований до спеціального пакету та переданий на зберігання до камери речових доказів СД ВП № 2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області за квитанцією № 2335 (а.п. 22а) знищити.
Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, зокрема, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1