Справа № 645/5764/25
Провадження № 1-кп/645/494/25
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 вересня 2025 року м. Харків
Немишлянський районний суд м.Харкова у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі судових засідань ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, офіційно не працевлаштованої, не заміжньої, з середньою освітою, яка зареєстрована та фактично мешкаюча за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст. 310, ч.1 ст. 309 КК України,
Таким чином, всупереч вимогам Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів» ОСОБА_3 , незаконно виготовила та зберігала, без мети збуту канабіс, який відноситься до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено, загальною вагою у перерахунку на висушену речовину 40,6904 грами, згідно з Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин, та прекурсорів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 № 700, канабіс віднесено до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено (таблиця № II, список № 1).
Всі вищенаведені обставини не оспорюються учасниками судового провадження.
Оцінивши у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 по епізоду посіву та вирощування коноплі суд кваліфікує в межах пред`явленого обвинувачення за ч. 1 ст. 310 КК України, як - ч.1 ст.310 КК України, тобто незаконний посів та незаконне вирощування конопель у кількості 13 рослин.
Дії ОСОБА_3 по епізоду виготовлення та зберіганні особливо небезпечної речовини каннабіс суд кваліфікує в межах пред`явленого обвинувачення за ч.1 ст. 309 КК України як незаконне виготовлення та зберігання наркотичних засобів, без мети збуту.
Вину обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень суд вважає доведеною.
Прокурор звернулася з клопотанням про розгляд кримінального проступку у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без її участі.
До обвинувального акту відносно ОСОБА_3 долучена письмова заява обвинуваченого, що складена у присутності захисника ОСОБА_4 , відповідно до якої беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованих їй кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 309, ч.1 ст. 310 КК України, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, згодна на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без її участі.
Згідно ч. 2 ст. 381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.4 ст.107 КПК України не здійснювалось.
Обставиною, що пом`якшує покарання у відповідності до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 у відповідності до ст. 67 КК України судом не встановлено.
Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання" з послідуючими її змінами, суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
Судом, враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Статтею 50 КК України встановлено, що покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 « Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначення покарання суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання" з послідуючими її змінами, суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
Судом, враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Призначаючи ОСОБА_3 покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових правопорушень як самою обвинуваченою, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, які, за змістом ст. 12 КК України, є кримінальними проступками, наслідки вчинених кримінальних правопорушень, обставину, що пом`якшує покарання, особу обвинуваченого, дані про її особу, відношення обвинуваченої до скоєного кримінального правопорушення, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень призначити покарання у виді пробаційного нагляду в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене, з покладенням обов`язків, передбачених ч.2 ст.59-1 КК України, затосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України.
Таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Так, санкція КК України передбачає покарання у вигляді штрафу, але оскільки обвинувачений не працевлаштований, суд не призначає йому вказаний вид покарання.
Призначення такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до ч.9 ст. 100 КПК.
У справі наявні процесуальні витрати, які у відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 382 КПК України, суд
ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 310; ч. 1 ст. 309 КК України та призначити їй покарання:
- за ч.1 ст.310 КК України покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік,
- за ч.1 ст.309 КК України покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначитиОСОБА_3 остаточне покарання у вигляді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік 6 (шість місяців).
На підставі ч.2 ст. 59-1 КК України покласти на засуджену ОСОБА_3 до пробаційного нагляду такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
Строк покарання у виді пробаційного нагляду ОСОБА_3 обчислювати з дня постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави в особі держави в особі НДЕКЦ при ГУМВС України в Харківській області процесуальні витрати:
Речовий доказ - оптичний диск DVD-R «MEDIA» з матеріалами відеозапису події від 06.05.2025, який знаходиться на зберіганні в матеріалах кримінального провадження, після набрання вироку законної сили залишити там зберігати.
Відповідно до ч. 4 ст.382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.
На вирок учасниками кримінального провадження до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м.Харкова протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку, ухваленого за результатами спрощеного провадження, може бути подана апеляційна скарга з урахуванням особливостей, передбачених ст.394 КПК України.
Вирок суду, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя