Справа № 489/4145/25
Провадження № 1-в/489/120/25
Інгульський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

іменем України

10 червня 2025 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права займатися діяльністю, пов`язаною із підготовкою фахівців морського транспорту,

з участю представника органу пробації ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_3 ,

встановив:

До Інгульського районного суду міста Миколаєва надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права займатися діяльністю, пов`язаною із підготовкою фахівців морського транспорту на 3 роки, призначеного вироком Приморського районного суду міста Одеси від 11.04.2023.

В судовому засіданні засуджений клопотання підтримав, при цьому вказав, що на даний час офіційно не працює, однак займається підробітками для утримання сім`ї.

Представник органу пробації не заперечував проти задоволення клопотання, підтвердивши, що засуджений правил відбування призначеного покарання не порушав та не вчинив нового кримінального правопорушення.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, вважаючи недоведеним, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Заслухавши учасників, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 534 КПК України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 7-1, 13-1, 13-4, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Судом встановлено, що вироком Приморського районного суду міста Одеси від 11.04.2023 ОСОБА_3 засуджений за ч. 3 ст. 332 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 400 000 грн з позбавлення права займатися діяльністю, пов`язаною із підготовкою фахівців морського транспорту на 3 роки, без конфіскації майна. 11.05.2023 вказаний набрав законної сили та був направлений для виконання до Приморського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області, а в подальшому до Інгульського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях.

Суму призначеного вироком суду штрафу ОСОБА_3 сплатив 30.05.2023, що підтверджується світлокопією відповідної квитанції.

Відповідно до ст. 1 КК України, кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням. Для здійснення цього завдання Кримінальний кодекс України визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 КК України, звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Комплексний аналіз зазначених положень кримінального законодавства свідчить про те, що призначене вироком суду засудженій особі покарання підлягає обов`язковому виконанню з метою досягнення завдань КК України та лише у прямо передбачених законодавством випадках особу може бути звільнено від покарання за наявності достатніх для того підстав.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом, зокрема за умисний тяжкий злочин.

Системний аналіз вказаних положень законодавства свідчить про те, що підставами для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування призначеного покарання обов`язковою має бути наявність таких обставин: 1) засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення; 2) фактичне відбуття засудженим строку покарання, визначеного пунктами 1, 2, 3 ч. 3 ст. 81 КК України.

Вказані висновки суду узгоджуються з положеннями п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», зі змісту яких слідує, що «оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування. Пояснення зазначених осіб і думка прокурора мають бути відображені в протоколі судового засідання».

Натомість, при розгляді клопотання встановлено, що засуджений офіційно не працевлаштований, його твердження про те, що він заробляє на життя, здійснюючи перевезення пасажирів власним транспортним засобом, є голослівними та не підтверджуються будь-якими фактичними доказами. Також він не має інвалідності чи існують інші обставини, які унеможливлюють виконання ним будь-якої роботи, яка могла б свідчити про його сумлінне ставлення до праці.

Вказане, у свою чергу, свідчить про недоведеність того, що ОСОБА_3 дійсно став на шлях виправлення та завдяки його сумлінному ставленню до праці до нього може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання.

Також суду не було надано будь-яких доказів щодо того, що засуджений залучається до суспільно-трудової діяльності або виконує іншу роботу на благо територіальної громади або бере активну участь у громадському та суспільному житті, пов`язану із виконанням певної трудової діяльності, що свідчило б про його сумлінне ставлення до праці та підтверджувало його виправлення.

За такого, оскільки під час розгляду клопотання судом не встановлено, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, що є однією з необхідних умов для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, тому у задоволенні його клопотання необхідно відмовити.

Керуючись статтями 370, 374, 539 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права займатися діяльністю, пов`язаною із підготовкою фахівців морського транспорту - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Інгульський районний суду міста Миколаєва протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції

Суддя ОСОБА_1