Справа № 183/4413/25
№ 1-кс/183/822/25

У Х В А Л А
08 травня 2025 року м. Самар
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, з базовою середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за призовом по мобілізації, стрільця-помічника гранатометника 2 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,
слідчий, за погодженням із прокурором, звернувся до слідчого судді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з цим клопотанням, у якому просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 діб, без визначення розміру застави.
Солдат ОСОБА_5 підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом, під час мобілізації на особливий період і проходячи її на посаді стрільця-помічника гранатометника 2 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від військової служби, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 11 вересня 2022 року солдат ОСОБА_5 не повернувся з мобільного госпіталю м. Дружківка до місця дислокації мотопіхотного батальйону ВЧ НОМЕР_1 в населеному пункті Зайцеве Донецької області, чим незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, та убув до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби та продовжував ухилятися від військової служби до 06травня 2025 року, тобто до часу встановлення працівниками правоохоронного органу його місцезнаходження, а саме на території м. Самар (Новомосковськ) Дніпропетровської області, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, - самовільне залишення місця служби без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.
Слідчий зазначає, що наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, підтверджується: показами свідків, актом службового розслідування, проведеного посадовими особами військової частини НОМЕР_1 за фактом самовільного залишення військової частини, та іншими матеріалами кримінального провадження, які як самі по собі, так і в сукупності з іншими доказами містять відомості як доказ факту та обставин вчинення кримінального правопорушення.
Вказує, що встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. В обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного слідчий покликається на необхідність запобігання спробам підозрюваного:
- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду: враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, відповідальність за який передбачено покарання у вигляді позбавлені волі від п`яти до десяти років, існує ризик, що підозрюваний ОСОБА_5 , з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_5 не має офіційного джерела доходу, що може сприяти нез`явленню ОСОБА_5 за викликом слідчого, прокурора та суду;
- незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні: орган досудового розслідування вважає, що ОСОБА_5 в подальшому може як у спосіб погроз, так і реально незаконно впливати на свідків за провадженням, оскільки останні проходять військову службу в одному підрозділі з підозрюваним, інших свідків за провадженням. При цьому, враховуючи, що на разі під час здійснення досудового розслідування не допитані та не встановлені інші особи, тобто свідки, яким можуть бути відомі обставини та відомості вчинення ОСОБА_5 зазначеного кримінального правопорушення, а тому ОСОБА_5 може впливати на даних осіб для зміни їх показів з метою уникнення кримінальної відповідальності;
- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, враховуючи, що ОСОБА_5 не мав реального наміру повернутися до військової частини раніше, так як його було затримано працівниками ВКП Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровської області.
Слідчий посилається на ч. 7 ст. 176 КПК України та вказує, що застосування до ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить запобіганню вказаним ризикам. Враховуючи те, що ОСОБА_5 не здійснював заходів, спрямованих на повернення до розташування військової частини та на службу, тому застосування до нього запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання не забезпечить виконання останнім виконання покладених на нього обов`язків. Враховуючи особистість ОСОБА_5 , а також те, що досудовим слідством не встановлено осіб, які б могли поручитися за виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді особистої поруки також не вбачається можливим та не забезпечить виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків. Враховуючи те, що ОСОБА_5 є військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України. Так, ОСОБА_5 зобов`язаний, в службовий час, та понад встановлений службовий час в період військових навчань, бойових стрільб, бойового чергування, несення служби в добовому наряді, за наказом на бойовому завданні військової частини НОМЕР_1 під час військового стану, та виконувати свої службові обов`язки за посадою, а також особливі обов`язки, визначені статутами Збройних Сил України. У зв`язку із викладеним, застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту не забезпечить виконання останнім службових обов`язків. Вказує, що у разі незастосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_5 , існують ризики, що він може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, для запобігання вищевказаним ризикам, до підозрюваного доцільно застосовувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Щодо можливості визначення альтернативного запобіжного заходу, із вказівкою п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий наголошує, що в умовах воєнного стану на території України, з метою належного покарання осіб, які вчинили тяжкі та особливо тяжкі злочини, такий підхід національних судів щодо застосування виключного виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не допустить негативного впливу на обороноздатність держави в умовах воєнного стану, підриву авторитету, бойової готовності та боєздатності підрозділу Збройних Сил України та не створить в очах військовослужбовців уяву безкарності та свавілля.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав, наведених слідчим.
Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання. Вказав, що підозра є необґрунтованою. Відсутні докази на підтвердження підозри. Згідно з витягом з ЄРДР кримінальне провадження зареєстроване 06 травня 2025 року та підставою внесення даних до ЄРДР вказано рапорт співробітника правоохоронного органу про самовільне залишення ОСОБА_5 місця дислокації військової частини. 06 травня 2025 року ОСОБА_5 набув статусу підозрюваного. Затримання ОСОБА_5 відбулося 06 травня 2025 року, тобто до внесення відомостей про кримінальне правопорушення й на момент затримання були відсутні відповідні підстави. Також указує, що підстава для порушення кримінального провадження у виді рапорту, матеріалів службового розслідування є неналежною. ОСОБА_5 в 2023 році залишив військову частину в зв`язку з убуттям на лікування. З 2023 року кримінального провадження не порушувалося Державним бюро розслідувань, до підслідності яких віднесено кримінальне правопорушення за ст. 407 КК України та щодо підозрюваного існує інше кримінальне провадження. Вказав на те, що відсутні підстави для визнання неефективною роботи слідчих ДБР. Звернув увагу на докази, що позитивно характеризують підозрюваного та які свідчать про відсутність спроб переховуватися, ухилятися від досудового розслідування, впливати на свідків. У розшуку підозрюваний не перебував. Медичні документи підозрюваного свідчать про непридатність його до військової служби. Крім того, на утриманні підозрюваного перебуває донька, мати якої ухиляється від виконання батьківських обов`язків, та дружина. У випадку застосування запобіжного заходу дитина залишиться без догляду батьків. Послався на відсутність доказів впливу на свідків та відсутність таких, згідно з матеріалами досудового розслідування. Вказав на недоведеність ризиків та у випадку застосування запобіжного заходу, просив застосувати альтернативний запобіжний захід у виді застави в мінімальному розмірі. Вказав на наявність іншого кримінального провадження, щодо якого не здійснювалися розшукові дії та які знаходяться у підслідності ДБР та яке зареєстроване у 2023 році після залишення підозрюваним частини та слідчим неправомірно зареєстроване це кримінальне провадження.
Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав захисника. Вказав на те, що не переховується від органу досудового розслідування. Проживає за зареєстрованим місцем проживання. Мав відстрочку від мобілізації, однак самостійно пішов захищати батьківщину, воював. Залишення ним частини пояснюється діями нового командира, який байдуже відносився до життя та здоров`я військовослужбовців.
Дослідивши клопотання та надані письмові докази, вислухавши обґрунтування сторони обвинувачення та сторони захисту, слідчий суддя висновує таке.
Згідно з ч. 4 ст. 216 КПК України слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, в тому числі проти встановленого порядку несення військової служби.
Однак, за абз. 15 ч. 1 ст. 615 КПК України, в умовах воєнного стану Генеральний прокурор (особа, яка виконує його обов`язки) або уповноважені ним прокурори з метою забезпечення ефективності досудового розслідування своєю вмотивованою постановою мають право визначити підслідність або доручити здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень, передбачених статтями 407 і 408 Кримінального кодексу України, іншому органу досудового розслідування.
Так, постановою керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону про визначення підслідності від 06 травня 2025 року, з урахуванням абз. 14 ч. 1 ст. 615 КПК України, визначено підслідність у кримінальному провадження за Самарівським РВП ГУНП в Дніпропетровській області. В постанові вказано, що відповідно до наказу Виконувача обов`язків Генерального прокуратора від 08 листопада 2024 року № 274 уповноваженими прокурорами на визначення підслідності правопорушень, передбачених статтями 407 і 408 Кримінального кодексу України, іншому органу досудового розслідування серед прокурорів спеціалізованих прокуратур у сфері оборони (на правах обласних та окружних прокуратур), зокрема визначено керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_8 та заступника керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_9 з метою забезпечення ефективності досудового розслідування.
Відтак, слідчий суддя відхиляє посилання захисника на відсутність доказів неефективності досудового розслідування, як на підставу для висновку про порушення підслідності, оскільки органом досудового розслідування доведено підстави перебування в провадженні Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області кримінального провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: 1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; 2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; 3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України; 4) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого статтями 255, 255-1, 255-2 Кримінального кодексу України.
За п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України у разі введення воєнного стану та якщо наявні випадки для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду, визначені статтею 208 цього Кодексу, або виникли обґрунтовані обставини, які дають підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, - уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати таку особу.
06 травня 2025 року о 20 годині 10 хвилин ОСОБА_5 затримано в порядку п. 2 ч. 1 ст. 208, п. п. 6 ст. 615 КПК України. 08 травня 2025 року слідчим подано клопотання та 08 травня 2025 року підозрюваного доставлено до слідчого судді. Доказів та доводів на спростування відомостей про час та дату фактичного затримання, інші дату та час, коли підозрюваного змушено підкорятися вимогам органу досудового розслідування, захисником та підозрюваним не надано, слідчим суддею не встановлено. Відтак слідчий суддя відхиляє аргументи захисника про незаконність затримання.
Також, за ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.
Відтак, самі по собі відомості рапорту від 06 травня 2025 року про виявлення ОСОБА_5 не є підставою для реєстрації кримінального провадження, однак у сукупності з іншими даними та доказами, наданими стороною обвинувачення, виявлення обставин, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення, можуть бути підставою для внесення таких відомостей. При цьому, реєстрація самого кримінального провадження 06 травня 2025 року о 20:46 год, після затримання ОСОБА_5 о 20:10 год, не є підставою для висновку про незаконність затримання, оскільки відомості про Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться не пізніше 24 годин після самостійного виявлення факту.
Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.
За змістом ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, проте зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд в цьому контексті враховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.
Обґрунтованість підозри повинна бути визначена враховуючи положення ст. 94 КПК України, а саме, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. На цьому етапі судового провадження слідчий суддя не вирішує питання про оцінку доказів для визнання підозрюваного винуватим чи невинуватим у вчиненні злочину, адже судове провадження наразі не завершено, докази сторін в повному обсязі судом не досліджено, і відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, має оцінити після завершення дослідження кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Враховуючи вимоги чинного кримінального процесуального законодавства, під час розгляду клопотань на стадії досудового розслідування слідчий суддя має переконатись, що сукупність матеріалів на цьому етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньою для висновку про обґрунтованість підозри, яка не є сама по собі актом притягненням особи до відповідальності, а є лише сукупністю даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.
За таких умов, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього докази, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку, слідчий суддя висновує про наявність у провадженні сторони обвинувачення доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (військового квитка ОСОБА_5 ; акту службового розслідування; витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 11 грудня 2023 року № 7905; витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 11 грудня 2023 року № 8585; рапорту командира МПБ в/ч НОМЕР_1 від 08 грудня 2023 року; письмових пояснень солдат ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ; витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 02 березня 2022 року № 63; витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 18 серпня 2022 року № 232; витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 28 вересня 2022 року № 276), які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, які могли б об`єктивно зв`язувати його з ними, тобто підтвердити існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити це кримінальне правопорушення.
З цих же мотивів слідчий суддя відхиляє посилання захисника на незаконність підозри.
07 травня 2025 року складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке вручено підозрюваному 07 травня 2025 року о 19 годині 30 хвилин. Повідомлення про підозру ОСОБА_5 відповідає вимогам ст. 277 КПК України за своїм змістом та на даному етапі сумнівів щодо її законності або порушення порядку вручення не викликає.
Згідно з вимогами чинного законодавства сама по собі наявність обґрунтованою підозри не може бути єдиною підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, оскільки їх застосування потребує наявність існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Слідчий суддя вважає такими, що заслуговують на увагу доводи слідчого та прокурора про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлені волі на строк від п`яти до десяти років, та оскільки підозрюваний не має офіційного джерела доходу, своєчасно не з`явився до військової частини на виконання свого обов`язку існує ризик, що підозрюваний, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Також слідчий суддя погоджується з позицією слідчого щодо наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний, будучи військовослужбовцем, може вплинути на свідків, які разом із ним проходять військову службу, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, зокрема і тих, якими надано письмові пояснення при складанні акту службового розслідування. При оцінці ймовірності цього ризику, слідчий суддя враховує його наявність в сукупності з існуванням ризику летальності, що його створює підозрюваний, в тому числі у зв`язку з його навичками користування зброєю, як дійсного військовослужбовця та вчинення кримінального правопорушення, в якому особа підозрюється в умовах воєнного стану.
Водночас, з урахуванням того, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину вперше та діяння, в якому він підозрюється, припинене з його затриманням, слідчий суддя вважає відсутнім ризик, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється.
При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
За ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.
За таких обставин, єдиним запобіжним заходом, який слід застосувати до підозрюваного, який є військовослужбовцем, є тримання під вартою з огляду на обґрунтованість підозри та наявність ризику. Крім того при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає, що слідчим належним чином обґрунтовано в клопотанні та доведено слідчому судді той факт, що інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні та визнаним слідчим суддею доведеними.
Посилання захисника на наявність у підозрюваного дитини та дружини, постійного місця проживання, з огляду на встановлені слідчим суддею ризики, не є підставою для висновку, що сталість соціальних зв`язків буде достатнім для запобігання спробам переховування.
При цьому, слідчий суддя враховує і те, що при обґрунтуванні заперечень проти клопотання стороною захисту наголошувалося на відсутності у підозрюваного доходу, неможливості його працевлаштування після залишення військової частини, що вказує на обізнаність підозрюваного з наслідками вчинення можливого правопорушення та, певним чином, вчинення дій що унеможливлюють виявлення його місця перебування державними органами.
Визначаючи строк дії запобіжного заходу слідчий суддя враховує дату та обставини затримання підозрюваного, а тому вважає доречним застосувати запобіжний захід на 60 днів з дня фактичного затримання особи до 04 липня 2025 року включно.
При цьому слідчий суддя зазначає, що нормами КПК України не віднесено до повноважень слідчого судді питання щодо визначення конкретного місця попереднього ув`язнення особи, до якої застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, а положення п. 4 ч. 1 ст. 2, ст. 26 Закону України «Про прокуратуру» передбачають, що саме прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.
За ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України визначає, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.
Слідчий вказує про неможливість встановлення альтернативного запобіжного заходу підозрюваному у виді застави через дію абзацу восьмого частини четвертої статті 183 КПК України та те, що в умовах воєнного стану на території України, з метою належного покарання осіб, які вчинили тяжкі та особливо тяжкі злочини, такий підхід національних судів щодо застосування виключного виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не допустить негативного впливу на обороноздатність держави в умовах воєнного стану, підриву авторитету, бойової готовності та боєздатності підрозділу Збройних Сил України та не створить в очах військовослужбовців уяву безкарності та свавілля.
Водночас слідчий суддя не може погодитися з указаними посиланнями слідчого, оскільки абзац восьмий частини четвертої статті 183 КПК України передбачає право, а не обов`язок, слідчого судді не визначити під час дії воєнного стану при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, в тому числі, статтею 408 Кримінального кодексу України.
У той же час, перевіряючи можливість визначення застави, як альтернативного запобіжного заходу, слідчий суддя враховує проходження служби ОСОБА_5 , його поведінку та те, що службова характеристика з місця служби підозрюваного надана без дати, а тому, з урахуванням обставин підозри та пояснень підозрюваного, викликає сумнів щодо достовірності змісту.
Таким чином, слідчий суддя вважає за необхідне, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України у межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України у вигляді 50 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Указаний розмір застави, з урахуванням майнового стану підозрюваного, його позитивних характеризуючи даних, відсутності доказів отримання ним доходів у цьому, конкретному випадку, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, не призведе до негативного впливу.
На підставі викладеного та керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 194, 196, 372, 376 КПК України, слідчий суддя
застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, запобіжний захід у виді тримання під вартою до 04 липня 2025 року включно.
Визначити розмір альтернативного запобіжного заходу у виді застави у відношенні ОСОБА_5 у вигляді 50 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме в розмірі 151 400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) гривень 00 копійок.
Попередити ОСОБА_5 , що в разі невиконання, покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується в порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору, а суд вирішує питання про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.
Копію ухвали надати підозрюваному, прокуророві, захисникові та уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала в повному обсязі складена та проголошена о 12:45 годині 09 травня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1