Справа № 936/949/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/890/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року у м. Львові Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 13 липня 2021 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника-адвоката ОСОБА_9

встановила:

цим вироком ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 1 ст. 263-1 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Згідно з обвинувальним актом, 18 липня 2014 року ОСОБА_7 у не встановлений час, придбав у ПП «Стрілецький клуб «Січ», у м. Луцьк, вул. Карбишева, 1, Волинської області, мисливський нарізний карабін МКМ-072Сб калібру 7,62х39 мм., з серійним номером № КІ-М04583, 2014 року випуску. Згодом у невстановлений досудовим розслудуванням день та час, умисно вніс саморобним способом до конструкції вказаного мисливського нарізного карабіну зміни, а саме змінив спусковий гачок, здійснив вигин фіксатора важеля механізму блокування спускового гачка при складеному прикладі та відсутнім обмеженням дальності стрільби на відкритих прицільних механізмах до 300 м., у зв`язку з чим, мисливський нарізний карабін МКМ-072Сб калібру 7,62х39 мм., з серійним номером № НОМЕР_1 2014 року випуску згідно висновку експерта № 1/304 від 19.09.2018 р. став нарізною багатоцільовою вогнепальною зброєю, придатною до стрільби, яка може вести стрільбу як із складеним так із розкладеним прикладом та з відсутнім обмеженням дальності стрільби на відкритих прицільних механізмах до 300 м., чим здійснив незаконну переробку вогнепальної зброї, яка не відповідає п. 4.13.2 та п. 4.4 ГСТУ 78-41-002-97 «Зброя мисливська та спортивна. Вимоги безпеки. Методи випробувань на безпеку».

Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він у невстановлений день та час, а також у невстановлених місці та особи, придбав 31 патрон, які згідно висновку експерта №1/303 від 18.09.2018 є боєприпасами, патронами військового взірця, калібру 7,62х39 мм, які призначені для стрільби із самозарядного карабіну (СКС), автоматів (АК, АКМ, АКМС), ручних кулеметів (РПК, РПКС) та іншої зброї відповідного калібру, виготовлені промисловим способом та придатні до стрільби. Після чого, умисно, без передбаченого законом дозволу, носив та зберігав вищевказані боєприпаси та вогнепальну зброю у невстановленому місці до 27.08.2018 року, тобто до виявлення їх працівниками поліції на стаціонарному пості патрульної поліції «Нижні Ворота» Воловецького району, Закарпатської області у його автомобілі марки «SKODA» моделі « OCTAVIA» реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України - як незаконне носіння, зберігання, придбання вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу та ч. 1 ст. 263-1 КК України - як незаконна переробка вогнепальної зброї.

На вказаний вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним за ч.1 ст.263, ч.1 ст.263-1 КК України та призначити покарання за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, за ч.1 ст.263-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. Відповідно до ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців. На підставі ст.75 КК України від відбуття покарання обвинуваченого звільнити з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, покласти обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Також просить відповідно до п.5 ч.2 ст.396 КПК України дослідити докази, які наявні в матеріалах кримінального провадження, а саме:диск звукозапису даного процесу, письмові докази, які наявні в матеріалах кримінального провадження та викликати в судове засідання і допитати свідків: працівників патрульної поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також слідчого поліції ОСОБА_12 , понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

На думку сторони обвинувачення вирок підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та неповноту судового розгляду.

Стверджує, що зброю та боєприпаси було виявлено у ОСОБА_7 у ході поверхневої перевірки. Надалі, після виявлення поліцейськими зброї та боєприпасів в автомобілі, які знаходилися на видному місці, останні для збереження їх схоронності та огляду, відповідно до вимог ст.237 КПК України, викликали слідчо-оперативну групу, якою й було належним чином та відповідно до вимог діючого законодавства України проведено огляд місця події. Отже факт проведення обшуку, на який посилається суд першої інстанції, відсутній.

Звертає увагу, що ОСОБА_7 добровільно надав згоду слідчому на проведення огляду його автомобіля. Факт добровільності згоди на проведення огляду підтверджується написаною власноручно ОСОБА_7 відповідною заявою від 27.08.2018.

При апеляційному розгляді справи прокурор підтримав подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів та просив таку задоволити.

Захисник та обвинувачений апеляційну скаргу прокурора заперечили, вважають вирок суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників провадження, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що місцевим судом при ухваленні вироку відносно ОСОБА_7 не дотримано наведені вимоги закону.

Варто зазначити, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст.368 КПК України, а досягнення правосуддя, у зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

У ході судового розгляду судом має бути досліджено усі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Відповідно до ст.84 КПК України,доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Критерії визначення належності, допустимості та достовірності доказів встановлені у статтях 85-89 КПК України. У судовому рішенні має бути чітко зазначено, який саме доказ визнано судом неналежним, недопустимим чи недостовірним, а також наведено відповідні мотиви на підтвердження цього.

Процес оцінки доказів передбачає: необхідність формування внутрішнього переконання; всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності; необхідність керуватися законом при прийняті рішення. Ніякі докази не мають для суб`єкта оцінки наперед встановленої сили.

Стаття 94 КПК України вимагає, щоб внутрішнє переконання суб`єкта оцінки ґрунтувалось на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності у відповідності з вимогами закону, тобто закон вимагає, щоб внутрішнє переконання було обґрунтованим.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.263, ч.1 ст.263-1 КК України та виправдано через недоведеність вчинення ним кримінальних правопорушень.

Згідно з матеріалами справи у ході судового розгляду у місцевому суді було допитано обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також досліджено надані сторонами докази, а саме: протокол огляду місця події від 27.08.2018, проведеного на ділянці автодороги М-06 сполученням «Київ -Чоп», на 717 км біля стаціонарного поста патрульної поліції Нижні Ворота, висновок експерта №1/304 від 19.09.2018; висновок експерта №1/303 від 18.09.2018.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, рішення про відсутність у діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.263-1 КК України, суд мотивував тим, що огляд місця події, проведений органами досудового розслідування 27.08.2018, по суті був обшуком, який згідно до приписів ч.2 ст.234 КПК України здійснюється лише на підставі ухвали слідчого судді та після внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Оскільки із відповідним клопотанням до слідчого судді прокурор чи слідчий не зверталися, тому відповідно до ч.3 ст.233 КПК України, докази, отримані в результаті такої слідчої дії, є недопустимими та не можуть бути використані під час прийняття процесуальних рішень.

Водночас колегія суддів вважає такі висновки місцевого суду передчасними.

Відповідно до статей 223, 237 КПК огляд є слідчою дією, яка спрямована на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Статтею 237 КПК України визначено, що огляд місця події проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Схожість обшуку та огляду обумовлюється спільністю завдань цих слідчих (розшукових) дій - пошук і виявлення об`єктів, які мають значення доказу у кримінальному провадженні. Разом з тим обшук, на відміну від огляду, має примусовий характер, який проявляється в тому, що обстеження житла чи іншого володіння особи, а також особистий обшук можуть проводитися без згоди особи, яку обшукують, всупереч її волі і направлений на відшукування речей і документів, які мають значення у кримінальному провадженні.

Також відмінністю між обшуком та оглядом є конкретно визначений суб`єктний склад осіб, які можуть проводити вказані дії. У випадку проведення огляду це ті особи (слідчий, прокурор), які безпосередньо прибули на місці вчинення злочину.

Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів. При наявності очевидних даних, які вказують на вчинення кримінального правопорушення і зумовлюють необхідність проведення огляду, слідчий чи прокурор приймає рішення про його проведення.

Процесуальний закон, зокрема надає право на проведення огляду місця події до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР), що є відмінністю від обшуку, який може бути проведений лише коли кримінальне провадження зареєстровано та відповідні відомості внесено до ЄРДР.

Рішення слідчого, прокурора про проведення огляду, яке прийнято до внесення відомостей до ЄРДР, ніде спеціально не фіксується, оскільки необхідність вчинення таких дій зумовлена настанням невідкладного випадку та необхідністю фіксації даних про подію злочину. Таким чином, відмінністю між вказаними процесуальними діями є процесуальні підстави їх проведення. Для проведення огляду достатньо відповідного рішення слідчого, прокурора, яке не вимагає письмової форми, для проведення обшуку - виключно судове рішення.

У ході перевірки апеляційних доводів прокурора про те, що місцевий суд, відкидаючи наведені докази сторони обвинувачення при ухваленні виправдувального вироку щодо ОСОБА_7 не у повній мірі дотримався вимог ст. 370, п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, колегією суддів встановлено обґрунтованість таких тверджень сторони обвинувачення.

Так, приймаючи рішення про виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд належним чином не обґрунтував свого висновку, які саме дані або обставини вказують на те, що слідчий здійснив саме обшук, а не огляд.

Також, суд не проаналізував протокол огляду місця події з додатками від 27 серпня 2018 року, згідно з яким багажне відділення автомобіля ОСОБА_7 було відкрите, і в самому протоколі не відображено конкретних активних дій слідчого спрямованих на відшукування речей.

Крім цього, колегія суддів погоджується з апеляційними доводами прокурора про те, що місцевий суд не дав належної оцінки тому, що огляду місця події 27 серпня 2018 року передував поверхневий (візуальний) огляд автомобіля працівниками УПП у Закарпатській області. Відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», було оглянуто автомобіль, яким керував ОСОБА_7 , під час чого в транспортному засобі було виявлено чохол, в середині якого знаходилися зброя і набої, а також ніж, походження яких викликало сумнів у працівників патрульної поліції, що і стало підставою для подальшого виклику слідчо-оперативної групи. Тобто підставою для огляду місця події слідчим була інформація працівників поліції.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 дав письмовий дозвіл на проведення огляду автомобіля, що і було зроблено слідчим.

В цей же час поставивши під сумнів добровільність згоди ОСОБА_7 на огляд автомобіля суд не зазначив, які конкретно фактичні дані або обставини свідчать про відсутність добровільності згоди обвинуваченого на огляд автомобіля.

Слід врахувати, що закон не визначає спеціальних засобів доказування добровільності згоди на проникнення до житла чи іншого володіння особи під час огляду місця події. Таким чином добровільність згоди або її вимушеність, в разі коли вона ставиться під сумнів має бути встановлена виходячи із сукупності обставин за яких відбулося проникнення до житла чи іншого володіння, а також включаючи поведінку володільця.

Отже, на переконання колегії суддів, наведені обставини у сукупності, у даному випадку вимагали проведення судом більш детального аналізу досліджених доказів, з метою виключення будь яких сумнівів, які у межах цієї справи, з огляду на встановлене, безумовно існують.

Наведене у сукупності свідчить про неповноту судового розгляду, оскільки під час такого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного,обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Згідно ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Ураховуючи встановлене під час апеляційного розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому апеляційні доводи прокурора щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому дій підлягають ретельній перевірці під час нового розгляду даного кримінального провадження судом першої інстанції, та в залежності від установленого слід прийняте законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 13 липня 2021 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: