УХВАЛА

12 травня 2025 року

м. Київ

справа № 743/174/20

провадження № 51-1722ск25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

перевіривши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19 лютого 2024 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 28 березня 2025 року,

встановив:

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19 лютого 2024 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим та засуджено за частиною 3 статті 15 і частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за частиною 2 статті 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за частиною 1 статті 309 КК до покарання у виді арешту на строк 5 місяців.

На підставі частини 1 статті 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань, перевівши покарання у виді арешту за правилами статті 72 КК у позбавлення волі, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Відповідно до частини 4 статті 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком, та покарання за вироком Славутицького міського суду Київської області від 21 серпня 2020 року у виді позбавлення волі на строк 6 років, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 2 місяці.

Постановлено строк покарання ОСОБА_5 рахувати з 19 лютого 2024 року, а саме з моменту ухвалення вироку суду. У строк покарання ОСОБА_5 зараховано покарання, відбуте ним за вироком Славутицького міського суду Київської області від 21 серпня 2020 року, а саме з 27 травня 2020 року по 18 лютого 2024 року включно.

Постановлено запобіжний захід ОСОБА_5 до вступу вироку у закону силу обрати тримання під вартою.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 28 березня 2025 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_4 та прокурора задоволено частково, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19 лютого 2024 року щодо ОСОБА_5 змінено. Перекваліфіковано дії ОСОБА_5 з частини 3 статті 15 і частини 3 статті 185 КК на частину 1 статті 162 КК, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі частини 2 статті 49, частини 5 статті 74 КК звільнено ОСОБА_5 від призначеного покарання за частиною 1 статті 162 КК; від призначеного покарання за частиною 1 статті 309 КК у виді арешту на строк 5 місяців; від призначеного покарання за частиною 2 статті 263 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки у зв`язку із закінченням строків давності.

Постановлено виключити із вироку посилання на призначення остаточного покарання на підставі частин 1 та 4 статті 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком, та покарання за вироком Славутицького міського суду Київської області від 21 серпня 2020 року.

В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник не погоджується з вказаними судовими рішеннями щодо його підзахисного.

Перевіривши касаційну скаргу захисника на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.

Відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК. Також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК, та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.

У частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, захисник фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій, та по суті посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, що згідно зі статтею 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку.

Крім того, у своїй касаційній скарзі захисник вказує на те, що суду не надано достатніх та переконливих доказів, які б підтверджували обвинувачення ОСОБА_5 за частиною 3 статті 15, частиною 3 статті 185, частиною 2 статті 263, частиною 1 статті 309 КК, а надані докази, на його думку, є недостатніми та недопустимими. При цьому, одночасно зазначає, що суд невірно кваліфікував діяння, які мали місце,однак не наводить належних доводів такої позиції з урахуванням змісту оскаржуваних судових рішень та вимог щодо перекваліфікації дій засудженого в прохальній частині касаційної скарги не ставить, чим допустив суперечності в своїй касаційній скарзі.

Тобто, у касаційній скарзі захисник має вказати на конкретні порушення закону, що може бути підставою для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при постановленні, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.

Також, в порушення вимог частини 3 статті 427 КПК захисник не зазначає в касаційній скарзі чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.

Вказані обставини перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до статті 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги та встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

Згідно з вимогамичастини 4 статті 429 КПК залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.

Колегія суддів роз`яснює, що усунення недоліків зазначеної скарги слід здійснити шляхом внесення нового тексту касаційної скарги з урахуванням вимог цієї ухвали та з дотриманням положень статті 427 КПК.

На підставі наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19 лютого 2024 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 28 березня 2025 рокузалишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання нимухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3