Справа №366/999/25
Провадження №1-кс/366/239/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року Слідчий суддя Іванківського районного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в селище Іванків клопотання прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні прокурор Іванківського відділу Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні №00000148, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 369 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

14 квітня 2025 року до Іванківського районного суду Київської області надійшло вказане вище клопотання.

У клопотанні прокурор просить накласти арешт у кримінальному провадженні №0000148 від 12.04.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України на зазначене у клопотання майно, а саме: грошові кошти в сумі 500 (п`ятсот) гривень, куп`юрою номіналом з наступним серійним номером у вигляді буквено-цифрових написів: 1) 500 гривень ВТ 1985625, шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження.

Після проведення судових експертиз, вказаний речовий доказ направити слідчому групи слідчих на зберігання на депозитний рахунок ГУНП в Київській області.

В обґрунтування клопотання зазначено, що Групою слідчих, відділення поліції №1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000148 від 12.04.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 11.04.2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька АДРЕСА_1 , надала неправомірну вигоду в розмірі 500 гривень працівнику поліції за здійснення дій, щодо доставки її сина до лікувального закладу в м. Глеваха. Даний факт зареєстрований в ІТС ІПНПУ (журналі єдиного обліку) ВП №1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області за № 2747 від 11.04.2025 року.

11 квітня 2025 року о 17 год. 30 хв., відповідне повідомлення про надання працівникам правоохоронного органу неправомірної вигоди, зареєстроване по спеціальній лінії «102» та обліковане в Інформаційно-телекомунікаційній системі Інформаційному порталі національної поліції (журналі єдиного обліку) ВП № 1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області за № 2747.

11 квітня 2025 року, під час реагування на повідомлення за фактом надання неправомірної вигоди, слідчим ВРЗЗС СВ Вишгородського РУП ГУНП в Київській області лейтенантом поліції ОСОБА_5 , в період часу з 17 год. 52 хв. до 18 год. 50 хв. з метою фіксації матеріальної обстановки та вилучення речових доказів на місці вчинення кримінального правопорушення, відповідно до вимог ч. 3 ст. 214 та ст. 237 КПК України, до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, проведено огляд місця події, а саме території домоволодіння, що знаходиться за адресо: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено грошові кошти номіналом 500 гривень однією куп`юрою, номіналом з наступним серійним номером ВТ 1985625.

Вказані грошові кошти, під час огляду у зв`язку з тим, що останні є об`єктом (предметом) кримінально-протиправних дій, а саме: неправомірною вигодою - вилучено та поміщено до спеціального пакету з індивідуальним номером ICR0087260 доступ до якого обмежено.

12 квітня 2025 року, о 16 год. 41 хв., відповідні відомості за фактом надання неправомірної вигоди, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000148, за ознаками вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

Додатково вжитими заходами, встановлено, що поліцейські інспектор СРПП ВП № 1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 та старший інспектор СРПП ВП № 1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_7 відповідно до ст.ст. 1, 17 ЗУ «Про Національну поліцію», п.1 Примітки ст.364 КК України є особами, які постійно здійснюють функції представника Національної поліції України - центрального органу виконавчої влади, які служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, у зв`язку з чим вони є службовими особами.

За таких обставин вилучені під час проведення огляду місця події 11.04.2025 грошові кошти в сумі 500 (п`ятсот) гривень, однією куп`юрою, серії та № ВТ 1985625 є предметом (об`єктом) кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, а тому відповідно до ст. 98 КПК України останні являються речовими доказами по справі, можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

Слідчим групи слідчих у кримінальному провадженні слідчий відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СВ Вишгородського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_5 , відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України, винесено постанову про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження грошових коштів в сумі 500 (п`ятсот) гривень, однією купюрою, серії та № ВТ 1985625 - в якості речових доказів.

Прокурор у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд клопотання без участі прокурора.

Згідно з положеннями ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб (абзац 2 ч. 1 ст. 170 КПК України).

Відповідно до вимог ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутись прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.

Відповідно до положень ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За ч. 4 цієї статті, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (ч. 5 ст. 9 КПК).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 Ковенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів».

Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З урахуванням практики ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom) від 30.08.1990, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04. 2011, (заява № 42310/04, §175), слідчий суддя на стадії досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження.

З таких висновків ЄСПЛ також вбачається, що при розгляді клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадженні, слідчий суддя позбавлена можливості встановлювати наявність чи відсутність складу кримінального правопорушення у кримінальному провадженні, яке перебуває на розгляді в органі досудового розслідування, а лише дослідити та надати належну оцінку доводам сторін та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Окрім того, ЄСПЛ через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Необґрунтована відмова у накладені арешту на майно може спричинити серйозні наслідки, що може позначитися як на забезпеченні можливості успішного кримінального провадження, так і на правах інших осіб, на забезпечення яких спрямований такий арешт.

До аналогічного за змістом висновку прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 26.06.2018 у справі № 657/683/17.

З огляду на вивчені та дослідженні долучені до клопотання матеріали кримінального провадження, що надані прокурором, слідчим суддею встановлено таке.

Слідчим суддею встановлено, що згідно із витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000148 від 12.04.2025 порушено кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 369 України.

Згідно протоколу огляду місця події 11.04.2025р. в період часу з 17 години 52 хвилин по 18 годину 50 хвилин, слідчим ВРЗЗС СВ Вишгородського РУП ГУНП в Київській області лейтенантом поліції ОСОБА_5 без ухвали слідчого судді, як невідкладний випадок, пов`язаний із врятуванням майна та переслідуванням імовірного злочинця, відповідно до вимог ч. 3 ст. 214, ч. 3 ст. 233 та ч. 7 ст. 237 КПК України, проведено огляд місця події, а саме території домоволодіння, що знаходиться за адресо: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено грошові кошти номіналом 500 гривень однією куп`юрою, номіналом з наступним серійним номером ВТ 1985625.

Вказані грошові кошти, під час огляду у зв`язку з тим, що останні є об`єктом (предметом) кримінально-протиправних дій, а саме: неправомірною вигодою - вилучено та поміщено до спеціального пакету з індивідуальним номером ICR0087260 доступ до якого обмежено.

Обставини викладені у клопотанні, підтверджуються:

витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, з якого вбачається внесення відомостей 12.04.2025 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 369 КК України;

постановою про визначення групи слідчих від 12.04.2025 року;

повідомленням про початок досудового розслідування від 12.04.2025р.;

постановою про визначення групи прокурорів від 12.04.2025р.;

рапортом;

протоколом огляду місця події від 11.04.2025 року;

постановою про визнання речей, предметів та документів речовими доказами та визначення місця їх зберіганні від 14.04.2025р.;

заявою;

протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 14.04.2025р.;

Як визначено частиною другою статті 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Частиною третьою статті 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Вирішуючи питання про спосіб накладення арешту на дворучну пилу, слідчий суддя враховує положення ч. 2 ст. 173 КПК України та приходить до наступного.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснюється за ч.1 ст. 369 КК України, тобто за фактом надання неправомірної вигоди.

З огляду на предмет кримінального провадження вилучене майно підпадає під ознаки речового доказу, визначені ст. 98 КПК України.

Слідчий суддя враховує, що ця дерева може бути об`єктом проведення слідчих дій, необхідних для встановлення обставин вчинення правопорушення.

За таких обставин, з урахуванням положень ч. 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про накладення арешту на тимчасово вилучене майно заборони його відчуження, розпорядження та користування.

Саме такий вид арешту тимчасово вилученого майна на переконання слідчого судді є необхідним для виконання завдань КПК України, зокрема він унеможливить приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження речових доказів у кримінальному провадженні, при цьому такий арешт буде співрозмірним обмеженню права власності завданням кримінального провадження та не спричинить надмірних та невиправданих негативних наслідків для його власника.

Керуючись вимогами ст.ст.131, 167, 170-172, 173, 174, 369, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні №0000148 від 12.04.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України на зазначене у клопотання майно, а саме: грошові кошти в сумі 500 (п`ятсот) гривень, куп`юрою номіналом з наступним серійним номером у вигляді буквено-цифрових написів: 1) 500 гривень ВТ 1985625, шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження.

Після проведення судових експертиз, вказаний речовий доказ направити слідчому групи слідчих на зберігання на депозитний рахунок ГУНП в Київській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Контроль за виконанням цієї ухвали покласти на прокурора Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_9 .

Копію цієї ухвали передати для виконання уповноваженому на це органу, вручити прокурору та надати іншим заінтересованим особам.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1