Справа № 482/1416/25
Номер провадження 1-кп/482/163/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Новоодеського районного суду Миколаївської області знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

18 серпня 2025 року судовий розгляд було відкладено для прибуття прокурора до суду особисто та надання суду письмових доказів.

18 серпня 2025 року прокурором заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , оскільки строк тримання його під вартою спливає 29.08.2025 року , судовий розгляд кримінального провадження до цього часу не може бути закінчений, а передбачені ст. 177 КПК України ризики не змінились, більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що він не збирається переховуватися від суду, а збирається продовжити військову службу, просив не продовжувати запобіжний чинний захід та обрати більш м`який домашній арешт за місцем проживання своєї дружини та доньки.

Захисник у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечувала. Просила врахувати те що обвинувачений наразі одружений, має малолітню дитину. Просила не продовжувати запобіжний чинний захід та обрати більш м`який домашній арешт за місцем проживання дружини та доньки обвинуваченого.

Дослідивши клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, вислухавши позицію прокурора, захисту, вирішуючи клопотання про продовження запобіжного заходу по суті суд виходить з наступного.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Підозра, як визначено у постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24.11.2016р. № 5 - 328 кс 16, є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення.

Згідно з визначеним Європейським судом з прав людини поняттям, обґрунтована підозра - це добровільне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, що можна перевірити у судовому розгляді, та які спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 тяжкого злочину передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України підтверджується, зокрема обвинувальним актом, направленим до суду.

02.03.2024 року слідчим суддею Інгульського районного суду м. Миколаєва до ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 30.06.2025 року включно.

Який у подальшому було продовжено Новоодеським районним судом Миколаївської області до 29.08.2025 року.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове засідання не було завершене до його спливу.

Під час обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею встановлено існування ризиків, передбачених п.п.1, та 5 ч.1 ст. 177 КПК України, наявність цих же ризиків встановлено Новоодеським районним судом Миколаївської області під час продовження запобіжного заходу.

Вирішуючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, суд приходить до висновку, що матеріали кримінального провадження містять дані, які вказують на наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п.1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, виходячи з наступного.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, у зв`язку з чим, у сторони обвинувачення є підстави вважати, що останній з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин може переховуватись від суду.

Крім того, на підставі ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.05.2024 року, ОСОБА_4 звільнений від відбування покарання умовно-достроково на невідбуту частину строком 10 місяців 28 днів, для проходження військової служби на підставі ст. 81-1 КК України. Цією ж ухвалою до ОСОБА_4 встановлений адміністративний нагляд строком на 12 місяців з встановленням обмежень, а саме: заборони перебування поза межами місця дислокації військової частини, з якою укладений контракт та місця перебування, визначеного безпосереднім командиром, заборони виїзду чи обмеження часу виїзду в особистих справах за межі дислокації військової частини та місця перебування, визначного безпосереднім командиром, без дозволу командира військової частини, з яким укладено контракт. Проте ОСОБА_4 самовільно залишив місце служби всупереч обмежень, покладених на нього ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.05.2024 року.

У зв`язку з чим, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності останній може переховуватись від органу досудового розслідування, здійснити виїзд на тимчасово окуповані території України. Також, він мешкає за межами Миколаївської області на території Волинської області. Таким чином, він може спробувати переховуватися на території іншої області, або взагалі за межами території України, від прокуратури та суду.

Слід зазначити, що у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також є можливість вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, оскільки він є військовослужбовцем, та в разі його повторення ним переховування від суду та, відповідно, від військової служби такі дії можуть набути ознак військового злочину, передбаченого ст. ст. 407-408 КК України.

Отже, враховуючи схильність обвинуваченого до вчинення злочинів, існує ризик повторення протиправної поведінки.

Ризик впливу обвинуваченого на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки він обізнаний про місце їх перебування із матеріалів кримінального провадження, на думку суду є в цілому не доведеним.

З урахуванням наведеного, вагомості досліджених у підготовчому судовому засіданні даних про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.4075 КК України, тяжкість покарання, що може бути йому призначене в разі притягнення до кримінальної відповідальності, особу підозрюваного, який до кримінальної відповідальності притягується не вперше, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, є на даній стадії кримінального провадження обґрунтованою.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність на сьогоднішній день ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, суду не надано.

При цьому суд враховує те, що відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою - є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Доведені прокурором ризики є суттєвими і їх неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу більш м`якого ніж тримання під вартою.

Продовження строку тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не заважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Оскільки на даний час судовий розгляд неможливо закінчити з причин незалежних від суду, враховуючи позиції сторін, суд вважає, що клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню.

Суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на 60 днів до 28.10.2025 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 315, 331 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Судовий розгляд відкласти до 13:00 год. 18.09.2025 року.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити на 60 днів до 28.10.2025 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити на виконання до Державної установу «Миколаївський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1