Справа № 352/1958/25
Провадження № 1-кп/352/270/25
УХВАЛА

02 вересня 2025 рокум. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

законного представника потерпілої ОСОБА_7

провівши підготовче судове засідання у кримінальному провадженні № 0000376 від 08 червня 2015 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,

в с т а н о в и в:

22 серпня 2025 року до суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000376 від 08 червня 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України. Під час досудового розслідування до обвинуваченого ОСОБА_5 був застосований запобіжний захід у виді утримання під вартою, що був продовжений ухвалою слідчого судді від 04.08.2025.

Ухвалою судді від 22 серпня 2025 року обвинувальний акт був призначений до підготовчого судового засідання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор не заперечував проти призначення кримінального провадження до судового розгляду, зазначив про можливість проведення судового розгляду у відкритому судовому засіданні та просив викликати в судове засідання учасників судового провадження. Також прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що під час досудового розслідування до обвинуваченого був застосований такий запобіжний захід, строк якого спливає, тому вважає, що необхідно застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, оскільки підстави для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відсутні, ризики, які виправдовують утримання обвинуваченого під вартою нікуди не зникли, є реальними та дійсними.

Обвинувачений і його захисник не заперечували проти призначення кримінального провадження до судового розгляду по суті. Щодо заявленого прокурором клопотання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечували, оскільки прокурор не довів наявність ризиків. Окрім того, не враховано позитивна характеристика обвинуваченого і відсутність претензій зі сторони потерплих. Просили обрати запобіжний захід у виді цілодобового арешту або визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Потерпіла та законний представник потерпілої підтримали позицію сторони захисту.

Щодо клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу, суд відмічає таке:

Згідно з ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з вимогами ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Ухвалюючи рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів в сукупності оцінює всі обставини, у тому числі, передбачені ст. 178 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Так, вирішуючи питання щодо заявленого прокурором клопотання щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд вважає необхідним задовольнити заявлене клопотання, з таких підстав: підозра належним чином обґрунтована; прокурором також доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. В обґрунтування продовження застосування запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 вказується на необхідність запобігання спробам:

- переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Злочин, який інкримінується ОСОБА_5 , є тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду;

- незаконно впливати на свідків, потерпілого, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні. ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, матиме можливість впливати на свідків у кримінальному провадженні, зокрема, свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , неповнолітню потерпілу ОСОБА_9 . Також, ОСОБА_5 , з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження, зможе вступати у поза процесуальні відносини із свідками і потерпілими та схиляти їх до зміни наданих слідству показань на вигідні підозрюваному показання;

- вчинити інше кримінальне правопорушення. Оскільки ОСОБА_5 є військовослужбовцем і з метою уникнення кримінальної відповідальності може вчинити самовільне залишення місце проходження військової служби або дезертирство, тобто, кримінальні правопорушення, передбачені ст. 407 або ст. 408 КК України.

Водночас, ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений зможе перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, на думку суду належним чином не підтверджений.

Також суд звертає увагу, що запобігти вищевказаним ризикам шляхом застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, неможливо. Заявлені ризики на даний час продовжують існувати та не зменшились.

Оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст.176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та запобігти вказаним ризикам, до ОСОБА_5 слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, стосовно того, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім того, суд враховує, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Разом із тим, відповідно до п. 2 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Відповідно суд дійшов висновку, що прокурором доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, а тому клопотання підлягає задоволенню без визначення розміру застави.

Щодо вирішення питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду, суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду, з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Так, під час досудового розслідування угоди у кримінальному провадженні не укладались, тому підстави для повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування, в порядку, передбаченому ст.ст. 468 475 КПК України, відсутні.

Підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п. 4 8, 10 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України, немає.

Обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, підстави для його повернення відсутні.

Кримінальне провадження підсудне Тисменицькому районному суду Івано-Франківської області згідно з правилами підсудності, передбаченими ст.ст. 32, 33 КПК України.

Підстав для проведення судового розгляду в закритому судовому засіданні немає.

Визначено питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді.

Всі питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду, передбачені ст. 315 КПК України, вирішені.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КПК України, після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду.

Таким чином, враховуючи, що під час підготовчого судового засідання судом встановлено достатньо підстав для призначення кримінального провадження до судового розгляду, суд, вчинивши всі необхідні дії, завершує підготовку до судового розгляду та вважає за необхідне призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 314, 315 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу до ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань № 12» на строк 60 днів, тобто до 31 жовтня2025 року включно.

Кримінальне провадження № 0000376 від 08 червня 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 10 год 00 хв 09 вересня 2025 року в приміщенні Тисменицького районного суду Івано-Франківської області за адресою: вул. Незалежності, 150, м. Івано-Франківськ, 76018.

Судовий розгляд проводити суддею одноособово.

В судове засідання викликати осіб, які братимуть участь в судовому розгляді: прокурора, захисника, обвинуваченого, потерпілих.

Ухвала в частині обрання запобіжного заходу може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_10