Рівненський апеляційний суд
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

15 травня 2025 року м. Рівне

Справа № 572/270/21

Провадження № 11-кп/4815/402/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 10 березня 2025 року про продовження щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000432 від 29.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.2, 3 ст.27, ч.3 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 10 березня 2025 року задоволено клопотання прокурора Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_5 та продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 09 травня 2025 року.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений вказує, що ризики, наведені в клопотанні прокурора, нічим не підтверджені, при цьому не змінюються вже п`ятий рік. Зазначає, що його провина не доведена, і протягом того часу, що він перебуває під вартою, він не вчиняв інші злочини, тому ризик про можливість продовження злочинної діяльності є необґрунтованим. Крім того вважає, що відсутні ризики впливу на свідків, оскільки єдиний свідок по справі ОСОБА_8 перебуває за кордоном, а також ризик переховування від слідства, оскільки в країні введено режим воєнного стану, тому виїхати з міста чи країни майже неможливо.

Водночас наголошує, що ухвала є незаконною з тих причин, що злочин, в якому він обвинувачується, є особливо тяжким, а клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу розглядалося за відсутності захисника, тому дане рішення підлягає скасуванню. Також звертає увагу суду на те, що він орендував житло в м. Рівне, тому просить застосувати щодо нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти її задоволення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Частиною 1 ст.193 КПК України передбачено, що розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Відповідно до вимог ч.1 ст.52 КПК України, участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою процесуального статусу підозрюваного.

Так, забезпечення обвинуваченому права на захист згідно з п.5 ч.1 ст.129 Конституції України є основною засадою судочинства, а відповідно до п.13 ч.1 ст.7 КПК України, віднесено до загальних засад кримінального провадження, яким повинні відповідати зміст та форма кримінального провадження.

Дотримання конституційних засад права на правову допомогу є гарантією справедливого судового розгляду, а їх нехтування означає, що судове рішення постановлено без дотримання приписів ст.370 КПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і підставою для його скасування.

У ст.20 КПК України закріплено право підозрюваного, обвинуваченого, виправданого, засудженого на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватись правовою допомогою захисника, реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

За правилами п.1 ч.1 ст.49 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні, якщо відповідно до вимог статті 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника.

Цих вимог закону судом першої інстанції дотримано не було.

Так, апеляційним судом встановлено, що в провадженні Сарненського районного суду Рівненської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000432 від 29.05.2019 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.ч.2, 3 ст.27, ч.3 ст.307 КК України.

10 березня 2025 року судом першої інстанції було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого з підстав продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

За наслідками розгляду клопотання прокурора суд постановив ухвалу, якою продовжив обвинуваченому строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів. При цьому, дане клопотання розглянуто за відсутності захисника обвинуваченого.

Згідно матеріалів справи, за інкриміноване ОСОБА_6 правопорушення ч.3 ст.307 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, що відповідно до ст.12 КК України, належить до категорії особливо тяжких злочинів, при розгляді яких участь захисника є обов`язковою. Однак всупереч цих вимог, суд першої інстанції розглянув клопотання прокурора за відсутності захисника, чим порушив право обвинуваченого на захист.

Так, в ухвалі місцевого суду зазначено, що обвинувачений не заперечував проти розгляду питання про продовження йому запобіжного заходу у відсутності захисника. Однак, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, суд в разі неможливості прибути на судове засідання призначеного захисника, повинен був залучити захисника в порядку ст.53 КПК України.

В силу положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, правозастосовної практики Європейського суду з прав людини, законодавчих приписів ст.20 КПК України, суд повинен забезпечити реалізацію конституційного права засудженого на захист.

Стаття 6 Конвенції, яка відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відповідно до протоколів № 1, 2,4,7 та 11 до Конвенції» говорить, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.

Таким чином, судом першої інстанції не було забезпечено право засудженого на захист, не створено необхідних умов для використання прав, наданих як стороні процесу, і не забезпечено рівності прав сторін у судовому розгляді, чим порушено засади кримінального провадження, визначені у КПК України, а також один з основних принципів судочинства право на захист.

З огляду на викладене, під час розгляду клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом було допущено істотне порушення вимог кримінального-процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що у відповідності до вимог п.4 ч.2 ст.412 КПК України є безумовною підставою для скасування ухвали суду першої інстанції з постановленням нової ухвали про призначення нового судового розгляду.

При цьому, оскільки оскаржувана ухвала є очевидно незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями вимог закону, апеляційний суд не перевіряє правильність висновків місцевого суду щодо наявності ризиків, зазначених у клопотанні прокурора.

Разом з тим, строк дії ухвали Сарненського районного суду Рівненської області від 10 березня 2025 року закінчився 09 травня 2025 року, а тому Рівненський апеляційний суд не надсилає дану ухвалу для виконання.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 10 березня 2025 року про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000432 від 29.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.2, 3 ст.27, ч.3 ст.307 КК України,скасувати.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3