Справа № 183/6874/24
№ 1-кп/183/1247/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2025 року Дніпропетровська обл.,

м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000275 від 17.03.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Черкаське, Донецької обл., громадянин Російської Федерації, маючий середню освіту, не одружений, не маючий на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

ОСОБА_9 , 17 березня 2024 року о 12 годині 20 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Мерседес Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_10 , здійснюючи перевезення пасажирів за маршрутом сполученням «Дніпро-Покровськ»,рухався у світлий час доби, по сухому асфальтобетонному покриттю автодороги М-30 «Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине», що проходить по території Новомосковського району Дніпропетровської області, з боку м. Дніпро у напрямку до м. Павлоград, проїжджа частина якої має по дві смуги для руху у кожному напрямку, у правій смузі для руху, з двадцятьома пасажирами в салоні.

В цей же час в попутному напрямку попереду, у правій смузі руху, по проїзній частині автодороги М-30 «Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине», з боку м. Дніпро у напрямку до м. Павлоград, рухався вантажний автомобіль «DAF XF 105.460», реєстраційний номер НОМЕР_3 ,який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 належить ОСОБА_11 з напівпричепом «SCHMITZ», реєстраційний номер НОМЕР_5 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 належить ОСОБА_11 , під керуванням водія ОСОБА_12 .

Надалі, під час зближення з вантажним автомобілем «DAF XF 105.460», реєстраційний номер НОМЕР_3 з напівпричепом «SCHMITZ», реєстраційний номер НОМЕР_5 , водій ОСОБА_9 , проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, допустивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не виконавши покладені на нього обов`язки, як на водія, грубо порушуючи Правила дорожнього руху та маючи можливість об`єктивно виявити вантажний автомобіль «DAF XF 105.460», реєстраційний номер НОМЕР_3 з напівпричепом «SCHMITZ», реєстраційний номер НОМЕР_5 , який рухався в суміжній смузі справа, попереду, завчасно не вжив усіх можливих дій для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, перед зміною напрямку руху ліворуч не переконався в безпечності маневру, не урахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати автомобілем «Мерседес Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті чого в районі ділянки 1002 км. + 850 м. автодороги М-30 «Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине», змінив свій напрямок руху ліворуч, втратив контроль над керуванням, та в некерованому стані продовжив рух, виїхавши за межі проїзної частини праворуч, де допустив перекидання автомобіля «Мерседес Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Своїми діями водій ОСОБА_9 грубопорушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3. б), 10.1, 12.1 та 12.3. Правил дорожнього руху України, якими передбачено:

п. 1.3. «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

Порушення вимог п. 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_9 знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, в наслідок якої пасажиру ОСОБА_13 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: забитих ран у лівій тім?яно-скроневій області голови, садна на лобі зліва, лівій вушній раковині, лівій щоці, у правій скроневій області голови, в області правого колінного суглоба, синці у правій наплічній області, на правому стегні, численні переломи кісток склепіння та основи черепу, переломи груднини, 2,3,4,5,6,7,8,9-го ребер справа та 2,3,4,5,6,7,8,9-го ребер зліва, крововиливи у м?яких покривних тканинах голови у лобній області справа, потиличній області справа та лівій лобно-скронево-тім?яно-потиличній областях, під м?якими мозковими оболонками обох півкуль головного мозку, в області варолієвого моста та мозочка, у речовині лівої скроневої та лівої тім?яної долей, з розтрощенням речовини головного мозку, під плеврою та в товщі легень, у м?яких тканинах у місці переломів кісток, розриви твердої та м?яких мозкових оболонок лівої півкулі головного мозку, кров у шлуночках головного мозку.

Вказані тілесні ушкодження у своїй сукупності, за ступенем тяжкості, відносяться до тяжких, як небезпечні для життя, у даному випадку привели до смерті потерпілого.

Смерть ОСОБА_13 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 на місці дорожньо-транспортної пригоди від відкритої черепно-мозкової травми, яка супруводжувалася численними переломами кісток склепіння і основи черепу, крововиливами під м?які мозкові оболонки, у речовину, з розтрощенням головного мозку та шлуночки головного мозку.

Пасажиру ОСОБА_14 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: забитих ран на лобі, підборідді, синці на лобі справа та зліва, правій щоці, в області грудної клітини справа, садна на лобі справа, носі, животі, правому передпліччі, гомілках, в області лівого колінного суглоба, численні переломи 2,3,4,5,6,7-го ребер справа та 3,4,5,6,7-го ребер зліва, розриви легень, пристінкової плеври справа та зліва, печінки, навколосерцевої сорочки та серця, кров у плевральних / біля 0,95 л. справа і біля 1,2 л. зліва / на черевній / біля 0,35 л. / порожнинах, крововиливи у м?яких покривних тканинах голови у лобній області справа та зліва, під м?якими мозковими оболонками у скроневих, правій потиличній долях головного мозку, в області варолієвого моста та мозочка, під плеврою та в товщі легень, у середостінні, брижі кишечнику, у м?язах грудної клітини в області переломів ребер. Всі знайдені тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів, якими могли бути частини салону автобуса, при автомобільній травмі, незадовго до смерті.

Вказані тілесні ушкодження у своїй сукупності, за ступенем тяжкості, відносяться до тяжких, як небезпечні для життя, у даному випадку привели до смерті потерпілого.

Смерть ОСОБА_14 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 на місці дорожньо-транспортної пригоди від сочетаної тупої травми голови та тулубу, яка супруводжувалася крововиливами під м?які мозкові оболонки головного мозку, численними переломами ребер справа та зліва, розривами легень, печінки, серця, що привело до гострої крововтрати.

Пасажиру ОСОБА_15 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: забитої рани на носі, синців на лобі, носі, правій кисті, саден на носі, у правій завушній області голови, на верхньому повіці правого ока, верхній губі, лівій половині обличчя, спині, у лівій підключичній області, в області ліктьових суглобів, правого зап?ястка, на лівій кисті, правій гомілці, в області лівого колінного суглоба, переломів кісток носу, груднини, 3,4,5,6,7,8-го ребер справа та 4,5,6,7,8-го ребер зліва, грудного відділу хребта між 8-м та 9-м хребцями, розривів легень, пристінкової плеври справа та зліва, печінки, крові у плевральних / біля 0,35 л. справа і біля 0,25 л. зліва / та черевній / біля 0,45 л. / порожнинах, крововиливів у м?яких покривних тканинах голови у лобній області, під плеврою та в товщі легень, у брижі кишечнику, у м?яких тканинах в області переломів кісток, які, у своїй сукупності, привели до розвитку травматичного шоку, за ступенем тяжкості, відносяться до тяжких, як небезпечні для життя, у даному випадку, привели до смерті потерпілого.

Всі знайдені тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів, якими могли бути частини салону автобуса, при автомобільній травмі, незадовго до смерті.

Смерть ОСОБА_15 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 на місці дорожньо-транспортної пригоди від сочетаної тупої травми голови, тулубу та кінцівок, яка супруводжувалася переломами кісток носу, груднини, ребер справа та зліва, грудного відділу хребта, розривами легень, печінки, що привело до розвитку травматичного шоку.

Пасажиру ОСОБА_16 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: забитих ран на верхньому повіці правого ока, у зовнішнього кута правого ока, на правій щоці, шиї, животі, спині, синців навколо лівого ока, на правому плечі, правій кисті, в області грудної клітини, саден на лобі, носі, правій половині обличчя, шиї, правій молочній залозі, в області грудної клітини та живота, на стегнах, в області правого колінного суглоба, на лівій гомілках, лівій кисті, переломів 2,3,4,5,6-го ребер справа та 4,5-го ребер зліва, грудного відділу хребта між 2-м та 3-м хребцями, крововиливів у м?яких покривних тканинах голови у лобній області справа, під м?якими мозковими оболонками обох півкуль головного мозку, в області варолієвого моста та мозочка, під плеврою та в товщі легень, у брижі кишечнику, у м?яких тканинах в області переломів кісток, розривів легень, пристінкової плеври справа та зліва, селезінки, печінки, кров у плевральних / в біля 0,35 л. справа 1 біля 0,2 л. зліва / та черевні / біля,05 л. / порожнинах, які, у своїй сукупності, привели до розвитку травматичного шоку, за ступенем тяжкості, відносяться до тяжких, як небезпечні для життя, у даному випадку, привели до смерті потерпілої.

Всі знайдені тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів, якими могли бути частини салону автобуса, при автомобільній травмі, незадовго до смерті.

Смерть ОСОБА_16 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 на місці дорожньо-транспортної пригоди від сочетаної тупої травми голови, шиї, тулубу та кінцівок, яка супруводжувалася крововиливами під м?які мозкові оболонки головного мозку, переломами ребер справа та зліва, хребта, розривами легень, печінки, селезінки, що привело до розвитку травматичного шоку.

Пасажиру ОСОБА_17 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: синців навколо лівого ока, на лівому передпліччі, лівій кисті, у правій наплічній області, в області правого ліктьового суглоба, на лівій гомілці, саден у лівій скроневій області голови, на лівій щоці, переломів груднини, 2,3,4,5,6,7,8-го ребер справа та 2,3,4,5,6,7,8,9,10-го ребер зліва, крововиливів у м?яких покривних тканинах голови у лобній та потиличній областях, під м?якими мозковими оболонками у скроневих долях головного мозку, в області варолієвого моста та мозочка, під плеврою та в товщі легень, у брижі кишечнику, у позачеревній клітковині зліва, у м?яких тканинах в області переломів кісток, розривів легень, пристінкової плеври справа та зліва, селезінки, печінки, кров у плевральних / біля 0,25 л. справа і біля 0,2 л. зліва / та черевні / біля 0,5 л. / порожнинах, які, у своїй сукупності, привели до розвитку травматичного шоку, за ступенем тяжкості, відносяться до тяжких, як небезпечні для життя, у даному випадку, привели до смерті потерпілої.

Всі знайдені тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів, якими могли бути частини салону автобуса, при автомобільній травмі, незадовго до смерті.

Смерть ОСОБА_17 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 на місці дорожньо-транспортної пригоди від сочетаної тупої травми голови, тулубу та кінцівок, яка супруводжувалася крововиливами під м?які мозкові оболонки головного мозку, переломами груднини, ребер справа та зліва, розривами легень, печінки, селезінки, що привело до розвитку травматичного шоку.

А також, пасажиру ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: сумісної травми тіла: закритої хребтово-спинномозкової травми з переломо-вивихом 6-го шийного хребця та переломом дуги 6-го шийного хребця з ушкодження спинного мозку; циркулярно розташованого синця на лівому передпліччя від верхньої до нижньої третини.

Виявлені у неї тілесні ушкодження у вигляді: сумісної травми тіла, спричинені від механічної дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі), що діяв (діяли) переважно по вісі хребта, якими могли бути виступаючі частини салону транспортного засобі, за своїм характером виявлені у неї тілесні ушкодження відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров?я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6 термін зрощення кісткової тканини понад 21-ну добу.

Пасажиру ОСОБА_18 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: сумісної травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку з вогнищем забиття речовини головного мозку в лівій тім?яній частці, саден м?яких тканин голови, синців в обох параорбітальних областях, сукон 'юнктивального крововиливу правого ока; закритої травми грудної клітини з переломом 1-го ребра справа та переломами правої і лівої ключиці в середній третині з зміщенням уламків; синця в проекції гребня правої клубової кістки; численних саден тильної поверхні правої та лівої кисті з переходом на пальці; рваної рани задньо-внутрішньої поверхні правої гомілки у нижній третині.

Виявлені у нього тілесні ушкодження у вигляді: сумісної травми тіла, спричинені від механічної дії тупого твердого предмету (предметів) частина з обмеженою контактуючою поверхнею або при ударі об такий (такі), якими могли бути виступаючі частини салону транспортного засобі, за своїм характером виявлені у нього тілесні ушкодження відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров?я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6 термін зрощення кісткової тканини понад 21-ну добу.

Пасажиру ОСОБА_19 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: сумісної травми тіла: відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 3-го ступеню з вогнищами забиття речовини головного мозку в обох гемісферах з розвитком помірного набряку, переломів кісток лицьового черепа (кісток носу, нижньої стінки лівої орбіти, стінок гайморової пазухи та гратчастої кістки), синців на повіках обох очей, саден м?яких тканин голови та обличчя, забійно-рваної рани в лобній ділянці справа, забійно-рваної рани верхньої повіки лівого ока з дефектом м`яких тканин; закритої травми грудної клітини, забою обох легень та серця.

Встановлені у нього тілесні ушкодження у вигляді: сумісної травми тіла, спричинені від механічної дії тупого твердого предмету (предметів) частина з обмеженою контактуючою поверхнею або при ударі об такий (такі), якими могли бути виступаючі частини салону транспортного засобі, за своїм характером виявлені у нього тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п.2.1.3-в,о, «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6.

Пасажиру ОСОБА_20 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: сумісної травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синців в ділянці лівої вушної раковини та повік обох очей, забійної рани в тім?яній ділянці зліва; закритої травми грудної клітини з переломом правої ключиці з допустимим стоянням уламків, забою грудної клітини з явищами лівостороннього пневмотораксу; закритої хребтово-спинномозкової травми з переломом дуги 3-го шийного хребця справа, переломами тіл, дужок та відростків 3-го і 4-го грудних хребців з ушкодженням спинного мозку в грудному відділі, з явищами нижньої параплегії та порушенням функції тазових органів по центральному типу; садна тильної поверхні правої кисті з переходом на променево-зап`ястковий суглоб.

Виявлені у нього тілесні ушкодження у вигляді: сумісної травми тіла, спричинені від механічної дії тупого твердого предмету (предметів) частина з обмеженою контактуючою поверхнею або при ударі об такий (такі), якими могли бути виступаючі частини салону транспортного засобі, за своїм характером виявлені у нього тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п.2.1.3-и,л,о «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6.

Пасажиру ОСОБА_21 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: сумісної травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, численних саден м`яких тканин обличчя; закритої травми грудної клітини, з переломами 5-го, 6-го та 7-го ребер зліва, з явищами лівостороннього пневмотораксу та підшкірної емфіземи м?яких тканин грудної клітини; закритої травми тазу з переломами лонної та сідничної кісток справа.

Встановлені у нього тілесні ушкодження у вигляді сумісної травми тіла, спричиненні від механічної дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі), якими могли бути і виступаючі частини салону транспортного засобу, за своїм характером встановлені у нього тілесні ушкодження у вигляді сумісної травми тіла - відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п.2.1.3-л,о «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6.

Пасажиру ОСОБА_22 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: сумісної травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, численних саден м?яких тканин голови та обличчя, синця у правій параорбітальній області; закритої травми грудної клітини з компресійно-уламковим перелом 8-го грудного хребця з незначним зміщенням попереду та компресійними переломами 11-го та 12-го грудних хребців, синцем на грудній клітині зліва по краю реберної дуги по середньо-ключичній лінії; численних різаних ран та саден правого передпліччя та кисті; синців: на зовнішній поверхні лівого плечового суглобу з переходом вниз на плече, на черева справа та зліва з переходом на проекції клубових кісток.

Виявлені у нього тілесні ушкодження у вигляді: сумісної травми тіла, спричинені від механічної дії тупого твердого предмету (предметів) частина з обмеженою контактуючою поверхнею або при ударі об такий (такі), якими могли бути виступаючі частини салону транспортного засобі, за своїм характером виявлені у нього тілесні ушкодження у вигляді: сумісної травми тіла - відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров?я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6 термін зрощення кісткової тканини понад 21-ну добу.

Пасажиру ОСОБА_23 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: сумісної травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, численних саден м`яких тканин голови та обличчя; забою шийного відділу хребта; забою грудної клітини з численними садна м?яких тканин по задній поверхні; закритого перелому внутрішнього виростку правої плечової кістки зі зміщенням уламків; закритого розриву лівого клубово-крижового з?єднання.

Встановлені у неї тілесні ушкодження у вигляді сумісної травми тіла, спричиненні від механічної дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі), якими могли бути і виступаючі частини салону транспортного засобу, за своїм характером встановлені у неї тілесні ушкодження у вигляді сумісної травми тіла - відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров?я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6 термін зрощення кісткової тканини понад 21-ну добу.

Пасажиру ОСОБА_24 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: сумісної травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку; закритої хребтової травми з нестабільним переломом 2-го шийного хребця на рівні правої бокової поверхні тіла та на рівні дужки, переломом дужки 6-го шийного хребця справа з переходом на нижній суглобовий відросток справа; закритої травми грудної клітини з переломом тіла лівої ключиці зі зміщенням уламків, переломами 2-го та 3-го ребер зліва в задніх відростках та неповним переломом рукоятки грудини.

Виявлені у неї тілесні ушкодження у вигляді сумісної травми тіла, спричиненні від механічної дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі), якими могли бути і виступаючі частини салону транспортного засобу, за своїм характером виявлені у неї тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно пункту 2.1.3- е «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6.

ІІ. Позиція обвинуваченого ОСОБА_9 щодо пред`явленого обвинувачення та надані ним показання.

2.1. Допитаний в судовому засіданні 12 листопада 2024 р. обвинувачений ОСОБА_9 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованого йому діяння та пояснив про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останньому обвинувачення, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

ОСОБА_9 пояснив, що він працював водієм у Свічкарьова та здійснював перевезення людей. Обвинуваченому на Вайбер диспетчер надсилала список пасажирів. По цьому списку у ОСОБА_25 він забирав людей та їхав на Дніпро. 17 березня він виїхав зі Слав`янська. Диспетчер ОСОБА_26 скинула йому список пасажирів, яких він повинен забрати зі ОСОБА_25 . Обвинувачений забрав цих людей та поїхав до міста Дніпра. Виїхав зі ОСОБА_25 десь о 05 год. та у Дніпро приїхав близько 10 11 год. Посадили пасажирів на дорогу назад за допомогою посадчика ОСОБА_27 та приблизно об 11 год. 30 хв. поїхали до ОСОБА_25 . Рухався по дорозі. Попереду рухався автопотяг. Обвинувачений пішов на випередження та його підрізала машина. Він трохи повернув кермо та машину викинуло в кювет та трапилося нещастя. В цей день обвинувачений керував транспортним засобом «Мерседес Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_1 . По ходу руху було дві смуги руху. Він рухався у правій смузі та прийняв ліву смугу і пішов на випередження. Автопоїзд вильнув причепом та обвинувачений зреагував на це і його потягнуло на бровку. Після цього обвинувачений ні чого не пам`ятає. Прийшов до тями обвинувачений в полі та побачив, що навкруг лежать на землі люди. Спочатку загиблих було четверо, а потім ще одна людина померла в лікарні. З дня ДТП по сьогоднішній день обвинувачений матеріальної допомоги потерпілим не надавав, так як не має такої можливості. В день ДТП погода була ясною. Дорожнє покриття було сухе. Пасажирів було 21 особа. Перед виїздом з Дніпра назад до ОСОБА_25 обвинувачений був трошки втомлений, оскільки до цього він проїхав 380 км. Обвинувачений рухався зі швидкістю приблизно 100 км/год. за автопоїздом він рухався деякий час, а потім на відстані приблизно 10 м пішов на випередження не змінюючи швидкості руху. По ходу руху на узбіччі стояли фури, але вони руху не заважали. Випереджаючи автопотяг після того як автопотяг вильнув причепом автомобіль обвинуваченого занесло на ліві обочину, потім машину крутонуло та потягло вправо, обвинувачений натиснув на гальма та більше ні чого не пам`ятає. Після того як обвинувачений прийшов до тями то почув плач жінки, хлопця, який ходив та допомагав людям. Після ДТП обвинуваченого викинуло з автомобіля через лобове скло. Потім, коли вже було темно, обвинуваченого забрала швидка медична допомога. Ні алкоголю, ні лікарських препаратів обвинувачений не вживав ні в день ДТП, ні за день до нього. Місце ДТП знаходиться на повороті на Новомосковськ біля кафе за мостом. Право керувати транспортними засобами обвинувачений отримав в 1980 р. Водієм обвинувачений працює з 1983 р. За час роботи водієм він працював на вантажних автомобілях. Перевезенням пасажирів обвинувачений здійснював приблизно 8-9 років. У Слав`янську обвинувачений працював водієм автобуса та перевозив пасажирів у підприємця ОСОБА_28 . Потім у травні 2023 р. обвинувачений працевлаштуватися до підприємця ОСОБА_29 . Звільнився після ДТП. Офіційно на роботу до підприємця ОСОБА_29 обвинувачений не оформлявся. П`ять днів працював, а п`ять днів був вихідний. Заробітну плату обвинуваченому виплачували в Дніпрі працівник підприємця ОСОБА_29 . Витрати на обслуговування транспортного засобу, яким керував обвинувачений, та його заправку пальним здійснював ОСОБА_29 . Позов, який заявлений до обвинуваченого він не визнав. Вважав, що відповідати за цим позовом повинен роботодавець ОСОБА_29 . В день виїзду з Дніпра було задовільне. Необхідності звертатися до лікарів не було. В Дніпрі відпочивав одну годину. Коли обвинувачений приїздив до Дніпра гроші, які отримані від пасажирів обвинувачений віддавав ОСОБА_27 , представнику ОСОБА_29 . Зарплату обвинуваченому платив також ОСОБА_27 . Контакту між його транспортним засобом та автопотягом не було. Обвинувачений трошки відвернув кермо. 17 березня в Дніпрі відмовитись від поїздки не міг так як боявся втратити роботу. В медичний заклад не звертався.

2.2. Показання обвинуваченого ОСОБА_9 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

ІІІ. Досліджені докази на підтвердження встановлених судом обставин, висновки суду. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

3.1. Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

3.2. За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються. При цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченої та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_9 ..

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_9 та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

3.2.1. В судовому засіданні, яке відбулося 30.05.2025 р., захисник ОСОБА_8 заявив клопотання про зміну обсягу дослідження доказів та дослідити зокрема висновки експертів та допитати свідків.

Судом було відмовлено в задоволенні вказаного клопотання.

Під час судового засідання, яке відбулося 16.01.2025 р., після дослідження доказів у справі з`ясував в учасників кримінального провадження чи будуть доповнення судового розгляду. Від учасників кримінального провадження доповнень не заявлено у зв`язку з чим суд оголосив про закінчення з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами та перейшов до судових дебатів (відеозапис судового засідання з 28 хв. 26 с. по 28 хв. 40 с.).

Відповідно до ч. 5 ст. 364 КПК України учасники судового провадження мають право в судових дебатах посилатися лише на ті докази, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо під час судових дебатів виникне потреба подати нові докази, суд відновлює з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, після закінчення якого знову відкриває судові дебати з приводу додатково досліджених обставин.

Таким чином положення ч. 5 ст. 364 КПК України не передбачають можливість в судових дебатах змінювати обсяг дослідження доказів.

Захисник прохав допитати свідків та дослідити висновки експертів, однак вказані докази не є новими. Вони зібрані в ході досудового розслідування та були відомі обвинуваченому та його захиснику, який приймав участь під час встановлення судом обсягу та порядку дослідження доказів. За згодою учасників кримінального провадження в судовому засіданні, яке відбулося 02.10.2024 р. був встановлений порядок дослідження доказів, який передбачав лише допит обвинуваченого та дослідження матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого. Під час судового розгляду ні обвинуваченим ні захисником не заявлялось клопотання про зміну обсягу дослідження доказів.

Отже на переконання суду заявлення захисником в дебатах клопотання про зміну обсягу дослідження доказів суперечить вимогам ч. 5 ст. 364 КПК України та направлене на затягування розгляду справи з метою уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності.

3.3. Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, доходить до висновку про те, що вина ОСОБА_9 повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили загибель кількох осіб, заподіяли потерпілим тяжкі тілесні ушкодження та спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження.

3.4. Суд звертає увагу на те, що в цьому кримінальному провадженні обвинувачений визнав себе винним в інкримінованому йому злочині, але повністю не визнав цивільний позов ОСОБА_30 до нього про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Враховуючи вказане при встановленні порядку та обсягу дослідження доказів суд керувався висновком щодо правозастосування положень ч. 3 ст. 349 КПК, який викладений Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 16.09.2024 р. у справі № 444/870/22. Згідно цього висновку суд у конкретному кримінальному провадженні на підставі ч. 3 ст. 349 КПК має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, у тому числі, у разі часткового заперечення винуватості особи у вчиненні окремого кримінального правопорушення в сукупності кримінальних правопорушень, яке має окрему кваліфікацію, або є окремим епізодом кримінального правопорушення, чи невизнання цивільного позову, та у такому випадку щодо цих оспорюваних обставин провести судовий розгляд у загальному порядку, дослідивши докази, які підтверджують або спростовують ці обставини. Такий порядок розгляду кримінального провадження не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, визначені в ч. 1 ст. 91 КПК.

IV. Мотиви суду при призначенні покарання

4.1. Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , відповідно до вимог, передбачених ч. 1 ст. 66 КК України, не встановлено.

4.2. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , відповідно до вимог, передбачених ч. 1 ст. 67 КК України, не встановлено.

4.3. Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_9 встановлено, що він на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, є інвалідом 3-ої групи, одружений, раніше не судимий.

4.4. Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, скоєним з необережності, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, у зв`язку з чим суд призначає обвинуваченому ОСОБА_9 основне покарання за санкцією ч. 3 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк сім років, яке є необхідними та достатніми покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

4.5. Окрім того, суд, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість наслідків вчиненого кримінального правопорушення (п`ять загиблих осіб, 4 особи отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості, 4 особи отримали тяжкі тілесні ушкодження) внаслідок порушення Правил дорожнього руху, які допустив обвинувачений, які привалюють над необхідністю виконання обвинуваченим роботи пов`язаною із правом керування транспортним засобом, вважає за необхідне призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки, яке буде справедливим і доцільним, яке відповідає особі винного, тяжкості і обставинам кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

5.1. Вирішення цивільних позовів у кримінальному провадженні.

5.1.1. ОСОБА_31 звернувся до суду з позовною заявою від 16.09.2024 р. про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням. Відповідачами у цьому позові зазначені фізична особа - підприємець ОСОБА_10 , приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»». Предмет позову стягнення на користь позивача з фізичної особи - підприємця ОСОБА_10 506400 грн., з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»» 255600 грн..

В обґрунтування позову зазначено, що 17.03.2024 року обвинувачений - водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz 312D», 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , (перевізник ФОП « ОСОБА_10 »), рухаючись по автодорозі в Новомосковському районі, при випередженні вантажного автомобіля, не впорався з керуванням, виїхав за межі проїзної частини праворуч та допустив перекидання автомобіля. Внаслідок ДТП загинув син позивача - військовослужбовець ЗСУ ОСОБА_13 , який повертався з домашньої відпустки до військової частини. В результаті смерті сина позивачу завдана моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях, які він зазнав та надалі зазнає.

Зважаючи на глибину душевних страждань позивача, позбавлення його синівської опори в житті, та враховуючи вимоги розумності і справедливості, розмір грошового відшкодування моральної шкоди становить 700 000 грн.

Крім цього позивач несе витрати, пов`язані з встановленням пам`ятника, розмір яких 62 000 грн., що підтверджується фіскальними чеками від 26.06.2024 року (додаються).

Відповідати за спричинену шкоду має Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» та ОСОБА_10 .

Згідно Полісу № ЕР-218974496 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик :

- Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»; страхувальник ОСОБА_10 , застрахований автомобіль - автомобіль «MercedesBenz 312D», 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- Страхова сума на одного потерпілого : за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю 320 000,00 грн.

Таким чином існує обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності, пов`язаної з відшкодуванням шкоди, заподіяної життю, здоров`ю потерпілих, унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу - автомобіля «Mercedes - Benz 312D», 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Позивач батько потерпілого, пенсіонер, що підтверджується пенсійним посвідченням та свідоцтвом про народження. Мати потерпілого померла, дружини та дітей не має.

Станом на 17.03.2024 року (на день настання страхового випадку), мінімальна заробітна плата становила 7100 грн. на місяць, а, отже, не менше, ніж 36 мінімальних заробітних плат 255 600 грн.

Позивач звернувся 29 квітня 2024 року до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» з заявою про виплату страхового відшкодування, що підтверджується заявою від 29.04.2024 року та доказами відправлення (поштові та електронні). Наразі виплат не проведено.

Розмір завданої шкоди (762 000 грн.) перевищує ліміт відповідальності страховика (255 600 грн.) а, отже, 506 400 грн. (762 000 255 600) має відшкодувати ОСОБА_32

ОСОБА_10 фізична особа підприємець, вид діяльності перевезення пасажирів. Обвинувачений ОСОБА_9 працював водієм на автомобілі «Mercedes-Benz 312D», 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , власник якого є роботодавець ФОП ОСОБА_10 .

Між обвинуваченим ОСОБА_9 та ФОП ОСОБА_10 не укладено письмового трудового договору. Проте обвинувачений ОСОБА_9 був фактично допущений до роботи. Згідно ч.4 ст.24 Кодексу України про працю, - трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Обставини, що обвинувачений ОСОБА_9 фактично був допущений до роботи водія автомобіля «Mercedes-Benz 312D», 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , власник якого є роботодавець ФОП ОСОБА_10 , а, отже, знаходився в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_10 , підтверджується матеріалами кримінального провадження.

5.1.2. ОСОБА_5 звернулася до суду з позовною заявою від 30.07.2024 р. про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідачем у цьому позові зазначена фізична особа - підприємець ОСОБА_10 , третя особа ОСОБА_9 . Предмет позову стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 700000 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що за обставин, викладених в розділі І цього вироку, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286 КК України.

Позивача в межах цього кримінального провадження визнано потерпілою.

Внаслідок дорожньо транспортної пригоди позивач отримала тілесні ушкодження, що в своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 1050е від 12.04.2014 р.

Також внаслідок дорожньо транспортної пригоди загинув чоловік позивача ОСОБА_14 .

В результаті вчинення дорожньо транспортної пригоди позивачу спричинена моральна шкода.

У своєму відзиві від 10.10.2024 р. на позовну заяву ОСОБА_5 відповідач ОСОБА_9 зазначив, що належними відповідачами у цій справі є ОСОБА_10 та АТ «СГ «ТАС»».

5.1.3. ОСОБА_4 звернулася до суду з позовною заявою від 30.07.2024 р. про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідачем у цьому позові зазначена фізична особа - підприємець ОСОБА_10 , третя особа ОСОБА_9 . Предмет позову стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 500000 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що за обставин, викладених в розділі І цього вироку, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286 КК України.

Позивача в межах цього кримінального провадження визнано потерпілою.

Внаслідок дорожньо транспортної пригоди загинув батько позивача ОСОБА_14 .

В результаті вчинення дорожньо транспортної пригоди позивачу спричинена моральна шкода.

У своєму відзиві від 10.10.2024 р. на позовну заяву ОСОБА_4 відповідач ОСОБА_9 зазначив, що належними відповідачами у цій справі є ОСОБА_10 та АТ «СГ «ТАС»».

5.1.4. ОСОБА_33 звернулася до суду з позовною заявою від 02.08.2024 р. про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідачем у цьому позові зазначений ОСОБА_10 , третя особа ОСОБА_9 . Предмет позову стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 500000 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що за обставин, викладених в розділі І цього вироку, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286 КК України.

Позивача в межах цього кримінального провадження визнано потерпілою.

Внаслідок дорожньо транспортної пригоди загинув син позивача ОСОБА_15 .

В результаті вчинення дорожньо транспортної пригоди позивачу спричинена моральна шкода.

У своєму відзиві від 10.10.2024 р. на позовну заяву ОСОБА_34 відповідач ОСОБА_9 зазначив, що належними відповідачами у цій справі є ОСОБА_10 та АТ «СГ «ТАС»».

5.1.5. ОСОБА_35 звернулася до суду з позовною заявою від 02.08.2024 р. про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідачем у цьому позові зазначений ОСОБА_10 , третя особа ОСОБА_9 . Предмет позову стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 1000000 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що за обставин, викладених в розділі І цього вироку, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286 КК України.

Позивача в межах цього кримінального провадження визнано потерпілою.

Внаслідок дорожньо транспортної пригоди загинула дочка позивача ОСОБА_16 .

В результаті вчинення дорожньо транспортної пригоди позивачу спричинена моральна шкода.

У своєму відзиві від 10.10.2024 р. на позовну заяву ОСОБА_36 відповідач ОСОБА_9 зазначив, що належними відповідачами у цій справі є ОСОБА_10 та АТ «СГ «ТАС»».

5.1.6. ОСОБА_37 звернувся до суду з позовною заявою від 23.09.2024 р. про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідачем у цьому позові зазначена фізична особа - підприємець ОСОБА_10 , третя особа ОСОБА_9 . Предмет позову стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 650000 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що за обставин, викладених в розділі І цього вироку, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286 КК України.

Позивача в межах цього кримінального провадження визнано потерпілим.

Внаслідок дорожньо транспортної пригоди загинула мама позивача ОСОБА_17 .

В результаті вчинення дорожньо транспортної пригоди позивачу спричинена моральна шкода.

5.1.7. ОСОБА_38 звернувся до суду з позовною заявою від 20.07.2024 р. про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідачем у цьому позові зазначений ОСОБА_9 . Предмет позову стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 332605, 32 грн. та моральної шкоди у розмірі 100000 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що за обставин, викладених у розділі І цього вироку, позивачу завдані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_9 спричинив позивачу матеріальну та моральну шкоду.

Противоправними діями обвинуваченого ОСОБА_9 моральному здоров`ю позивача спричинено значної шкоди. Його життя було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями. Внаслідок противоправних дій відповідача, позивачем понесені значні моральні втрати, які призвели до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань. Родина позивача і він сам мешкає у м. Костянтинівка Донецької області, де проходять активні бойові дії і в будь-який час, при необхідності евакуації своїх рідних, він був позбавлений такої можливості допомогти їм, бо він єдиний хто має транспортний засіб та водійське посвідчення. Крім того він мав постійне місце роботи та отримував заробітну плату, за рахунок якої його родина і він мали можливість існувати і вести домашнє господарство. Зараз він був вимушений звільнитися з підприємства ТОВ «ШКЛО ІНЖИНІРІНГ» на якому він працював з 17.01.20024 року по 05.07.2024 року на посаді бригадир.

Моральну шкоду позивач оцінює в сумі 100 000 грн..

Дохід позивача за період з 01.02.2024р по 29.02.2024 р. склав 78 100 грн. з березня 2024 р. по липень 2024 р. йому не нараховувалась заробітна плата, яку б він міг реально одержати, якби його право не було порушене (упущена вигода). Сума упущеної вигоди складає 312 400 грн..

Крім того він поніс матеріальні витрати на придбання ліків та набору металоконструкцій для остеосинтезу ключиці (комплект) для лікування на загальну суму 18965,32 грн., та транспортні витрати на суму 1 240 грн..

Загальна сума матеріальної шкоди складає 332 605, 32 грн..

У своєму відзиві від 10.10.2024 р. на позовну заяву ОСОБА_30 відповідач ОСОБА_9 зазначив, що вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Власником автомобіля «Mercedes-Benz 312D», державний номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_10 , який є фізичною особою підприємцем, в якого основний вид діяльності є перевезення пасажирів.

Обвинувачений ОСОБА_9 з червня 2023 року працював водієм на мікроавтобусі, здійснюючи регулярні рейси з перевозки пасажирів у роботодавця ФОП ОСОБА_10 , тобто фактично знаходився з ФОП ОСОБА_10 у трудових відносинах.

Згідно ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Між обвинуваченим ОСОБА_9 та ФОП ОСОБА_10 не укладено письмового трудового договору. Проте обвинувачений ОСОБА_9 був фактично допущений до роботи.

Згідно ч. 4 ст. 24 Кодексу України про працю, трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або триманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином саме ФОП ОСОБА_10 як власник джерела підвищеної небезпеки та особа, працівник якої під час виконання ним своїх трудових скоїв дорожньо - транспортну пригоду, наслідками якої стала загибель 5 пасажирів та травмування 8 пасажирів, має нести цивільно-правову відповідальність за її наслідки.

Крім того, ОСОБА_10 , як власник автомобіля «Mercedes-Benz 312D», державний номерний знак НОМЕР_1 , застрахував свою цивільно-правову відповідальність У АТ «СГ «ТАС», Поліс № 218974496, ліміт відповідальності за яким за шкоду заподіяну здоров`ю - 320 000 грн.

Тобто, страхова компанія АТ «СГ «ТАС» зобов`язана в рамках ліміту відповідальності нести відповідні витрати як на відшкодування майнової шкоди, шкоди завданої здоров`ю, моральної шкоди, шкоди у зв`язку із втратою працездатності завданої позивачу в рамках «Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, надалі Закон та виступати у якості ВІДПОВІДАЧА (Стаття 20. Страхова (регламентна) виплата у разі заподіяння шкоди життю та здоров`ю потерпілої фізичної особи, Стаття 21. Страхова (регламентна) виплата у зв`язку з лікуванням потерпілої фізичної особи Стаття 22. Страхова (регламентна) виплата у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілою фізичною особою, Стаття 24. Визначення розміру моральної шкоди, заподіяної потерпілій фізичній особі).

Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України по розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 п. 16:

«Відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв`язку із цим при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо - транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі».

Тобто, позивач ОСОБА_39 мав звернутися з вимогами про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки до власника джерела підвищеної небезпеки роботодавця ФОП ОСОБА_10 та до страхової компанії АТ «СГ «ТАС» про стягнення страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, саме таку позицію викладено в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/75296543.

На цих підставах ОСОБА_9 просить суд відмовити ОСОБА_40 в задоволенні його позову.

5.1.8. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ч. 1 ст. 1172 ЦК України).

Частинами 1 та 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В ч. 1 та ч. 2 ст. 1188 ЦК України зазначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 27.3, статті 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній станом на 17.03.2024 р.), крім іншого, передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, батькам. Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку.

Відповідно до п. 27.4, ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній станом на 17.03.2024 р.) страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

5.1.9. Вирішуючи позовну заяву ОСОБА_41 суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що за обставин, викладених у розділі І цього вироку, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили загибель кількох осіб, заподіяли потерпілим тяжкі тілесні ушкодження та спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В результаті вчиненого ОСОБА_9 злочину загинув син позивача ОСОБА_13 .

В момент ДТП транспортним засобом «Мерседес Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому перебував загиблий ОСОБА_13 , керував ОСОБА_9 .

Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 власником транспортного засобу є «Мерседес Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 .

Позивач звернувся до суду з позовом, в тому числі і до фізичної особи - підприємця ОСОБА_10 , в якому просить стягнути з відповідача частину завданої йому кримінальним правопорушенням моральної та матеріальної шкоди в сумі 506400 грн.

Позивач вважав, що відповідати за його позовом повинен в тому числі і ОСОБА_10 оскільки він фізична особа підприємець, а ОСОБА_9 працював у нього водієм. Між ОСОБА_9 та ФОП ОСОБА_10 не укладено письмового трудового договору. Проте ОСОБА_9 був фактично допущений до роботи, а тому згідно ч. 4 ст. 24 КЗпП України між ними укладений трудовий договір.

В судовому засіданні, яке відбулося 16.01.2025 р. представник цивільного відповідача ФОП ОСОБА_10 . ОСОБА_42 позов не визнав. Зазначив, що ФОП ОСОБА_10 не є належним відповідачем за даним позовом. Належним відповідачем є страхова компанія.

Аналіз норм статей 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Трудові відносини працівників регулюються нормами Кодексу законів про працю України, в якому, зокрема частиною 2 статті 2, передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Отже, володілець транспортного засобу несе відповідальність за завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія матеріальну та моральної шкоди лише у випадку, коли цей водій перебуває у трудових відносинах з володільцем транспортного засобу.

В матеріалах справи відсутні докази укладення трудового договору між ФОП ОСОБА_10 та ОСОБА_9 : письмового трудового договору, наказу чи розпорядження роботодавця, повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, нарахування та виплати ОСОБА_9 заробітної плати ФОП ОСОБА_10 .

Сам по собі факт керування ОСОБА_9 транспортним засобом, який належить ОСОБА_10 беззаперечно не підтверджує наявність між вказаними особами трудових відносин.

Таким чином ФОП ОСОБА_10 не є належним відповідачем за позовом ОСОБА_43 .

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги, що цивільний позив ОСОБА_41 пред`явлений до неналежного відповідача, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_41 до ФОП ОСОБА_10 слід відмовити.

З позовної заяви вбачається, що позивач моральну шкоду, завдану йому злочином, оцінив в 700000 грн., а матеріальна шкода, пов`язана із встановленням пам`ятнику, становить 62000 грн. Тобто загальна сума шкоди становить, на думку позивача, 762000 грн.

Частину вказаної шкоди в сумі 255600 грн. позивач просив стягнути на його користь з іншого відповідача - приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»».

Суд звертає увагу, що позивач в своєму позові не конкретизував яка частина матеріальної та моральної шкоди входить в суму 255600 грн..

Судом встановлено, що під час вчинення злочину ОСОБА_9 керував транспортним засобом «Мерседес Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_10 ..

Відповідно до поліса № ЕР-218974496 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів ОСОБА_10 застрахував цивільно правову відповідальність власника наземного транспортного засобу в ПрАТ «Страхова група «ТАС». Забезпечений транспортний засіб «Мерседес Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Строк дії договору з 23.02.2024 р. по 22.08.2024 р. Страхова суму за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 320000 грн. Розмір франшизи 3200 грн.

В силу вимог п. 27.4, ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній станом на 17.03.2024 р.) страховик зобов`язаний відшкодувати особі, яка здійснила витрати на спорудження надгробного пам`ятника.

Разом з цим в обов`язок позивача входить доведення своїх позовних вимог.

Позивачем не надано доказів понесення ним витрат щодо спорудження надгробного пам`ятника загиблому сину. У зв`язку з цим вимога позивача щодо відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами на спорудження надгробного пам`ятника є не доведеною.

За приписами п. 27.3, ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній станом на 17.03.2024 р.), страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, батькам. Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку.

Розмір мінімальної заробітної плати в місячному розмірі на день ДТП, тобто станом на 17 березня 2024 року, становив 7100 грн., що визначено ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік».

Отже розмір страхового відшкодування в даному випадку становить 85200 грн.

Судом встановлено, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_9 позивач втратив сина, в результаті чого назавжди змінилися життєві зв`язки у позивача внаслідок чого останній зазнав страждань, відтак йому було завдано моральної шкоди.

Як вище зазначено позивачем в своєму позові не конкретизовано яка саме сума моральної шкоди входить в суму 255600 грн.. Однак, оскільки розмір страхового відшкодування в даному випадку не перевищує суму позовних вимог, то суд вважає за можливе позов задовольнити в частині стягнення зі ПрАТ «Страхова група «ТАС» моральної шкоди 85200 грн. на користь позивача.

5.1.10. Вирішуючи позовну заяву ОСОБА_5 суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що за обставин, викладених у розділі І цього вироку, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили загибель кількох осіб, заподіяли потерпілим тяжкі тілесні ушкодження та спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В результаті вчиненого ОСОБА_9 злочину позивач отримала тілесні ушкодження, що в своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 1050е від 12.04.2014 р. Також внаслідок дорожньо транспортної пригоди загинув чоловік позивача ОСОБА_14 .

В момент ДТП транспортним засобом «Мерседес Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому перебувала позивач та її загиблий чоловік, керував ОСОБА_9 .

Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 власником транспортного засобу є «Мерседес Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 .

Позивач звернулася до суду з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_10 , в якому просить стягнути з відповідача завдану їй кримінальним правопорушенням моральну шкоду в сумі 700000 грн.

В судовому засіданні, яке відбулося 16.01.2025 р. представник цивільного відповідача ОСОБА_42 позов не визнав. Зазначив, що ФОП ОСОБА_10 не є належним відповідачем за даним позовом. Належним відповідачем є страхова компанія.

В судовому засіданні, яке відбулося 16.01.2025 р., третя особа ОСОБА_9 пояснив, що відповідати за цим позовом повинен ФОП ОСОБА_10 , як роботодавець третьої особи.

В судовому засіданні, яке відбулося 16.01.2025 р., представник третьої особи ОСОБА_44 підтримав позицію відповідача. Пояснив, що ОСОБА_9 працював у ФОП ОСОБА_10 , а тому за даним позовом належним відповідачем є роботодавець. Окрім того звернув увагу на те, що цивільна відповідальність власника транспортного засобу була застрахована, а тому належним відповідачем за цим позовом є також приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС».

Аналіз норм статей 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Трудові відносини працівників регулюються нормами Кодексу законів про працю України, в якому, зокрема частиною 2 статті 2, передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Отже, володілець транспортного засобу несе відповідальність за завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія матеріальну та моральної шкоди лише у випадку, коли цей водій перебуває у трудових відносинах з володільцем транспортного засобу.

В матеріалах справи відсутні докази укладення трудового договору між ФОП ОСОБА_10 та ОСОБА_9 : письмового трудового договору, наказу чи розпорядження роботодавця, повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, нарахування та виплати ОСОБА_9 заробітної плати ФОП ОСОБА_10 .

Сам по собі факт керування ОСОБА_9 транспортним засобом, який належить ОСОБА_10 беззаперечно не підтверджує наявність між вказаними особами трудових відносин.

Таким чином ФОП ОСОБА_10 не є належним відповідачем за позовом ОСОБА_5 ..

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги, що цивільний позив ОСОБА_5 пред`явлений до неналежного відповідача, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ФОП ОСОБА_10 слід відмовити.

5.1.11. Вирішуючи позовну заяву ОСОБА_4 суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що за обставин, викладених у розділі І цього вироку, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили загибель кількох осіб, заподіяли потерпілим тяжкі тілесні ушкодження та спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В результаті вчиненого ОСОБА_9 злочину загинув батько позивача ОСОБА_14 .

В момент ДТП транспортним засобом «Мерседес Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому перебувала позивач та її загиблий чоловік, керував ОСОБА_9 .

Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 власником транспортного засобу є «Мерседес Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 .

Позивач звернулася до суду з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_10 , в якому просить стягнути з відповідача завдану їй кримінальним правопорушенням моральну шкоду в сумі 500000 грн.

В судовому засіданні, яке відбулося 16.01.2025 р. представник цивільного відповідача ОСОБА_42 позов не визнав. Зазначив, що ФОП ОСОБА_10 не є належним відповідачем за даним позовом. Належним відповідачем є страхова компанія.

В судовому засіданні, яке відбулося 16.01.2025 р., третя особа ОСОБА_9 пояснив, що відповідати за цим позовом повинен ФОП ОСОБА_10 , як роботодавець третьої особи.

В судовому засіданні, яке відбулося 16.01.2025 р., представник третьої особи ОСОБА_44 підтримав позицію відповідача. Пояснив, що ОСОБА_9 працював у ФОП ОСОБА_10 , а тому за даним позовом належним відповідачем є роботодавець. Окрім того звернув увагу на те, що цивільна відповідальність власника транспортного засобу була застрахована, а тому належним відповідачем за цим позовом є також приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС».

Аналіз норм статей 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Трудові відносини працівників регулюються нормами Кодексу законів про працю України, в якому, зокрема частиною 2 статті 2, передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Отже, володілець транспортного засобу несе відповідальність за завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія матеріальну та моральної шкоди лише у випадку, коли цей водій перебуває у трудових відносинах з володільцем транспортного засобу.

В матеріалах справи відсутні докази укладення трудового договору між ФОП ОСОБА_10 та ОСОБА_9 : письмового трудового договору, наказу чи розпорядження роботодавця, повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, нарахування та виплати ОСОБА_9 заробітної плати ФОП ОСОБА_10 .

Сам по собі факт керування ОСОБА_9 транспортним засобом, який належить ОСОБА_10 беззаперечно не підтверджує наявність між вказаними особами трудових відносин.

Таким чином ФОП ОСОБА_10 не є належним відповідачем за позовом ОСОБА_4 ..

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги, що цивільний позив ОСОБА_4 пред`явлений до неналежного відповідача, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ФОП ОСОБА_10 слід відмовити.

5.1.12. Вирішуючи позовну заяву ОСОБА_34 суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що за обставин, викладених у розділі І цього вироку, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили загибель кількох осіб, заподіяли потерпілим тяжкі тілесні ушкодження та спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В результаті вчиненого ОСОБА_9 злочину загинув син позивача ОСОБА_15 .

В момент ДТП транспортним засобом «Мерседес Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому перебувала позивач та її загиблий чоловік, керував ОСОБА_9 .

Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 власником транспортного засобу є «Мерседес Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 .

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_10 , в якому просить стягнути з відповідача завдану їй кримінальним правопорушенням моральну шкоду в сумі 1000000 грн.

В судовому засіданні, яке відбулося 16.01.2025 р. представник цивільного відповідача ОСОБА_42 позов не визнав. Зазначив, що ОСОБА_10 не є належним відповідачем за даним позовом. Належним відповідачем є страхова компанія.

В судовому засіданні, яке відбулося 16.01.2025 р., третя особа ОСОБА_9 пояснив, що відповідати за цим позовом повинен ФОП ОСОБА_10 , як роботодавець третьої особи.

В судовому засіданні, яке відбулося 16.01.2025 р., представник третьої особи ОСОБА_44 підтримав позицію відповідача. Пояснив, що ОСОБА_9 працював у ФОП ОСОБА_10 , а тому за даним позовом належним відповідачем є роботодавець. Окрім того звернув увагу на те, що цивільна відповідальність власника транспортного засобу була застрахована, а тому належним відповідачем за цим позовом є також приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС».

Аналіз норм статей 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Трудові відносини працівників регулюються нормами Кодексу законів про працю України, в якому, зокрема частиною 2 статті 2, передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Отже, володілець транспортного засобу несе відповідальність за завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія матеріальну та моральної шкоди лише у випадку, коли цей водій перебуває у трудових відносинах з володільцем транспортного засобу.

В матеріалах справи відсутні докази укладення трудового договору між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 : письмового трудового договору, наказу чи розпорядження роботодавця, повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, нарахування та виплати ОСОБА_9 заробітної плати ОСОБА_10 .

Сам по собі факт керування ОСОБА_9 транспортним засобом, який належить ОСОБА_10 беззаперечно не підтверджує наявність між вказаними особами трудових відносин.

Таким чином ОСОБА_10 не є належним відповідачем за позовом ОСОБА_45 ..

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги, що цивільний позив ОСОБА_34 пред`явлений до неналежного відповідача, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_34 до ОСОБА_10 слід відмовити.

5.1.13. Вирішуючи позовну заяву ОСОБА_36 суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що за обставин, викладених у розділі І цього вироку, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили загибель кількох осіб, заподіяли потерпілим тяжкі тілесні ушкодження та спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В результаті вчиненого ОСОБА_9 злочину загинула дочка позивача ОСОБА_16 .

В момент ДТП транспортним засобом «Мерседес Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому перебувала позивач та її загиблий чоловік, керував ОСОБА_9 .

Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 власником транспортного засобу є «Мерседес Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 .

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_10 , в якому просить стягнути з відповідача завдану їй кримінальним правопорушенням моральну шкоду в сумі 1000000 грн.

В судовому засіданні, яке відбулося 16.01.2025 р. представник цивільного відповідача ОСОБА_42 позов не визнав. Зазначив, що ОСОБА_10 не є належним відповідачем за даним позовом. Належним відповідачем є страхова компанія.

В судовому засіданні, яке відбулося 16.01.2025 р., третя особа ОСОБА_9 пояснив, що відповідати за цим позовом повинен ФОП ОСОБА_10 , як роботодавець третьої особи.

В судовому засіданні, яке відбулося 16.01.2025 р., представник третьої особи ОСОБА_44 підтримав позицію відповідача. Пояснив, що ОСОБА_9 працював у ФОП ОСОБА_10 , а тому за даним позовом належним відповідачем є роботодавець. Окрім того звернув увагу на те, що цивільна відповідальність власника транспортного засобу була застрахована, а тому належним відповідачем за цим позовом є також приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС».

Аналіз норм статей 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Трудові відносини працівників регулюються нормами Кодексу законів про працю України, в якому, зокрема частиною 2 статті 2, передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Отже, володілець транспортного засобу несе відповідальність за завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія матеріальну та моральної шкоди лише у випадку, коли цей водій перебуває у трудових відносинах з володільцем транспортного засобу.

В матеріалах справи відсутні докази укладення трудового договору між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 : письмового трудового договору, наказу чи розпорядження роботодавця, повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, нарахування та виплати ОСОБА_9 заробітної плати ОСОБА_10 .

Сам по собі факт керування ОСОБА_9 транспортним засобом, який належить ОСОБА_10 беззаперечно не підтверджує наявність між вказаними особами трудових відносин.

Таким чином ОСОБА_10 не є належним відповідачем за позовом ОСОБА_46 ..

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги, що цивільний позив ОСОБА_36 пред`явлений до неналежного відповідача, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_36 до ОСОБА_10 слід відмовити.

5.1.14. Вирішуючи позовну заяву ОСОБА_47 суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що за обставин, викладених у розділі І цього вироку, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили загибель кількох осіб, заподіяли потерпілим тяжкі тілесні ушкодження та спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В результаті вчиненого ОСОБА_9 злочину загинула мама позивача ОСОБА_17 .

В момент ДТП транспортним засобом «Мерседес Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому перебувала позивач та її загиблий чоловік, керував ОСОБА_9 .

Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 власником транспортного засобу є «Мерседес Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 .

Позивач звернулася до суду з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_10 , в якому просить стягнути з відповідача завдану їй кримінальним правопорушенням моральну шкоду в сумі 1000000 грн.

В судовому засіданні, яке відбулося 16.01.2025 р. представник цивільного відповідача ОСОБА_42 позов не визнав. Зазначив, що ФОП ОСОБА_10 не є належним відповідачем за даним позовом. Належним відповідачем є страхова компанія.

В судовому засіданні, яке відбулося 16.01.2025 р., третя особа ОСОБА_9 пояснив, що відповідати за цим позовом повинен ФОП ОСОБА_10 , як роботодавець третьої особи.

В судовому засіданні, яке відбулося 16.01.2025 р., представник третьої особи ОСОБА_44 підтримав позицію відповідача. Пояснив, що ОСОБА_9 працював у ФОП ОСОБА_10 , а тому за даним позовом належним відповідачем є роботодавець. Окрім того звернув увагу на те, що цивільна відповідальність власника транспортного засобу була застрахована, а тому належним відповідачем за цим позовом є також приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС».

Аналіз норм статей 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Трудові відносини працівників регулюються нормами Кодексу законів про працю України, в якому, зокрема частиною 2 статті 2, передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Отже, володілець транспортного засобу несе відповідальність за завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія матеріальну та моральної шкоди лише у випадку, коли цей водій перебуває у трудових відносинах з володільцем транспортного засобу.

В матеріалах справи відсутні докази укладення трудового договору між ФОП ОСОБА_10 та ОСОБА_9 : письмового трудового договору, наказу чи розпорядження роботодавця, повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, нарахування та виплати ОСОБА_9 заробітної плати ФОП ОСОБА_10 .

Сам по собі факт керування ОСОБА_9 транспортним засобом, який належить ОСОБА_10 беззаперечно не підтверджує наявність між вказаними особами трудових відносин.

Таким чином ФОП ОСОБА_10 не є належним відповідачем за позовом ОСОБА_48 ..

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги, що цивільний позив ОСОБА_47 пред`явлений до неналежного відповідача, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_47 до ФОП ОСОБА_10 слід відмовити.

5.1.15. Вирішуючи позовну заяву ОСОБА_30 суд зазначає наступне.

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_9 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача завдану кримінальним правопорушенням моральну шкоду в сумі 100000 грн., упущену вигоду у зв`язку з не отриманням заробітної плати в сумі 312 400 грн., витрати на придбання ліків та набору металоконструкцій для остеосинтезу ключиці (комплект) для лікування на загальну суму 18965,32 грн., транспортні витрати на суму 1240 грн..

В судовому засіданні, яке відбулося 16.01.2025 р., відповідач ОСОБА_9 позов не визнав. Пояснив, що відповідати за цим позовом повинен ФОП ОСОБА_10 , як роботодавець позивача.

В судовому засіданні, яке відбулося 16.01.2025 р., представник відповідача ОСОБА_44 підтримав позицію відповідача. Пояснив, що відповідач працював у ФОП ОСОБА_10 , а тому за даним позовом належним відповідачем є роботодавець. Окрім того звернув увагу на те, що цивільна відповідальність власника транспортного засобу була застрахована, а тому належним відповідачем за цим позовом є також приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС».

Судом встановлено, що за обставин, викладених у розділі І цього вироку, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили загибель кількох осіб, заподіяли потерпілим тяжкі тілесні ушкодження та спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В момент ДТП транспортним засобом «Мерседес Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому перебував загиблий ОСОБА_13 , керував ОСОБА_9 .

Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 власником транспортного засобу є «Мерседес Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 .

Згідно Полісу № ЕР-218974496 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик :

- Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»; страхувальник ОСОБА_10 , застрахований автомобіль - автомобіль «MercedesBenz 312D», 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю 320000,00 грн.

В результаті вчиненого ОСОБА_9 злочину позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді: сумісної травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, численних саден м`яких тканин обличчя; закритої травми грудної клітини, з переломами 5-го, 6-го та 7-го ребер зліва, з явищами лівостороннього пневмотораксу та підшкірної емфіземи м?яких тканин грудної клітини; закритої травми тазу з переломами лонної та сідничної кісток справа.

Встановлені у нього тілесні ушкодження у вигляді сумісної травми тіла, спричиненні від механічної дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі), якими могли бути і виступаючі частини салону транспортного засобу, за своїм характером встановлені у нього тілесні ушкодження у вигляді сумісної травми тіла - відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Враховуючи численність тілесних ушкоджень, отриманих позивачем, суд дійшов висновку, що в результаті протиправних дій ОСОБА_9 позивачу завдана моральна шкода, так як позивач зазнав вимушених змін у своєму житті.

Враховуючи викладене, а також виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд оцінює моральну шкоду, завдану позивачу, в розмірі 85200 грн.

Разом з цим суд звертає увагу на наступне.

Як вище зазначено цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «MercedesBenz 312D», 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 була застрахована в приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС».

За приписами п. 27.3, ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній станом на 17.03.2024 р.), страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, батькам. Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку.

Розмір мінімальної заробітної плати в місячному розмірі на день ДТП, тобто станом на 17 березня 2024 року, становив 7100 грн., що визначено ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік».

Отже розмір страхового відшкодування позивачу моральної шкоди в даному випадку становить 85200 грн. Обов`язок здійснити вказане відшкодування покладений на Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС».

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що відносно вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 85200 грн. ОСОБА_9 є неналежним відповідачем у звязку з чим у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Позивачем також заявлена вимога про стягнення з відповідача упущеної вигоди у зв`язку з не отриманням заробітної плати в сумі 312 400 грн., витрати на придбання ліків та набору металоконструкцій для остеосинтезу ключиці (комплект) для лікування на загальну суму 18965,32 грн., транспортні витрати на суму 1240 грн..

Щодо стягнення упущеної вигоди суд зазначає наступне.

В якості доказу на підтвердження вказаної вимоги позивач надав лише довідку від 08.07.2024 р. ТОВ «Шкло інжиніринг» про отриманий позивачем дохід у лютому 2024р.

Таким чином позивачем не надано доказів в який період він працював в ТОВ «Шкло інжиніринг», його оклад, суму нарахованої та виплаченої заробітної плати в спірний період, дати звільнення.

Враховуючи викладене позивачем не доведена вимога про стягнення з відповідача упущеної вигоди у зв`язку з не отриманням заробітної плати в сумі 312 400 грн.. У зв`язку з цим у задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

Щодо стягнення витрат на придбання ліків та набору металоконструкцій для остеосинтезу ключиці (комплект) для лікування та транспортні витрати суд зазначає наступне.

Позивачем не надано доказів того, що понесені ним витрати на придбання ліків та набору металоконструкцій для остеосинтезу ключиці (комплект) для лікування та транспортні витрати пов`язані з тілесними ушкодженнями, отриманими від дій відповідача.

Таким чином вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на придбання ліків та набору металоконструкцій для остеосинтезу ключиці (комплект) для лікування на загальну суму 18965,32 грн., транспортні витрати на суму 1240 грн. недоведена. У зв`язку з цим у задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

Окрім цього, суд звертає увагу на наступне.

В судовому засіданні 16.01.2025 р. під час розгляду позову ОСОБА_30 до ОСОБА_9 після дослідження доказів, наданих позивачем, на запитання суду щодо надання відповідачем доказів на підтвердження заперечень проти позову, захисник повідомив суд, що інших доказів з їхньої сторони не буде.

В судовому засіданні 16.01.2025 р. після закінчення дебатів на запитання суду учасникам провадження щодо наявності в них доповнень, зокрема, захисник повідомив суд про відсутність у сторони захисту доповнень судового розгляду.

Враховуючи викладене цивільний позов ОСОБА_30 до ОСОБА_9 судом розглянутий за наявними у справі доказами.

5.2. Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

У зв`язку з цим процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави.

5.3. Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Арешт, накладений на речові докази у цьому кримінальному провадженні, слід скасувати, оскільки вказані речові докази не підлягають спеціальній конфіскації, а покарання обвинуваченому призначене без конфіскації майна.

Арешт на речовий доказ накладався ухвалою від 20.03.2024 р. слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська на автомобіль «Мерседес Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_10 .

5.4. 17 березня 2024 р. обвинувачений ОСОБА_9 був затриманий.

Ухвалою від 20.03.2024 р. слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська щодо ОСОБА_9 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначений розмір застави в сумі 302800 грн..

Ухвалою від 09.05.2024 р. слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська щодо ОСОБА_9 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначений розмір застави в сумі 302800 грн..

09 травня 2024 р. ОСОБА_49 внесла за обвинуваченого суму застави в розмірі 302800 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки від 09 травня 2024 р. та листом № 2788/24 від 10.05.2024 р. ТУ ДСА України в Дніпропетровській області.

Таким чином щодо обвинуваченого застосований запобіжний захід у виді застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Частиною 11 статті 182 КПК України зазначено, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Враховуючи те, що підстав для звернення застави в дохід держави, внесеної за обвинуваченого судом не встановлено, заставодавець не надав свою згоду на звернення застави на виконання вироку в частині майнових стягнень, то внесена заставодавцем застава підлягає поверненню заставодавцю.

Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили слід залишити раніше застосований - застава.

Після набрання вироком законної сили необхідно скасувати запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 302800 грн., яка була внесена на підставі ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.05.2024 у справі № 202/3649/24, а вказану суму застави необхідно повернути заставодавцю ОСОБА_50 .

5.5. Час тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою (з 17 березня 2024 р. по 10 (включно) травня 2024 р.) слід зарахувати у строк відбуття ним покарання за цим вироком із розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

5.6. Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 349, 368 - 374, 376, 392 - 395 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк сім років з позбавленням права керувати транспортним засобами на строк три роки.

Початок строку відбування ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі відраховувати з часу його добровільного з`явлення до установи виконання покарань для відбування покарання, або з часу його затримання в порядку виконання вироку.

Зарахувати у строк відбуття ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі, призначеного за цим вироком, час тримання його під вартою (з 17 березня 2024 р. по 10 (включно) травня 2024 р.) із розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Додаткове покарання у виді позбавлення ОСОБА_9 права керувати транспортними засобами виконувати самостійно.

Строк відбування ОСОБА_9 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Позовну заяву ОСОБА_51 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_10 , приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»» на користь ОСОБА_51 в рахунок відшкодування моральної шкоди 85200 (вісімдесят п`ять тисяч двісті) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_5 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_10 , третя особа ОСОБА_9 , про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в розмірі 700000 (сімсот тисяч) грн. відмовити.

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_10 , третя особа ОСОБА_9 , про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в розмірі 500000 (п`ятсот тисяч) грн. відмовити.

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_52 до ОСОБА_10 , третя особа ОСОБА_9 , про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в розмірі 500000 (п`ятсот тисяч) грн. відмовити.

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_53 до ОСОБА_10 , третя особа ОСОБА_9 , про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в розмірі 1000000 (один мільйон) грн. відмовити.

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_54 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_10 , третя особа ОСОБА_9 , про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в розмірі 650000 (шістсот п`ятдесят) грн. відмовити.

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_55 до ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 332605,32 грн. (триста тридцять дві тисячі шістсот п`ять грн.. тридцять дві коп.) та моральної шкоди в розмірі 100000 (сто тисяч) грн. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 13631,04 грн. (тринадцять тисяч шістсот тридцять одна грн. чотири коп.).

Арешт, накладений ухвалою від 20.03.2024 р. слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, на транспортний засіб автомобіль «Мерседес Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_10 , - скасувати.

Речовий доказ: транспортний засіб автомобіль «Мерседес Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_10 повернути власнику ОСОБА_10 .

Після набрання вироком законної сили скасувати стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді застави.

Заставу у розмірі 302800 грн. (триста дві тисячі вісімсот грн.), яка внесена на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації у Дніпропетровській області на підставі ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.05.2024 у справі № 202/3649/24 за ОСОБА_9 після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю ОСОБА_50 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1