Справа № 570/3901/21 Провадження №11-кп/802/265/25 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000326 за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_12 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 05 вересня 2023 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Рівне, громадянин України, зареєстрований та проживаючий АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, працюючий масажистом у клініці реабілітації "OrtoSano", інвалід ІІ групи, неодружений, не судимий,

засуджений за ч.1 ст.119 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановлено йому іспитовий строк тривалістю 3 роки.

На підставі п.1, 2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у сумі 34 тис. 937 грн. 33 коп., та відшкодування моральної шкоди в сумі 150 тис. грн.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 тис. грн.

Вироком вирішено питання речових доказів.

Ухвалою Рівненського районного суду від 05 вересня 2023 року постановлено: «Виправити описку у вироку Рівненського районного суду Рівненської області від 05 вересня 2023 року у справі № 570/3901/21 щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.1 ст.119 КК України, та зазначити в абз. 4, 5 резолютивної частини вироку про стягнення із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень, та на користь ОСОБА_11 відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень».

ОСОБА_8 визнаний винний та засуджений за те, що він 07 червня 2021 року, приблизно о 18 год. 40 хв. на вул. Центральна, с. Вересневе, Рівненського району Рівненської області, на прилеглій території зупинки громадського транспорту ОСОБА_8 , перебуваючи поряд із маршрутним таксі № 47, на ґрунті особистих неприязних відносин, що раптово виникли, діючи необережно, внаслідок злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча з урахуванням ситуації та обстановки, що склалася, повинен був і міг їх передбачити, не маючи наміру на спричинення тяжких тілесних ушкоджень або заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_14 , умисно наніс останньому один боковий удар кулаком правої руки в область нижньої щелепи з лівого боку, від якого ОСОБА_14 втратив рівновагу та, із прискоренням, з висоти власного зросту, впав на тверде асфальтне покриття дороги та вдарився об нього потиличною ділянкою голови, у результаті чого отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: внутрішньо-черепної травми із забоєм речовини головного мозку та крововиливами під тверду і м`яку мозкові оболонки, та внаслідок чого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_14 помер в приміщенні КП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради.

В поданій апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_11 не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого вважають вирок суду в частині призначеного покарання та часткового задоволення цивільних позовів не законним. Зазначають, що поведінка обвинуваченого протягом усього кримінального провадження та судового розгляду аж ніяк не може підтверджувати те, що з його сторони присутнє щире розуміння вчинених ним дій та бажання компенсувати заподіяну ним шкоду відповідно до вимог законодавства. Вказують на те, що звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд не в повній мірі врахував тяжкість вчиненого злочину і наслідки, які настали, конкретні обставини справи, особу обвинуваченого. Вважають, що задоволені вироком суми щодо відшкодування моральної шкоди не відповідають заявленим ними цивільним позовам з наведенням у них відповідного обґрунтування на підтвердження вимог та меті інституту відшкодування шкоди у справах, пов`язаних зі смертю людини, особливо, враховуючи обставини даної справи та кваліфікацію дій. Просять вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити повністю та стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 34 тис 937 грн. 33 коп. та моральної шкоди 400000, 00 грн. Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди задовольнити повністю та стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди 400000, 00 грн.

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 та правильність кваліфікації його дій, покликається на незаконність вироку суду першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, застосування судом закону, який не підлягає застосуванню, що призвело до неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання, а також у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вказує, що судом не взято до уваги те, що наслідком протиправних дій ОСОБА_8 є смерть іншої людини. Вважає, що поведінка обвинуваченого у даному випадку, враховуючи встановлені обставини у кримінальному провадженні, яка не відповідає нормам моралі, а, особливо, наслідки, що настали, тобто смерть людини, не співрозмірне покаранню, яке призначено судом. Зазначає, що призначення особі покарання із звільненням від його відбування з випробуванням за кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи, що призвело до смерті людини, не сприяє виробленню у громадян переконання щодо недопустимості таких дій, а навпаки створює враження безкарності. Просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування на підставі ст.75 КК України та ухвалити стосовно ОСОБА_8 новий вирок, яким визнати його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, прокурора, потерпілу та її представника, які подані апеляційні скарги підтримувала і просила скасувати вирок та призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, задовольнивши повністю цивільні позови, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти апеляційних скарг і просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

За змістом положень ч.1 та ч.2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.119 КК України, правильність висновків суду щодо доведеності винуватості останнього у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, учасниками судового розгляду не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, підстави для перегляду вироку, в цій частині відсутні.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями частини 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

А згідно правил ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті (частині статті) Особливої частини КК України, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Однак наведених вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_8 на думку колегії суддів не дотримався.

Як убачається з вироку суду та матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, звільняючи обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання вказав, що враховує те, що кримінальне правопорушення є нетяжким, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, є інвалідом ІІ групи, на спеціальних обліках не перебував, працевлаштований.

Також, суд взяв до уваги висновки досудової доповіді, наданої Рівненським районним відділом №1 філії ДУ «Центр пробації» в Рівненській області, зважив на наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також дії ОСОБА_8 спрямовані на добровільне відшкодування потерпілим матеріальної шкоди, частково моральної шкоди та його спроби примиритися з ними.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання зосередився на пом`якшуючих покарання обставинах та позитивних даних про особу обвинуваченого, однак залишив без належної оцінки інші обставини, які враховуються при призначенні покарання.

Так, застосовуючи положення ст.75 КК України, суд належним чином не врахував конкретних обставин кримінального правопорушення, а зокрема те, що обвинувачений після конфлікту з водієм автобуса (потерпілим), який відбувся в ранковий час доби через те, що останній, будучи водієм автобуса не здійснив зупинки, дочекався вечірнього часу та повернувся на місце зупинки громадського транспорту з`ясувати у водія чому він зранку не запинився на зупинці, у них виник конфлікт та він умисно наніс потерпілому удар кулаком правої руки в нижню щелепу, наслідком якого стало падіння потерпілого та отримання при падінні смертельних тілесних ушкоджень, непоправних наслідків, що настали смерті, думки потерпілих (дружини та сина), які втратили чоловіка та батька і просили покарати обвинуваченого суворо, зазначали, що поведінка обвинуваченого протягом усього кримінального провадження та судового розгляду аж ніяк не може підтверджувати те, що з його сторони присутнє щире розуміння вчинених ним дій та бажання компенсувати заподіяну ним шкоду.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням відповідно до положень статей 75, 76 КК України, оскільки застосування судом такого заходу примусу очевидно не відповідає меті покарання та не зможе виправити обвинуваченого, запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень, як обвинуваченим так і іншими особами, оскільки фактично залишив безкарними дії обвинуваченого, які призвели до непоправних наслідків.

На підставі п.3 ч.1 ст.407 , п.4 ч.1 ст.409 КПК України апеляційний суд скасував оскаржуваний вирок суду в частині призначеного покарання у зв`язку неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та згідно положень п.4 ч.1 ст.420 КПК України ухвалює в цій частині новий вирок.

Разом із тим, апеляційний суд бере о уваги, що постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 січня 2025 року, вирок Рівненського апеляційного суду від 09 квітня 2024 року щодо ОСОБА_8 скасовано і призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції у зв`язку з тим, що судом апеляційної інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.

Суд касаційної інстанції в мотивувальній частині зазначеної постанови вказав, що при вирішенні питання про можливість застосування положень ст.69 КК України суд апеляційної інстанції не врахував належним чином усіх даних про особу обвинуваченого ОСОБА_8 та обставин, які впливають на обрання покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.119 КК України апеляційний суд, відповідно до ст.ст.50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, однак останній вчинив злочин проти життя і здоров`я особи, внаслідок чого потерпілий помер, дані про особу обвинуваченого.

Також апеляційним судом береться до уваги висновки досудової доповіді органу пробації, про те, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк, можливе та не становить великої небезпеки для суспільства.

Призначаючи покарання обвинуваченому апеляційним судом враховується думка потерпілих, які в суді першої та апеляційної інстанцій наполягали на суворій мірі покарання.

При цьому апеляційним судом враховується і те, що позиція потерпілої сторони у судових засіданнях щодо обрання заходу примусу не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.

Також судом апеляційної інстанції взято до уваги приписи ч.3 ст.61 КК України, згідно яких обмеження волі не застосовується до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

З матеріалів даної справи убачається, що обвинувачений ОСОБА_8 є особою з інвалідністю ІІ групи.

З урахуванням наведених обставин в їх сукупності апеляційний суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, визначене санкцією ч.1 ст.119 КК України, та яке буде необхідне й достатнє для його виправлення, запобігання новим кримінальним правопорушенням, та яке слід відбувати реально.

На думку апеляційного суду саме таке покарання, яке необхідно відбувати реально, відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами і не є надто м`яким чи суворим.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

Суд апеляційної інстанції вважає, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин

Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілих щодо цивільного позову, то апеляційний суд приходить до таких висновків.

У відповідності з приписами ст.127 КПК України підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.

Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно приписів ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до норм ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Положеннями ст.23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Встановивши доведеність винуватості ОСОБА_8 , суд першої інстанції, частково задовольнив позовні вимоги потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , стягнув з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 200 000 грн. та ОСОБА_11 100 000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення (ч.3 ст.23 ЦК України).

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, враховується, що здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, а тому на підставі ст.1167 ЦК України така шкода підлягає відшкодуванню і з урахуванням наведених норм права та встановлених судом обставин справи.

Беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, враховуючи глибину та тривалість моральних переживань внаслідок передчасної загибелі чоловіка та батька через винні дії обвинуваченого, враховуючи характер дій винного апеляційний суд вважає, що визначення розміру моральної шкоди для ОСОБА_9 в сумі 200 000 та ОСОБА_11 в сумі 100 000 грн. є очевидно недостатнім та неспівмірним з душевними стражданнями яких зазнали потерпілі.

Тому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вирок в частині вирішення цивільних позовів також скасувати та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 в користь потерпілої ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 400000 (чотириста тисяч) гривень, та в користь потерпілого ОСОБА_11 моральну шкоду в сумі 300000 (триста тисяч) гривень.

На переконання суду апеляційної інстанції саме такий розмір у відшкодування завданої моральної шкоди буде відповідати вимогам розумності та справедливості.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 420 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 05 вересня 2023 року в частині призначеного ОСОБА_8 покарання та в частині вирішення цивільних позовів про стягнення моральної шкоди скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.119 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 в користь потерпілої ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 400000 (чотириста тисяч) гривень.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 в користь потерпілого ОСОБА_11 моральну шкоду в сумі 300000 (триста тисяч) гривень.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 обчислювати з часу приведення вироку до виконання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Головуючий

Судді: