Номер провадження 11-сс/816/389/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми, у режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 серпня 2025 року, якою до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 серпня 2025 року, на задоволення клопотання слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області, до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 26 вересня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 серпня 2025 року, постанови нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60560 грн.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що при розгляді клопотання слідчого, поза увагою слідчого судді залишилось те, що стороною обвинувачення не було наведено доказів, які свідчать про недостатність застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, а ті ризики, на які вказував слідчий, а саме, що її підзахисний може в подальшому вчиняти нові злочини, впливати на свідків, ухилятися від явки до органу досудового розслідування та суду ґрунтується виключно на припущеннях і нічим не підтверджені.

При цьому, в оскаржуваній ухвалі зазначено, що оскільки ОСОБА_7 є діючим військовослужбовцем, то може під виглядом службових відряджень уникати слідства та суду. Разом з тим, події, які інкримінуються її підзахисному, мали місце 29 червня 2025 року, затримано ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України було лише 31 липня 2025 року, тобто, більше місяця він мав можливість вільно пересуватись та міг залишити місце служби з метою уникнення слідства, однак цього не зробив, а весь цей час перебував на позиціях, виконував бойові завдання на безпосередній лінії зіткнення з ворогом, крім того, даних про вчинення ним інших злочинів або ж можливість вчинення інших злочинів, сторона обвинувачення суду не надала.

Також, захисник наголошує, що у вказаному кримінальному провадженні допитані свідки, яких її підзахисний не знає, не спілкується з ними, вони надали покази, будучи повідомленими про кримінальну відповідальність, а тому зазначене в ухвалі, що ОСОБА_7 може впливати на свідків, ґрунтується виключно на припущеннях.

Крім того, як зазначає апелянт, слідчим суддею не в повному обсязі було враховано те, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, одружений, з 2019 року виконував бойові завдання на території Донецької та Луганської областей, є учасником бойових дій, раніше не судимий.

З врахуванням вищезазначеного, апелянт вважає, що за результатом розгляду клопотання слідчого, слідчим суддею було постановлено рішення, яке вважати законним та обґрунтованим підстави відсутні і у даному випадку наявні підстави для застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі, зазначеному нею в апеляційній скарзі.

До початку апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 подала до суду заяву, в якій вказувала на те, що її доручення щодо здійснення захисту підозрюваного ОСОБА_7 , як безоплатного захисника, скасовано, оскільки останній для свого захисту залучив іншого, ОСОБА_9 .

У призначене судове засідання захисник ОСОБА_9 не з`явився, підстави своєї неявки не повідомив і підозрюваний ОСОБА_7 не заперечував щодо здійснення розгляду поданої в його інтересах апеляційної скарги без участі вказаного захисника.

А тому, заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного рішення слідчого судді та доводів апеляційної скарги, підозрюваного ОСОБА_7 на підтримку апеляційних доводів та вимог захисника ОСОБА_8 , прокурора, який вважав судове рішенні законним та обґрунтованим та просив залишити його без зміни, перевіривши матеріали даного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України, слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

На думку колегії суддів при вирішенні питання щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, слідчим суддею вищезазначені вимоги Закону дотримані в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, Сумського РУП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001813 від 04 липня 2025 року, Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, Сумського РУП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001813 від 04 липня 2025 року, яким встановлено, що близько 02 год. 40 хв. 29 червня 2025 року, поблизу будинку №50 по пр. Свободи в м. Суми, військовослужбовцями ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 виник словесний конфлікт з військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 . Попередньо узгодивши свої незаконні дії, способом, що супроводжувався заподіянням фізичних страждань, ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 заштовхали ОСОБА_14 до кузову автомобіля «Mitsubishi L200» д.н.з. НОМЕР_2 , де ОСОБА_7 тримав ОСОБА_14 за ноги, а ОСОБА_10 наносив удари по тілу останнього з метою подавити його волю до опору. У такий спосіб, утримуючи та обмежуючи пересування ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою, незаконно позбавили його волі.

Не зупинившись на вчиненому, ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , із застосуванням насильства, що супроводжувалось заподіянням фізичних страждань, незаконно утримували ОСОБА_14 в кузові вказаного автомобіля та за допомогою військовослужбовця військової частини НОМЕР_3 солдата ОСОБА_13 , який керував автомобілем, повезли ОСОБА_14 в напрямку виїзду з міста Суми, продовжуючи наносити йому удари по голові та тулубу, тим самим незаконно позбавивши волі останнього, викравши його та спричиняючи йому фізичних страждань.

Близько 05 год. 00 хв. 29 червня 2025 року, прибувши до лісосмуги, яка знаходиться при в`їзді до населеного пункту с. Стецьківка Сумської міської територіальної громади Сумської області. ОСОБА_16 та ОСОБА_10 , витягли з кузова вказаного автомобіля ОСОБА_14 , де ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , продовжили зносити удари по різним частинам тулубу ОСОБА_14 , що супроводжувалось заподіянням фізичних страждань, незаконно утримували ОСОБА_14 . В цей час у ОСОБА_10 виник злочинний умисел на умисне вбивство викраденого ОСОБА_14 , з метою реалізації якого, ОСОБА_10 , знаходячись позаду потерпілого, з використанням свого брючного ременя, тримаючи його в руках, накинув на шию ОСОБА_14 та почав стискати, внаслідок чого ОСОБА_14 помер.

31 липня 2025 року ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, а 01серпня 2025 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження, слідчий Сумського РУП ГУНП в Сумській області звернувся до слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, яке вмотивовано обґрунтованістю пред`явленої останньому підозри та наявністю ризиків, передбачених п. 1,2,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким, шляхом застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Під час розгляду вказаного клопотання, слідчим суддею було встановлено, що доданими до нього доказами підтверджується те, що підозра, повідомлена ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 146 КК України, є обґрунтованою, що вказаний злочин є умисним, направлений проти волі, честі та гідності особи та відноситься до категорії тяжких, суворість покарання, яке передбачено санкцією вказаної статті, у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, що останній може чинити тиск на свідків та інших підозрюваних у цьому провадженні, з метою зміни їх показів на свою користь, при тому, що вказані особи є його підлеглими, а також чинити перешкоди іншим чином та вчинити інші кримінальні правопорушення.

Крім того, слідчим суддею було враховано і те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням насильства, що супроводжувалось заподіянням фізичних страждань та спричинило тяжкі наслідки, у вигляді смерті людини.

Саме з врахуванням зазначеного, слідчий суддя і дійшов висновку, що доводами клопотання та долученими до нього доказами в повному обсязі підтверджується наявність ризиків, на які вказував слідчий та задовольнив його вимоги щодо застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

З таким висновком слідчого судді погоджується і колегія суддів та ставити під сумнів його законність та обґрунтованість підстав не вбачає.

При цьому, доводами апеляційної скарги захисника правильність такого висновку жодним чином не спростовано, оскільки апелянтом взагалі не наведено обставин, які не були враховані слідчим суддею, як і не надано доказів на підтвердження того, що належна процесуальна поведінка ОСОБА_7 буде забезпечена при застосуванні до нього більш м`яких запобіжних заходів.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку, слідчим суддею було надано належну оцінку усім обставинам провадження, з якими закон пов`язує вирішення питання запобіжного заходу, а висновок про доцільність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 найсуворішого запобіжного заходу, без визначення розміру застави, є належним чином обґрунтованим та вмотивованим.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Колегія суддів, також, зауважує і на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також фактичних обставин злочину, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 який є суспільно небезпечними, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є виправданим.

Крім того, колегія суддів зауважує, що ч. 4 ст. 183 КПК України встановлено, що слідчий суддя при застосуванні запобіжного заходу може не визначати заставу щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З врахуванням того, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину з застосування насильства, слідчий суддя і вважав за доцільне не визначати йому розмір застави, що знайшло своє відображення в оскаржуваній ухвалі, а тому, доводи апелянта в цій частині є безпідставними та такими, що до задоволення не підлягають.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,407,418,419,422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 серпня 2025 року, якою до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4