ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,законного представника малолітньої захисника ОСОБА_7 кримінальне провадження №0000547 за апеляційною скаргою керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 25 липня 2025 року щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, мешканки АДРЕСА_1 , раніше не судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 25 липня 2025 року ОСОБА_9 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та їй призначене покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) грн.

На підставі ч.2 ст.76, п.п.2,5 ч.1 ст.91-1 КК України застосовано до ОСОБА_9 обмежувальні заходи у виді направлення для проходження програми для кривдників, а також обмеження спілкування з дитиною строком на 3 місяці.

Контроль за виконанням програми для кривдників покладено на орган пробації за місцем проживання обвинуваченої.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

На таке рішення надійшла апеляційна скарга керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_8 . Апелянт зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, який не підлягав застосуванню.

Вважає, що у мотивувальній та резолютивній частині вироку, суд першої інстанції безпідставно зіслався на положення ч. 2 ст. 76 КК України при покладенні на обвинувачену обов`язків та заборон, передбачених ст. 91-1 КК України.

Провадження №11-кп/822/308/25 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_10

Категорія:ч.1 ст. 125 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Твердить, що положення ч. 2 ст. 76 КК України можуть бути застосовані виключно до особи, яка звільняється від відбування покарання з випробуванням, однак ОСОБА_9 за вчинення проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, судом призначено покарання у вигляді штрафу.

Вказує, що згідно ст. 75 КК України не передбачено звільнення від відбування з випробуванням такого покарання, як штраф.

Зазначає, що законом про кримінальну відповідальність визначено як підставу для застосування обмежувальних заходів до осіб, які вчинили домашнє насильство, не будь-яке кримінальне правопорушення, а саме вчинення злочину. Тобто ч. 1 ст. 91-1 КК України не передбачено застосування обмежувальних заходів за вчинення кримінального проступку, пов`язаного з домашнім насильством.

Просить вирок змінити у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Виключити із мотивувальної та резолютивної частин вироку застосування до ОСОБА_9 положень ч. 2 ст. 76 та п.п. 2, 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 с. 125 КК України вважати ОСОБА_9 засудженою до покарання у вигляді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Згідно вироку, в період часу з 01.07.2025 по 03.07.2025 (більш точно часу дізнанням не встановлено), ОСОБА_9 , перебуваючи у приміщенні обласної комунальної установи «Чернівецький обласний центр соціально-психологічної допомоги», що розташована за адресою м. Чернівці, вул. Івана Підкови буд. 11, куди останню поміщено як особу, що опинилася в складних життєвих обставинах, переслідуючи умисел, направлений на заподіяння шкоди здоров`ю, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, розпочала словесний конфлікт з власною донькою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою відповідно перебуває у сімейних відносинах, усвідомлюючи, що остання є малолітньою та не може чинити опору, з метою залякування останньої, тобто прагнучи викликати у неї почуття страху та спонукаючи до належної поведінки, ОСОБА_9 нанесла не менше 8 ударів руками по різним частинам тіла своєї малолітньої доньки ОСОБА_11 .

В результаті вищевказаних протиправних дій ОСОБА_9 заподіяла малолітній доньці ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді синців: по верхньому краю правої лопатки по лопатковій лінії; по зовнішній поверхні на межі верхньої та середньої третин правого плеча, у кількості двох; по задньо-зовнішній поверхні в середній третині правого плеча, по задній поверхні в середній третині правого передпліччя; по зовнішній поверхні в середній третині лівого плеча; в проекції зовнішнього верхнього кута лівої лопатки, по зовнішній поверхні у верхній третині правого стегна, по зовнішній поверхні в нижній третині правого стегна, які згідно висновку судово-медичного експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Такими діями ОСОБА_9 вчинила кримінальне правопорушення (проступок) за ч. 1 ст.125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, таку ж позицію захисників, дослідивши матеріали провадження в межах апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження розглядалось судом у порядку спрощеного провадження відповідно до глави 30 КПК України, отже висновки суду в частині доведеності винуватості, правильності кваліфікації діяння апелянтом не оспорюються, а тому апеляційний суд не наводить доводів на їх підтвердження.

Посилання прокурора у апеляційній скарзі на безпідставне застосування ч.2 ст.76 та п.п. 2,5 ч.1 ст.91-1 КК України при призначенні обвинуваченій покарання є слушними з огляду на наступне.

Положеннями ст.76 КК України,у тому числі її частини 2, передбачені обов`язки,які покладає суд на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням.

У цьому провадженні ОСОБА_9 призначене реальне покарання у виді штрафу згідно санкції ч.1 ст.125 КК України,відтак положення ст.75 КК України,а отже-і ст.76 КК України не могли бути застосовані.

Окрім того,згідно вимог ст. 91-1 КК України,суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання.

Кримінальне правопорушення,за яке засуджена ОСОБА_9 є кримінальним проступком,а не злочином,а тому застосування судом обмежувальних заходів до обвинуваченої у виді направлення для проходження програми для кривдників, а також обмеження спілкування з дитиною строком на 3 місяці суперечить вимогам закону.

Отже, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме - застосував закон, який не підлягав застосуванню-положення ст.ст.76, 91-1 КК України.

За таких обставин апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити, змінити вирок суду відповідно до вимог ст.407,409,413 КПК України в частині призначення покарання,скасувавши його в частині застосування положень ч. 2 ст.76, п.п.2,5 ч.1 ст.91-1 КК України.

Керуючись ст.ст.404,405,407,408,411,418. 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду , -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 25 липня 2025 року щодо ОСОБА_9 змінити,скасувавши його в частині застосування вимог ст.76 ч.2, ст.91-1 ч.1 п.п.2,5 КК України при призначенні покарання.

Вважати ОСОБА_9 засудженою за ст.125 ч.1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) грн.

В іншій частині вирок районного суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального Суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя доповідач: Судді:

_______________ ________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3