Справа №574/293/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/229/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

Іменем України

30 липня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 574/293/23 за апеляційною скаргою заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Буринського районного суду Сумської області від 17.10.2023, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Поті Республіка Грузія

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 389 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі заступник керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_10 просить скасувати вирок суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості і ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_11 засудженим за ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Буринського районного суду Сумської області від 25.05.2023, більш суворим, призначити покарання у виді позбавлення волі строком 5 років. За ч. 2 ст. 389 КК призначити покарання у виді обмеження волі строком 3 роки. На підставі ст. 71, 72 КК, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 6 років 4 місяці, в іншій частині вирок залишити без змін. Вимоги обгрунтовані тим, що судом неправильно застосовано положення ст. 70, 71 КК при визначенні покарання. Також суд належним чином не врахував особу обвинуваченого, внаслідок чого призначив йому м`яке покарання.

Вироком Буринського районного суду Сумської області від 17.10.2023 ОСОБА_11 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 389 КК, і йому призначене покарання за ч. 4 ст. 185 КК у виді позбавлення волі строком 5 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Буринського районного суду Сумської області від 25.05.2023, більш суворим покаранням, призначеним даним вироком, призначене покарання у виді позбавлення волі строком 5 років. За ч. 2 ст. 389 КК призначене покарання у виді арешту строком 6 місяців. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначене покарання у виді позбавлення волі строком 5 років. На підставі ст. 71 КК, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання у виді громадських робіт та призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 9 днів. Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави витрати на залучення експертів в загальній сумі 1132,70 грн.

Згідно вироку, ОСОБА_11 у точно невстановлений день влітку 2022 р., у денний період доби, прийшов до господарства за адресою: АДРЕСА_1 , де проник до житлового будинку та повторно, в умовах воєнного стану, таємно викрав належну ОСОБА_12 електричну плиту марки вартістю 585 грн.

У точно невстановлений день січня 2023 р., в післяобідній час, знаходячись у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_11 , повторно, в умовах воєнного стану, таємно викрав належний ОСОБА_13 мобільний телефон вартістю 527 грн.

Крім того, ОСОБА_11 вироком Буринського районного суду Сумської області від 25.05.2023 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, і призначене покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин. Вказаний вирок суду 26.06.2023 набрав законної сили та був звернутий до виконання. Конотопським районним сектором № 3 філії Державної установи «Центр пробації» в Сумській області ОСОБА_11 постановлено на облік та 06.07.2023 ознайомлено з порядком і умовами відбування покарання у виді громадських робіт, попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, передбачену ч. 2 ст. 389 КК, та направлено для його відбування до Буринської міської ради Сумської області.

Розпорядженням голови Буринської міської ради від 06.07.2023 ОСОБА_11 залучено до відпрацювання призначеного судом покарання у виді громадських робіт з 10.07.2023, у зв`язку з чим складено графік виходу на роботу засудженого. Однак, станом на 05.09.2023 ОСОБА_11 умисно та без поважних причин не з`явився на відбуття громадських робіт протягом липня 2023 р. 14 разів, протягом серпня 2023 р. 8 разів та протягом вересня 2023 р. 2 рази, у зв`язку з чим із призначених 150 годин умисно не відпрацював 82 години громадських робіт.

Від прокурора надійшло клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_11 за ч. 4 ст. 185 і ч. 2 ст. 389 КК на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з його смертю.

Також до початку апеляційного розгляду захисником заявлено клопотання про те, що кримінальне провадження має бути закрито з урахуванням того, що вчинені ОСОБА_11 дії не утворюють складу крадіжок.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи захисника ОСОБА_9 , яка просила закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_11 за ст. 162 і ч. 2 ст. 389 КК, доводи прокурора ОСОБА_8 , яка просила закрити провадження за ч. 4 ст. 185 і ч. 2 ст. 389 КК, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора про закриття кримінального підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Положеннями ч. 2 ст. 405 КПК встановлено, що після виконання дій, передбачених ст. 342-345 КПК, суддя-доповідач спочатку вирішує клопотання, і лише потім у необхідному обсязі доповідає зміст оскарженого судового рішення, доводи учасників судового провадження, викладені в апеляційних скаргах та запереченнях, і з`ясовує, чи підтримують свої апеляційні скарги особи, які їх подали.

У цьому контексті необхідно зазначити, що заявлене захисником клопотання стосується процесуальних прав та гарантій, реалізація яких не залежить від розгляду апеляційної скарги, а тому не вирішення цього клопотання неодмінно суперечитиме принципам змагальності, диспозитивності та вірогідно може призвести до порушення права на ефективний захист.

Крім того, кримінальний процесуальний закон не містить обмежень щодо можливості заявлення та розгляду клопотання на стадії апеляційного розгляду до вирішення апеляційної скарги, а тому воно підлягає обов`язковому розгляду.

Формальне обмеження можливості розгляду клопотань тільки під час апеляційного розгляду є несумісним з принципом верховенства права, тобто процесуальні права сторін мають бути не декларативними, а реальними. До того ж, розгляд лише клопотання прокурора без реагування на звернення сторони захисту створить дисбаланс у процесуальних правах сторін, що є неприпустимим, оскільки це буде проявом порушення права на справедливий суд, у зв`язку з чим заперечення прокурора щодо неможливості розгляду заявленого захисником клопотання без розгляду апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права; законність; рівність перед законом і судом (п. 1-3 ч. 1 ст. 7 КПК), а під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. У випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу (ч. 1, 6 ч. 9 КПК), а кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 8 КПК).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає занеобхідне розглянути клопотання захисника, при вирішенні якого враховує наступне.

Зокрема, відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК та інших законів України (ч. 1-2 ст. 1 КПК), а завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

Належна правова процедура це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя, а застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК).

09.08.2024 набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX, яким ст. 51 КУпАП викладено у новій редакцій та встановлено, що максимальний розмір викраденого майна для кваліфікації дій особи як дрібне викрадення чужого майна за ч. 2 ст. 51 КУпАП не може перевищувати двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно п. 5 підрозділу 1 розділу XX ПК, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року (розмір, якої дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 01.01.2022 становив 2481 грн, а станом на 01.01.2023 2684 грн, тоді як вартість викраденого майна становить 585 грн і 527 грн, що станом на день розгляду кримінального провадження судом може бути лише підставою адміністративної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до повної декриміналізації діяння за ч. 4 ст. 185 КК (епізод 2023 р.) та часткової декриміналізації діяння за ч. 4 ст. 185 КК (епізод 2022 р.), і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону. При цьому, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд може вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження (ч. 3 ст. 337 КПК).

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч. 1 ст. 12 КК ).

З огляду на зміст ч. 1 ст. 162 КК дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч. 4 ст. 185 КК, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище обвинуваченого.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 162 КК за епізодом 2022 р., колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених судом першої інстанції, не вдаючись до оцінки/переоцінки доказів, зокрема, що ОСОБА_11 у точно невстановлений день влітку 2022 р. у денний період доби проник до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Об`єктивна сторона ст. 162 КК полягає, зокрема, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи. Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи, потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

Судом першої інстанції визнано доведеним факт проникнення ОСОБА_11 в будинок потерпілого з метою заволодіння майном. За суб`єктивною стороною це правопорушення характеризується також усвідомленням винною особою порушення недоторканності житла громадян.

Таким чином, доводи захисника щодо часткової декриміналізації дій обвинуваченого є слушними, оскільки його дії за епізодом 2023 р. не утворюють складу правопорушення, а за епізодом 2022 р. утворюють склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК. У той же час, відповідно п. 5 ч. 1, ч. 7 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, особа, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого. Якщо обставини, передбачені п. 5, 6, 7, 8, 9, 9-1 ч. 1 цієї статті, виявляються під час судового провадження, а також у випадку, передбаченому п. 2, 3 ч. 2 цієї статті, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Згідно ч. 10 ст. 284 КПК за наявності підстави для закриття кримінального провадження, передбаченої п. 5 ч. 1 цієї статті суд до постановлення ухвали про закриття кримінального провадження направляє у порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення повідомлень, одному з близьких родичів або члену сім`ї, коло яких визначено цим Кодексом, та/або захиснику обвинуваченого копію клопотання прокурора про закриття кримінального провадження із роз`ясненням права заявити клопотання про непогодження із закриттям кримінального провадження. Кримінальне провадження закривається, якщо у 10-денний строк не надійшло клопотання про непогодження із закриттям кримінального провадження.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Суми, про що складено актовий запис про смерть № 362 від 24.10.2024. При цьому, у ОСОБА_11 не встановлено наявності близьких родичів або членів сім`ї, коло яких визначено КПК, та які б мали право заявити клопотання про непогодження із закриттям кримінального провадження.

Положеннями ч. 1 ст. 417 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок та закриває кримінальне провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за потрібне скасувати вирок суду відносно ОСОБА_11 , а кримінальне провадження відносно нього закрити за ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 389 КК на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284, ст. 417 КПК у зв`язку з його смертю, задовольнивши таким чином частково клопотання прокурора.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Клопотання прокурора про закриття кримінального провадження задовольнити частково.

Вирок Буринського районного суду Сумської області від 17.10.2023 відносно ОСОБА_14 скасувати, а кримінальне провадження відносно нього за ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 389 КК України закрити на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284, ст. 417 КПК України у зв`язку з його смертю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4