У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасника судового провадження:

захисника ОСОБА_5 (в режимі ВКЗ)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу Єланецького районного суду Миколаївської області від 07 липня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 146 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 07 липня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 05 вересня 2025 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник просить ухвалу скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою.

На думку апелянта, обвинувачення є недоведеним, а докази, якими мотивовано клопотання прокурора, не доводять існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зазначив, що прокурор у клопотанні не вказує, що тривалий розгляд справи відбувається саме через бездіяльність прокурора та суду, які не здатні забезпечити своєчасну явку потерпілих та свідків у судові засідання.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

У суд першої інстанції надійшло клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою на 60 днів, яке у судовому засіданні підтримав.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_6 , опинившись на волі, зможе переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. На наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказує те, що ОСОБА_6 обвинувачується, зокрема, у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, та у випадку доведення вини у вчиненні кримінальних правопорушень, обвинуваченому загрожує реальне позбавлення волі. Тому, усвідомлюючи тяжкість інкримінованих йому злочинів, будучи обізнаним про покарання, яке загрожує в разі визнання винним за вироком суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, обвинувачений може переховуватися від суду.

Суд зазначив, що ОСОБА_6 неодноразово притягувався Бобринецьким районним судом Кіровоградської області до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ст. 130 КУпАП, був позбавлений права керування транспортними засобами, та не виконуючи рішення суду продовжував керувати автомобілем. Також ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, яке знаходиться в провадженні Компаніївського районного суду Кіровоградської області з 2020 року. Розгляд даної справи неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою обвинуваченого в судове засідання без поважних причин. Така поведінка обвинуваченого ОСОБА_6 свідчить про його схильність до вчинення іншого кримінального правопорушення.

На переконання суду першої інстанції, жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти встановленим ризикам, які не зменшилися та продовжують існувати.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу. Обвинувачений ОСОБА_6 про дату та час апеляційного розгляду повідомлений належним чином. Заяву про бажання брати участь в апеляційному розгляді не подавав.

Прокурор про дату та час апеляційного розгляду повідомлений належним чином. Його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

На розгляді в Єланецькому районному суді Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 186 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 146 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 146 КК України.

Злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , відносяться: за ч. 1 ст. 357КК України - до кримінального проступку, та за вчинення якого передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційним наглядом на строк до трьох років, або обмеженням волі на той самий строк; за ч. 4 ст. 186 КК України - до тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до десяти років; за ч. 2 ст. 146 КК України до нетяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

Під час досудового розслідування ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді Братського районного суду Миколаївської області від 01.03.2023 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області продовжено до 13.07.2025, наразі оскаржуваною ухвалою - до 05 вересня 2025 року.

26.06.2025 прокурор подав клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке підтримав 07.07.2025 в судовому засіданні. В обґрунтування клопотання зазначено, що строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою спливає, однак ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу обвинуваченому, залишаються та можуть зашкодити виконанню процесуальних обов`язків. Застосування до обвинуваченого інших запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, на думку прокурора, не зможе запобігти встановленим ризикам та забезпечити належне виконання ним процесуальних обов`язків обвинуваченого.

Положення закону, яким керувався суд апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»). За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Ці вимоги закону дотримані судом при розгляді клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу.

Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали.

В поданій апеляційній скарзі захисник висловлює незгоду із обвинуваченням, а також оспорює висновки суду в частині доведеності ризиків, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою. Проте, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення слідчого судді з наведених в апеляційній скарзі підстав.

З матеріалів, наданих апеляційному суду, вбачається, що наразі триває судовий розгляд кримінального провадження №0000052 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 146 КК України, а також щодо інших осіб.

Рішення про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 постановлено за наслідками розгляду клопотання прокурора, тобто в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України.

Хоча апелянт висловив доводи, з яких вбачається його незгода із обвинуваченням, проте колегія суддів зазначає, що на даному етапі судового розгляду апеляційний суд не вправі вирішувати питання щодо правової оцінки пред`явленого обвинувачення, оскільки не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів по суті обвинувачення.

Що стосується наявності ризиків, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів погоджується з висновками суду, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

На наявність встановлених судом першої інстанції ризиків вказує те, що ОСОБА_6 обвинувачується, зокрема, у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років. Тобто існує ризик переховування обвинуваченого від суду.

Суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_6 неодноразово притягувався Бобринецьким районним судом Кіровоградської області до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ст. 130 КУпАП, був позбавлений права керування транспортними засобами, та не виконуючи рішення суду продовжував керувати автомобілем.

Також ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, яке знаходиться в провадженні іншого суду, і є дані, що розгляд кримінального провадження неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою обвинуваченого в судове засідання без поважних причин. Така поведінка обвинуваченого ОСОБА_6 свідчить про його схильність до вчинення іншого кримінального правопорушення. Тому, продовжує існувати ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень.

Щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Оскаржуване рішення про необхідність продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином вмотивовано.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Всупереч доводам апелянта, колегія суддів зазначає, що встановленим ризикам неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, і що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого в ході судового розгляду.

Доводи захисника про наявність підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, є безпідставними.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам ч. 1 ст. 370 КПК України, є обґрунтованим, законним та вмотивованим. Тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1, 424, 532 КПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Єланецького районного суду Миколаївської області від 07 липня 2025 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3