Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/346/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2025 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Кропивницькому апеляційну скаргу заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31 березня 2025 року стосовно засудженого ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

Т.в.о. начальника Державної установи «Кропивницька ВК (№6)» звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з клопотанням про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 .

За наслідком судового розгляду ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31 березня 2025 року вказане подання задоволено та звільнено засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання умовно достроково на 1 рік 7 місяців 28 днів.

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в даний час засуджений має позитивні характеристики, відбув більше 2/3 строку покарання та сумлінною поведінкою він довів своє виправлення, а тому заслуговує на застосування до нього ст. 81 КК України, а саме умовно - дострокове звільнення з місць позбавлення волі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в апеляційній скарзі, заступник керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_9 , просить ухвалу щодо засудженого ОСОБА_8 скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання ДУ «Кропивницька виправна колонія (№ 6)» про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що п.п. 2 та 3 ч. 3 ст. 81 КК України визначено, що умовно - дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано після фактичного відбуття засудженим, у тому числі:

-не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі;

-не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Із зазначених вище положень слідує, що матеріальним правом передбачено, що однією з формальних умов прийняття судом рішення про умовно-дострокове звільнення особи є встановлення факту відбуття ним визначеної законом частини строку покарання.

Визначення мінімального строку, який має відбути особа залежить від тяжкості кримінальних правопорушень, за які вона засуджена, належність їх до кримінальних правопорушень певного виду (корупційні порушення, порушення правил безпеки дорожнього руху, тощо), їх форма вини, а також наявності рецидиву кримінального правопорушення.

Пунктом 3 частини 3 статті 81 КК України передбачено спеціальний рецидив кримінального правопорушення, який визначає мінімальну частину строку відбуття покарання, а саме відбуття покарання особою, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання. У такому випадку особа може бути умовно-достроково звільнена від відбування покарання лише

після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання.

Водночас дана законодавча норма щодо «покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання» через її недостатньо чіткий характер та вживання висловів, які допускають різні варіанти поведінки, потребує додаткового тлумачення.

Застосовуючи системний вид тлумачення вказаної норми права, слід зазначити наступне.

Правова норма, яка підлягає тлумаченню хоча й міститься у ст. 81 КК України та входить до Розділу XII «Звільнення від покарання та його відбування», однак вона системно пов`язана із змістом ст. ст. 35, 88 КК України.

Так, згідно ст. 35 КК України рецидив кримінальних правопорушень, зокрема, враховуються при вирішенні питання щодо можливості звільнення від покарання у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1 та 2 статті 88 КК України визначено, що особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

Судимість має правове значення у разі вчинення нового кримінального правопорушення, а також в інших випадках, передбачених законами України.

Із зазначених положень у їх взаємозв`язку слідує, що у п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України визначено спеціальний вид рецидиву злочину (вчинення в період умовно-дострокового звільнення), судимість за яким має наслідки при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення, а саме вибір норми права ч. 3 ст. 81 КК України, яка підлягає застосуванню до встановлених кримінально-правових правовідносин.

Використовуючи телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норми права, передбаченої п. 4 ч. 3 ст. 81 КК України, необхідно виходити з слідуючого.

За змістом ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Вказані положення вказують на те, що однією з цілей покарання є виправлення особи з метою запобігання вчиненню засудженим нових кримінальних правопорушень. У межах досягнення даної мети існує інститут умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, підставою для застосування якого є встановлення судом факту, що засуджений достроково довів своє виправлення. Однак таке звільнення від відбування покарання є умовним, оскільки встановлення судом факту дострокового виправлення засудженого є оціночним поняттям, а тому в деяких випадках може бути помилковим, зокрема, засуджений маючи намір достроково вийти на волю може виконати формальні умови, передбачені законом. Однак в дійсності він ні з морально-вольової, ні з психологічної точки зору не виправився й вчинення нових злочинів для нього є прийнятним способом життя на волі. Тобто вчинення нових умисних злочинів в період умовно-дострокового звільнення свідчить про те, що засуджений в дійсності не виправився, а рішення суду про його умовно - дострокове звільнення від відбування покарання було помилковим з точки зору дійсного виправлення засудженого. Відповідно, у подальшому при вирішенні аналогічного питання при розгляді питання про умовно дострокове звільнення такої особи необхідне більш ретельне ставлення до підтвердження факту виправлення засудженого. Одним з таких заходів для більш ретельної оцінки фактів, які б підтверджували чи спростовували виправлення такого засудженого, є більш тривалий строк реального відбування покарання для отримання можливості звернення до суду з питанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Таким чином застосування вище вказаних способів тлумачення норми права, передбаченої п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України, вказують на необхідність її розуміння у спосіб, який визначає, що особа, яка раніше звільнялася умовно- достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання, може бути звільнена від відбування лише після відбуття не менше 3/4 строку покарання, не залежно від того, чи вона відбуває покарання до якого, на підставі ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України, частково або повністю приєднано невідбуту частину покарання чи іншого покарання за новий злочин, за умови, що судимість за вироком, при відбутті покарання у якому особа вже звільнялась умовно-достроково і вчинила під час нього новий злочин, не погашена або не знята у встановленому законом порядку.

Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_10 , неодноразово судимий, у тому числі:

вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03.02.2011 за ч. З ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений від відбування покарання 11.09.2013 на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на 8 місяців 18 днів;

вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30.03.2015 за ч. 3 ст. 185 КК України згідно ст. 71 КК України до покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 21.05.2019 по відбуттю строку покарання;

вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 24.12.2019 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 1700 грн.;

вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.11.2021 з урахуванням вироку Кропивницького апеляційного суду від 02.02.2022 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі;

вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 08.02.2022 за ч. 3 ст. 185 з урахуванням ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Тобто ОСОБА_8 звільнявся умовно-дострокового від відбування покарання (за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03.02.2011, яким його за ч. 3 ст. 185 КК України засуджено до покарання у виді З років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений від відбування покарання 11.09.2013 на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на 8 місяців 18 днів) й вчинив новий злочин під час умовно-дострокових звільнення від відбування покарання (вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30.03.2015, яким його засудженого за ч. 3 ст. 185 КК України згідно ст. 71 КК України до покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі).

Судимість за вище вказаним вироком не погашена та не знята у встановленому законом порядку.

Таким чином ОСОБА_8 раніше умовно-достроково звільнявся від відбування покарання та вчинив упродовж невідбутого строку покарання нове умисне кримінальне правопорушення, у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України міг бути умовно-достроково звільнений від відбування покарання лише після відбуття 3/4 строку покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30.03.2022, що становить не менше 3 років 9 місяців 22 днів.

Натомість, на дату постановлення оскарженої ухвали суду першої інстанції ОСОБА_8 відбув лише 3 роки 5 місяців 9 днів, тобто лише 2/3 строку покарання.

Вказані фактичні обставини залишились поза увагою суду першої інстанції.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано тільки після фактичного відбуття тієї частини строку покарання, яка зазначена у ч. 3 ст. 81 КК України.

Виходячи із вище встановлених фактичних обставин та відповідних їм правовідносин, судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, оскільки при задоволенні подання та умовно-достроковому звільненні ОСОБА_8 від відбування покарання, він фактично керувався п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, у той час як застосуванню підлягав п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України.

Неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність призвело до незаконного задоволення подання ДУ «Кропивницька виправна колонія (№ 6)» та безпідставного умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30.03.2022.

Засуджений ОСОБА_8 , належним чином повідомлений про місце, день та час судового розгляду, клопотань про бажання приймати участь у судовому засіданні або про відкладення розгляду справи не надав, тому колегія суддів, в порядку ч. 4 ст. 405 КПК України вважає за можливе провести розгляд апеляційної скарги засудженого за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора про задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зіст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону місцевим судом не дотримано.

Так, суд першої інстанції приймаючи рішення про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання умовно достроково на 1 рік 7 місяців 28 днів, врахував відбуття засудженим більше 2/3 строку покарання та те, що сумлінною поведінкою він довів своє виправлення.

Проте, такі висновки не ґрунтуються на вимогах закону та є помилковими виходячи з наступного.

Відповідно до правил ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі на певний строк, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Згідно з положеннями ч.2 вказаної статті умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Водночас, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Відповідно до п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Як убачається з матеріалів подання ОСОБА_8 , раніше неодноразово судимий, а саме:

вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03.02.2011 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. Звільнений від відбування покарання 11.09.2013 на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на 8 місяців 18 днів;

вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30.03.2015 за ч. 3 ст. 185 КК України згідно ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 5 років 1 місяць. Звільнений 21.05.2019 по відбуттю строку покарання;

вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 24.12.2019 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 1700 грн.;

вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.11.2021 з урахуванням вироку Кропивницького апеляційного суду від 02.02.2022 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;

вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 08.02.2022 за ч. 3 ст. 185 з урахуванням ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Таким чином, у відповідності до матеріалів провадження ОСОБА_8 був раніше звільнений умовно-дострокового від відбування покарання (за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03.02.2011, за ч. 3 ст. 185 КК України яким його засуджено до покарання у позбавлення волі виді 3 років 6 місяців. Звільнений від відбування покарання 11.09.2013 на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на 8 місяців 18 днів та вчинив новий злочин під час умовно-дострокових звільнення (вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30.03.2015, яким його засудженого за ч. 3 ст. 185 КК України згідно ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць).

Судимість ОСОБА_8 за вище вказаним вироком не погашена та не знята у встановленому законом порядку.

Отже ОСОБА_8 раніше умовно-достроково звільнявся від відбування покарання та вчинив упродовж невідбутого строку покарання нове умисне кримінальне правопорушення, тобто у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України може бути умовно-достроково звільнений від відбування покарання лише після відбуття 3/4 строку покарання, а не більше 2/3 частини строку призначеного покарання, як про те зазначив суд першої інстанції.

Наведене вище залишилось поза увагою місцевого суду, який дійшов помилкового та передчасного висновку про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст.81 КК України, а тому оскаржувану ухвалу належить скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання виправної колонії, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Керуючись статями 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31 березня 2025 року стосовно засудженого ОСОБА_8 скасувати.

Відмовити у задоволенні подання т.в.о. начальника Державної установи «Кропивницька ВК (№6)» про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4