Справа № 357/2420/25
У Х В А Л А

09.09.2025 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань: ОСОБА_2 ,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_3 ,

захисник: ОСОБА_4 ,

захисник: ОСОБА_5 ,

обвинувачені: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілі: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в м. Біла Церква Київської області клопотання прокурора Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про продовження строку застосування обраних запобіжних заходів відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000016, внесеному 01.01.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 296 КК України,

У С Т А Н О В И В :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

В провадженні суду на стадії судового розгляду перебуває кримінальне провадження за №0000016, внесеному 01.01.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 296 КК України, відносно яких застосовано запобіжні заходи, строк дії яких продовжено по 13.09.2025, однак до вказаного терміну прийняти остаточне рішення по справі не представляється можливим.

Прокурором в судовому засіданні подане клопотання в порядку ст. 331 КПК України про продовження дії обраних запобіжних заходів обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Позиція сторін та інших учасників.

Прокурор в судовому засіданні підтримав заявлене клопотання про продовження дії обраного запобіжного заходу ОСОБА_6 строком на шістдесят днів, з огляду на наявність ризиків, які були враховані судом при продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися та продовжують існувати а саме: обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до чотирьох років. Так, ОСОБА_6 будучи раніше судимий, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком, однак, не зважаючи на це, на шлях виправлення не став, знову вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане з застосуванням насильства, у вчиненні якого він обвинувачується. У зв`язку з чим, у разі доведення його винуватості, останньому загрожує кримінальна відповідальність у виді безальтернативного покарання, а саме позбавлення волі. Усвідомлення можливості настання вказаних вкрай несприятливих наслідків може спонукати ОСОБА_6 змінювати своє місце проживання та переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків та потерпілих, обґрунтовується тим, що потерпілі та свідки вказаних кримінальних правопорушень мешкають в одному багатоповерховому будинку під`їзду АДРЕСА_1 із підозрюваним та вказують на причетність ОСОБА_6 до вчинення вказаних кримінальних правопорушень, а тому є підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_6 має можливість незаконно впливати на свідків та потерпілих в кримінальному провадженні зокрема шляхом переконання, примушування з застосуванням фізичної сили або погроз такого застосування, так як у кримінальному провадженні на даний час не допитані усі свідки, очевидці події. Окрім цього, прокурор зазначає, що багато мешканців будинку, де сталась вказана подія, відмовились надавати показання відносно ОСОБА_6 , у зв`язку з тим, що бояться за своє життя і здоров`я.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення, обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 , хоча на даний час і не має не зняту чи не погашену у встановленому законом порядку судимість, однак є обвинуваченим у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, пов`язаних із застосуванням насильства, в тому числі тяжкого кримінального правопорушення, за заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що свідчить про те, що ОСОБА_6 належних висновків для себе не зробив, не припинив свою злочинну діяльність та знову обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного кримінального правопорушення, пов`язаного із застосуванням насильства. Окрім цього ОСОБА_6 не має міцних соціальних зв`язків, раніше вчиняв тяжкі злочини проти життя та здоров`я особи, за місцем мешкання характеризується негативно, на шлях виправлення не став та знову вчинив злочин проти громадського порядку та моральності, який пов`язаний із застосуванням насильства, за що передбачена кримінальна відповідальність до 4 років позбавлення волі, у зв`язку з чим, застосувавши до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, останній може вчинити інші кримінальні правопорушення.

Також, прокурор в судовому засіданні підтримав заявлене клопотання про продовження дії обраного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту на певний період доби терміном на 60 днів, посилаючись на те, що ризики, передбачені пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховані судом при продовженні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на певний період доби, на даний час не зменшились та продовжують існувати, а саме обвинувачений може переховуватися від суду, зважаючи на те, що у разі визнання ОСОБА_7 , винним у вчиненні кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, і призначення навіть мінімального покарання за умови доведеності його вини у вчиненні інкримінованого діяння, це може стати підставою та мотивом для його переховування від суду.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 може з метою уникнення кримінальної відповідальності здійснювати протиправний вплив на свідків у кримінальному провадженні та узгоджувати з ними позицію захисту, а також здійснювати протиправний вплив на потерпілих з метою зміни останніми наданих раніше показань.

Отже прокурор вважає, що ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України є дійсними та вважає за необхідне продовжити відносно обвинувачених вищевказані запобіжні заходи, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не запобігатиме ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Захисник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечував проти продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_4 проти продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на певний період доби не заперечував.

Обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував проти продовження йому запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позицію захисника, не заперечував проти продовження йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Потерпілі підтримали позицію прокурора.

Встановлення судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів та мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, якім він керувався.

Так, суд вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали судового провадження, приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що розглянути кримінальне провадження відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та прийняти в судовому засіданні остаточне рішення не представляється можливим.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

У відповідності до статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до частин 1, 2 статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення має право своєю ухвалою продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього КПК України. Прокурор має право подати клопотання про продовження строку тримання під вартою не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, при цьому виклавши обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання під вартою. При вирішенні питання про продовження тримання під вартою суд керується загальними приписами, які регулюють застосування запобіжного заходу, однак з урахуванням додаткових відомостей і стадії кримінального провадження.

Так, строк запобіжних заходів відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 закінчується 13.09.2025, а розглянути та прийняти рішення по справі до вказаного строку не представляється можливим, тому виникло питання про доцільність продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою та продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту на певний період доби, терміном на 60 днів.

Так, відповідно до норм ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини визначені п. 1 - п. 3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризують особу підозрюваного та визначені у п. 1- п. 11 частини 1 вказаної статті.

Також, з положень норм ст. 199 КПК України випливає, що при розгляді доцільності продовження строку тримання під вартою у т.ч. ураховуються обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Вказане кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду. З огляду на стадію кримінального провадження та зміст самого клопотання, суд не вирішує питання щодо обґрунтованості підозри, однак оцінює критерії, визначені у статті 178 КПК України, та доведені прокурором ризики, передбачені частинами 1 статті 177 КПК України.

Під час розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу суд не уповноважений перевіряти обґрунтованість самих підстав застосування запобіжного заходу, а учасники не можуть ставити під сумнів висновки, покладені в основу такого рішення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити в майбутньому. Отже, ризики слід вважати наявними за умови встановлення їх імовірності. Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. При встановленні ризиків суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню.

На думку суду, ризик обвинуваченого ОСОБА_6 переховування від суду досі є реальним з огляду на характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 та суворість можливого покарання у виді позбавлення волі на строк до чотирьох років, при цьому 17.10.2024 ОСОБА_6 засуджений Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.1 ст.122, ч.1 ст.121, ч.2 ст.125 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, вирок не набрав законної сили. При цьому, ОСОБА_6 знову обвинувачується у кримінальному правопорушенні, пов`язаному з застосуванням насильства, та у разі набрання вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.10.2024 законної сили, що унеможливить застосувати положень про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, звільнення від відбування покарання з випробуванням тощо. Отже, усвідомлюючи тяжкість покарання та невідворотність кримінальної відповідальності у випадку визнання його винуватим у майбутньому, обвинувачений може вчиняти дії, спрямовані на переховування від суду.

Кримінальне провадження не є статичним, що обумовлює можливість непрогнозованої зміни поведінки обвинуваченого. Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді потенційного ув`язнення у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі, у перспективі робить цей ризик достатньо високим.

Суд також зазначає про актуальність ризику впливу обвинуваченого на свідків та потерпілих. Наразі заявлені прокурором в якості свідків та потерпілих не допитані. Обвинуваченому відомі адреси проживання свідків та потерпілих у вказаному кримінальному правопорушенні, а тому є підстави вважати, що перебуваючи на волі обвинувачений матиме можливість незаконно впливати на них, зокрема шляхом умовляння, підкупу, переконання. Так, загальний порядок, встановлений КПК України, передбачає процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, спочатку на стадії досудового розслідування шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК (у виключних випадках). Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). Відтак, ураховуючи реалізацію принципу безпосередності, ризик впливу на свідків та потерпілих існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків і потерпілих та дослідження їх судом.

Щодо можливості вчинення іншого кримінального правопорушення суд зазначає, що характер вчинених кримінальних правопорушень вказує на схильності ОСОБА_6 до вчинення інших кримінальних правопорушень, зокрема пов`язаних із застосуванням насильства. Крім того, ОСОБА_6 не працевлаштований, міцних соціальних зв`язків не має, проігнорувавши встановлені законом норми поведінки в суспільстві, вчинив злочин, пов`язаний із застосуванням насильства, що свідчить про відсутність будь-яких стримуючих факторів щодо вчинення протиправної поведінки, в тому числі кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, актуальними залишаються ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України. Таким чином, на думку суду, пропорційним до наявних ризиків є продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказаний запобіжний захід здатний виконати роль стримуючого фактору для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігти встановленим ризикам у подальшому. Суд також виходить із того, що таке обмеження в реалізації прав і свобод людини є розумним і співмірним для цілей цього кримінального провадження.

Тобто, застосований запобіжний захід кореспондується та відповідає визначеним КПК України конкретним підставам і меті запобіжного заходу.

Як наслідок передумови для продовження запобіжного заходу - взяття під варту (тримання під вартою), не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу у межах строків визначених ст. 331 КПК.

З огляду на актуальність трьох ризиків та їх характеру, суд дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатен на належному рівні забезпечити належне виконання процесуальних обов`язків і запобігти будь-якому прояву окреслених ризиків. Таким чином, суд вважає виправданим подальше тримання ОСОБА_6 під вартою строком на шістдесят днів.

Аргументи сторони захисту у свої сукупності не є настільки суттєвими, щоб нівелювати вищезазначені ризики з огляду на вказані обставини.

З урахуванням викладеного, суд констатує, що інший більш м`який запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання ОСОБА_6 його процесуальних обов`язків по кримінальному провадженні.

Крім того, щодо продовження застосування обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд зазначає наступне.

Так, у клопотанні прокурором заявлено наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні.

Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання (кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 296 КК України), передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до чотирьох років у виді позбавлення волі. Покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на зазначений строк, яке може бути призначене ОСОБА_7 , особливо сильно підвищує ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду. Не залишається поза увагою судді, що ОСОБА_7 порушувався встановлені слідчим суддею обов`язки.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

В свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

Так, відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 7 КПК України, безпосередність дослідження показань є загальною засадою кримінального провадження та повинна застосовуватися за загальним правилом, можливість використання показань, зафіксованих за допомогою технічних засобів відеофіксації, передбачена ч. 11 ст. 615 КПК України, застосовується лише як виключення. При цьому, показання свідків, безпосередньо досліджені в суді, мають пріоритет над показаннями, отриманими у порядку ч. 11 ст. 615 КПК України.

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Зазначене вказує на існування ризику незаконного впливу на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу ОСОБА_7 , суддею серед іншого, приймається до уваги особиста ситуація обвинуваченого, беручи до уваги ризики, наявність яких встановлена суддею, застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж домашній арешт не здатне забезпечити виконання ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Враховуючи викладене, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження дії обраних запобіжних заходів обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 131, 132, 176 - 178, 181, 183, 193, 194, 196, 197, 314-318, 369-372, 376 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про продовження строку застосування обраного запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави задовольнити.

Продовжити застосований запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» Міністерство юстиції України на 60 днів по 07.11.2025 включно.

Клопотання прокурора Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про продовження строків застосування обраного запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту не певний період доби задовольнити.

Продовжити застосований запобіжний захід відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді домашнього арешту, заборонивши останньому у період часу з 22:00 год. по 06:00 год. наступного дня залишати житло, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , за виключенням необхідності отримання невідкладної медичної допомоги та / або необхідності забезпечення особистої безпеки у період дії воєнного стану, шляхом перебування у захисних спорудах (бомбосховищах) на випадок оголошення повітряної тривоги, зобов`язати останнього прибувати за кожною вимогою до суду, строком на два місяці, а саме по 07.11.2025 включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 наступні обов`язки:

1. Не відлучатися за межі м. Біла Церква та Білоцерківського району Київської області, без дозволу суду.

2. Повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

3. Не спілкуватись у будь-який спосіб із свідками і потерпілими у даному кримінальному провадженні.

4. Здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що відповідно до ст. 181 КПК України працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконання покладених на нього обов`язків.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явиться без поважних причин за викликом до суду, не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворий.

Контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_7 покласти на орган національної поліції за місце його проживання.

Покладені на ОСОБА_7 ухвалою обов`язки діють по 07.11.2025 включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, захисникам, прокурору та направити начальнику Державної установи «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду в частині продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором протягом п`яти днів з дня її оголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

СуддяОСОБА_10