ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/4151/24 Провадження 1-кп/636/644/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2025 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чугуєва об`єднане кримінальне провадження № 0000889, від 04 квітня 2024 та № 0000024, від 07 травня 2024 внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із середньою-технічною освітою, який має задовільний стан здоров`я, не є особою з інвалідністю, неодруженого, має на утриманні неповнолітнього сина, непрацюючого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.12.2017 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 30.06.2021 на підставі ст. 81 КК України, умовно-достроково строком 1 місяць 2 дні; за вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 28.08.2023 за ч. 1 ст. 310 КК України, до 1 року обмеження волі, звільненого від відбування покарання відповідно до ст. 75 КК України із іспитовим строком 1 рік,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 1 ст. 162 КК України,-

встановив:

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України.

Воєнний стан неодноразово продовжувався указами Президента України, востаннє Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 05.02.2024 № 49/2024 строком на 90 діб, Законом України від 06.02.2024 № 3564-ІX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», тобто з 24.02.2022 по теперішній час в Україні діє правовий режим воєнного стану.

Встановлено, що 01.04.2024 в вечірній час доби, точного часу не встановлено за об`єктивних обставин, ОСОБА_4 , діючи в умовах воєнного стану, навмисно із корисливих мотивів, переслідуючи ціль збагачення, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, проник через незачинені на замикаючі пристрої двері до приміщення господарської споруди сараю, яке розташоване на території домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_2 , де виявив водяний електронасос марки «Vodolei» uots, ГОСТ 2628775, із заводським номером 1022246, сірого кольору, який належить на праві приватної власності ОСОБА_6 .

За вказаних обставин, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме водяного електронасосу марки «Vodolei» uots, ГОСТ 2628775, із заводським номером 1022246, сірого кольору, який був виявлений ним в приміщенні сараю, ОСОБА_4 діючи навмисно із корисливих мотивів, переконавшись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, переслідуючи ціль збагачення, діючи повторно, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, здійснив крадіжку водяного електронасосу марки «Vodolei» uots, ГОСТ 2628775, із заводським номером 1022246, сірого кольору, вартістю 1296,00 гривень, відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 3110 від 16.04.2024, розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_4 завдав ОСОБА_6 матеріального збитку на суму 1296,00 гривень.

Окрім того 03.04.2024 в першій половині дня, точного часу не встановлено за об`єктивних обставин, ОСОБА_4 , діючи повторно, в умовах воєнного стану, навмисно із корисливих мотивів, переслідуючи ціль збагачення, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, проник через незачинені на замикаючі пристрої двері до приміщення господарської споруди сараю, яке розташоване на території домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_2 , де виявив гумовий шланг, марки «Fagumit», загальною довжиною 11,40 м., помаранчевого кольору, який належить на праві приватної власності ОСОБА_6 .

За вказаних обставин, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме гумового шлангу, марки «Fagumit», загальною довжиною 11,40 м., помаранчевого кольору, який був виявлений ним в приміщенні сараю, ОСОБА_4 діючи навмисно із корисливих мотивів, переконавшись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, переслідуючи ціль збагачення, діючи повторно, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, здійснив крадіжку гумового шлангу, марки «Fagumit», загальною довжиною 11,40 м., помаранчевого кольору, вартістю 376,20 гривень, відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 3110 від 16.04.2024, розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_4 завдав ОСОБА_6 матеріального збитку на суму 376,20 гривень.

Під час судового розгляду прокурором було змінено обвинувачення, в порядку ст. 338 КПК України обвинувачення викладено у іншій редакції.

18 липня 2024 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ (далі - Закон № 3886-ІХ), який набув чинності 09 серпня 2024 року.

Порівняно з попередньою редакцією статті 51 КУпАП зазначені зміни передбачають, зокрема, збільшення мінімального порогу відмежування адміністративної та кримінальної відповідальності за вчинення крадіжки, шахрайства, привласнення або розтрати з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст. 185 КК настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною.

Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК.

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК).

За частиною 2 ст. 4 КК кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Отже, внесення згаданих вище змін до законодавства України про адміністративну відповідальність безпосередньо впливає на закон України про кримінальну відповідальність, адже ці зміни визначають розмежування між діями які необхідно кваліфікувати як дрібну крадіжку, наслідком чого є притягнення особи до адміністративної відповідальності, і таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за що передбачена кримінальна відповідальність.

Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи.

Неоподатковуваний мінімум доходів громадян - грошова сума розміром у 17 гривень, встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX ПК, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПК для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Згідно зі сформульованим обвинуваченням ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, а саме таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у сховище, скоєного в умовах воєнного стану.

Водночас вартість викраденого майна у потерпілої ОСОБА_6 за 1 епізодом становить 1296, 00 гривень, за 2 епізодом 376,20 гривень.

Також, згідно висунутого обвинувачення вбачається, що ОСОБА_4 вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення 01.04.2024 та 03.04.2024.

Для кваліфікації правопорушення як адміністративного чи кримінального, необхідно виходити з того, що прожитковий мінімум станом на 1 січня 2024 році становив 3028 гривні, у зв`язку з чим нижня межа кримінальної караності крадіжки, вчиненої у 2024 році, настає, якщо вартість предмета становить 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян, тобто 3028 гривні.

З урахуванням положень ст. 5 КК, а також тієї обставини, що вартість викраденого майна на час вчинення кримінального правопорушення не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, ОСОБА_4 вчинив дрібну крадіжку, за що передбачено відповідальність ст. 51 КУпАП.

Між тим, зважаючи на спосіб вчинення крадіжки, а саме скоєння її з проникненням у інше володіння особи, дії ОСОБА_4 підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 162 КК у зв`язку з таким.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч. 1 ст. 12 КК).

Згідно з даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію потерпіла звернувся до відділу поліції із заявою, у якій просила вжити заходів до особи, яка заволоділа належним їй майном.

Під час досудового розслідування, в ході допиту потерпіла ОСОБА_6 зазначила, що особа заволоділа майном, яке знаходилось в належному їй житловому будинку.

Об`єктивна сторона ст. 162 КК полягає, зокрема, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи, потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

Зміст ч. 1 ст. 477 КПК України у системному зв`язку із ч. 4 ст. 26 і п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України зводиться до того, що обов`язковою умовою здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є заява потерпілого як волевиявлення про притягнення винного до кримінальної відповідальності взагалі, а не за конкретною нормою КК України. Інтерес особи, котра зазнала шкоди, у застосуванні процедури кримінального судочинства стосується не юридичної кваліфікації протиправних дій, а самого факту вчинення цих дій щодо неї. Подана до правоохоронних органів та/або суду заява потерпілого є вираженням його ставлення до події злочину, особи, що його вчинила, й обраного способу реагування. Відповідне волевиявлення є свідченням того, що особа, котрій завдано шкоди, звертається до держави з метою захисту своїх порушених прав та законних інтересів шляхом кримінального переслідування винного, не вважаючи належними й достатніми інші способи досягнення цієї мети.

Праву потерпілого на таке звернення кореспондує конституційний обов`язок держави в особі компетентних органів захистити порушені права і свободи постраждалої людини в установленій законом формі, зокрема з дотриманням визначеної КПК процедури встановити дійсні обставини справи і в разі підтвердження факту злочинного діяння надати йому юридичну оцінку відповідно до норм КК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 288/1158/16-к (провадження № 13-28кс19).

Таким чином, викладені у обвинувальному акті обставини були змінені, в порядку ст. 338 КПК України, обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 викладено його в наступній редакції.

В період дії воєнного стану, поширеного на території України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оброни України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, котрий неодноразово продовжувався указами Президента України, ОСОБА_4 , будучи обізнаним про воєнний стан, вчинив кримінальні правопорушення, за наступних обставин.

01.04.2024 в вечірній час доби, більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , перебував поблизу території домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього раптово виник умисел на порушення недоторканності житла, шляхом незаконного проникнення до іншого володіння особи, яке розташоване за вищевказаною адресою, та належить потерпілій ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел на порушення недоторканності житла, а саме на незаконне проникнення до іншого володіння особи, ОСОБА_4 , в той же день, тобто 01.04.2024, зайшов на територію домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи відсутність законних підстав, що дозволяли б йому проникнути до іншого володіння особи господарської будівлі (сараю), який належить ОСОБА_6 , безпідставно, самовільно, всупереч волі ОСОБА_6 та без її дозволу, за відсутності будь-яких причин для порушення недоторканості житла, діючи умисно, в умовах воєнного стану, незаконно, протиправно, усвідомлюючи, що порушує його недоторканність, незаконно через незачинені на замикаючий пристрій двері проник до господарської будівлі (сараю), котрий розташований за вищевказаною адресою, який належить ОСОБА_6 , чим грубо порушив ст. 30 Конституції України, відповідно до якої не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи.

Крім того, 03.04.2024 в вечірній час доби, більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , перебував поблизу території домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього раптово виник умисел на порушення недоторканності житла, шляхом незаконного проникнення до іншого володіння особи, яке розташоване за вищевказаною адресою, та належить потерпілій ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел на порушення недоторканності житла, а саме на незаконне проникнення до іншого володіння особи, ОСОБА_4 , в той же день, тобто 01.04.2024, зайшов на територію домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи відсутність законних підстав, що дозволяли б йому проникнути до іншого володіння особи - приміщення господарської будівлі сараю, який належить ОСОБА_6 , безпідставно, самовільно, всупереч волі ОСОБА_6 та без її дозволу, за відсутності будь-яких причин для порушення недоторканості житла, діючи умисно, в умовах воєнного стану, незаконно, протиправно, усвідомлюючи, що порушує його недоторканність, незаконно через незачинені на замикаючий пристрій двері проник до господарської будівлі сараю, котрий розташований за вищевказаною адресою, який належить ОСОБА_7 , чим грубо порушив ст. 30 Конституції України, відповідно до якої не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи.

Крім того, ОСОБА_4 , маючи незняту та непогашену судимість за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 310 КК України, в період іспитового строку, на шлях виправлення та перевиховання не став та знову вчинив кримінальне правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів за наступних обставин.

ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що конопля є рослиною, що містить наркотичні речовини та вирощування якої заборонено, в порушення Закону України «Про обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», не маючи передбаченого дозволу ліцензії, весною 2024 року, точну дату встановити не виявилось можливим, на території домоволодіння, де він фактично мешкає, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , виявив 43 кущі дикоростучих рослин роду коноплі, які за вказаних обставин залишив проростати у ґрунті, з метою використати дані рослини в особистих цілях, а саме для вжиття шляхом куріння.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, направлений на незаконне вирощування рослин конопель з метою доведення ростучих рослин коноплі до стадії дозрівання, ОСОБА_4 дбав за ними шляхом механічного видалення бур`янів безпосередньо поруч з рослинами конопель та здійснював полив даних рослин водою, тим самим умисно в період часу з весни 2024 року до 04.06.2024 незаконно виростив 43 кущі рослин роду конопель.

04.06.2024 під час проведення обшуку на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_4 було виявлено та вилучено 43 кущі рослин роду конопель.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/121-24/15940-НЗПРАП від 13.06.2024 за результатами судової експертизи дослідження матеріалів речовин та виробів, за експертною спеціальністю 8.6. «Дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів» встановлено, що речовина рослинного походження, загальною масою: 13,200 г. вилучена в ході обшуку від 04.06.2024 є рослинами роду коноплі, загальна кількість вилучених кущів рослин роду коноплі склала 43 штуки.

Таким чином, ОСОБА_4 здійснив незаконне вирощування конопель, в загальній кількості 43 рослини роду коноплі.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю, щиро розкаявся та повністю підтвердив зазначені в обвинувальних актах обставини, та добровільно розказав про обставини їх вчинення, як вони викладені вище.

Пояснення ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту та обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпіла ОСОБА_6 надала заяву про розгляд справи без її участі, вказала, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, при призначенні покарання обвинуваченому покладалась на розсуд суду.

За таких обставин справи, згідно з положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечували обвинувачений та інші учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність їх позицій не викликає сумнівів. Судом роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України», «Коробов проти України»).

Розумний сумнів це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений у ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України», «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Мюррей проти Сполученого Королівства» та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що обґрунтованим є таке рішення, що ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні таких кримінальних правопорушень:

- незаконне проникнення до житла, його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 162 КК України;

- незаконне вирощування конопель, вчинене особою, яка була засуджена за цією статтею, його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 310 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та його конкретні обставини, дані про особу обвинуваченого, а саме: що він є громадянином України, неодружений, має на утриманні неповнолітнього сина, не працює, офіційно на території України не зареєстрований, проживає без реєстрації у с. Горяне, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря психіатра не перебуває, має задовільний стан здоров`я, не є особою з інвалідністю, раніше неодноразово судимий: останній раз за вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 28.08.2023 за ч. 1 ст. 310 КК України, до 1 року обмеження волі, звільненого від відбування покарання відповідно до ст. 75 КК України із іспитовим строком 1 рік. Згідно висновку досудової доповіді органу пробації, оцінка ризику повторного вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення є «дуже високою», ризик небезпеки для суспільства оцінюється як «високий».

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , які передбачені ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, яке полягає у повному визнанні своєї вини обвинуваченим, осуду власних дій, наявності відчуття жалю за вчинене, розуміння наслідків своїх дій.

Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , які передбачені ст. 67 КК України, суд визнає, рецидив злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При призначенні покарання суд виходить із положень ст. 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує характер та ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії кримінального проступку та тяжкого злочину, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, особу обвинуваченого і стан його здоров`я, його відношення до скоєних злочинів, та вважає, що обвинуваченому необхідно обрати покарання у виді позбавлення волі, оскільки інші види покарання не будуть мати впливу на його виправлення, і саме в такому випадку буде досягнута передбачена ч. 2 ст. 50 КК України мета покарання у вигляді виправлення особи та попередження скоєння нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами вчинення ним нових злочинів.

За таких обставин, у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 необхідно призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, за правилами ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання біль суворим.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Остаточне покарання ОСОБА_4 визначити на підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 28.08.2023.

Долю речових доказів по кримінальному провадженню суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлений.

Суд вважає за необхідне, в порядку ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати по справі за проведення:

- судово-товарознавчої експертизи № 3110 від 16.04.2024 в розмірі 3786,40 гривень;

- судової експертизи дослідження матеріалів речовин та виробів, за експертною спеціальністю 8.6. «Дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів» № СЕ-19/121-24/15940-НЗПРАП від 13.06.2024 в розмірі 2271,84 гривень;

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Відповідно до ст. 174 КПК України, арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2024 року скасувати.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 310 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі строком 2 (два) роки;

- за ч. 2 ст. 310 КК України у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання покарання за вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 28 серпня 2023 року, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки 3 (три) місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту його затримання, в порядку звернення вироку до виконання.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в дохід держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз в загальному розмірі 6058,24 (шість тисяч п`ятдесят вісім) гривень 24 (двадцять чотири) копійки.

Скасувати арешт накладений на підставі ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду Харківської області від 18 квітня 2024 року, зазначеного у цьому вироку

Речові докази:

-гумовий шланг загальною довжиною 11,40 м., з наружним діаметром 1,5 см., внутрішнім діаметром 1 см., товщиною стінки 2,5 мм., помаранчевого кольору, марки «Fagumit» та водяний електронасос марки «Vodolei» uots, ГОСТ 2628775, виготовлений в Україні із заводським номером, 1022246, сірого кольору передані під розписку на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вважати повернутим власнику ОСОБА_6 ;

-рослини роду конопель в кількості 43 кущі передані на зберігання до УЛМТЗ ГУНП в Харківській області, квитанція про отримання на зберігання речових доказів №1196 від 24.06.2024 знищити.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Чугуївський міський суд Харківської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1