ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 676/7484/24

Провадження № 11-кп/820/548/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Хмельницького апеляційного суду в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційними скаргами представника приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»» ОСОБА_10 , захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_12 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2025 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, українки, з вищою освітою, розлученої, має на утриманні двох малолітніх дітей, директора ТОВ «Хантер Транс Тревел», не судимої, -

яку визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу у розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 51000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік; задоволено частково цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до обвинуваченої ОСОБА_7 : стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 199 135 (сто дев`яносто дев`ять тисяч сто тридцять п`ять) грн. на рахунок відшкодування майнової шкоди, а автомобіль «Mitsubishi Pajero» 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (VIN НОМЕР_2 ) передано цивільному відповідачу ОСОБА_7 , 250 000 (двісті п`ятдесят) грн. відшкодування моральної шкоди та 20 000 (двадцять тисяч) грн. на оплату правничої допомоги; задоволено у повному обсязі

цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО»: стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» 126 209 (сто двадцять шість тисяч двісті дев`ять) грн. 54 коп. відкшодування майнової шкоди в частині витрат на лікування, 158 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. майнової шкоди та 6310 (шість тисяч десять) грн. 48 коп. відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

17 серпня 2024 року, близько 07 години 25 хвилини, на 293км +100м. автомобільної дороги Н - 03 «Житомир - Чернівці» в с. Колибаївка, Кам?янець - Подільської ОТГ, Кам?янець - Подільського району Хмельницької області, керуючи автомобілем «Volkswagen Sharan», державний номерний знак НОМЕР_3 , з боку м. Кам?янець-Подільського в напрямку м. Чернівці та нехтуючи вимогами пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - Правил), ОСОБА_7 змінила напрямок руху в бік зустрічної смуги не переконалася при цьому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а саме водію автомобіля «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_13 , який керував автомобілем в зустрічному напрямку своєю смугою для руху з боку м. Чернівці в напрямку м. Кам?янець-Подільського.

Так, ОСОБА_7 , рухаючись з боку м. Кам?янець-Подільського в напрямку м. Чернівці, при керуванні автомобілем «Volkswagen Sharan» автодорогою із двостороннім рухом, по асфальтобетонному покритті проїзної частини в сухому стані, виїхала на ліву частину автодороги, перетнувши при цьому суцільну лінію дорожньої горизонтальної розмітки 1.1. Розділу 34 вказаних Правил, яку перетинати заборонено, та рухаючись в населеному пункті Колибаївка, вулицею Грушевського, поблизу будинку №69А, Кам?янець -Подільського району Хмельницької області, допустила зіткнення керованого нею автомобіля «Volkswagen Sharan» на зустрічній смузі руху з автомобілем «Mitsubishi Pajero», де в початковій фазі зіткнення у взаємному контакті перебували передня права, переважно кутова, частина автомобіля «Volkswagen Sharan», д.р.н. НОМЕР_5 , та передня права частина автомобіля «MitsubishiPajero», д.н.з. НОМЕР_6 .

Крім того, в порушення вимог п. 2.3 (б) цих Правил ОСОБА_7 була не уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не реагувала на її зміну, чим створила небезпеку водію автомобіля «Mitsubishi Pajero» ОСОБА_13 та у порушення вимог п.п. 1.5., 2.3. д) Правил, створила своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, а також загрозу життю та здоров?ю громадян, а саме пасажиру переднього сидіння автомобіля «Mitsubishi Pajero» ОСОБА_8 і пасажиру переднього сидіння автомобіля «Volkswagen Sharan» ОСОБА_12 , спричинивши їм середньої тяжкості тілесні ушкодження.

ОСОБА_8 отримала тілесне ушкодження у вигляді перелому звиху головки правої стегнової кістки, вторинно відкритого перелому дистального відділу правої променевої кістки із зміщенням відламків по ступеню тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які призвели до тривалого розладу здоров`я більше 21 дня.

Крім цього, ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження в вигляді колотої рани по долоневій поверхні правого променево-зап?ясткового суглоба, по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Окрім того, ОСОБА_12 отримала тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому правої ключиці, по ступеню тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що за своїм звичайним перебігом призвели до тривалого розладу здоров`я більше 21 дня.

Окрім цього, водій автомобіля «Mitsubishi Pajero» ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді забою грудної клітини зліва, саден правого плеча, носа, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, які не спричинили короткочасного розладу здоров`я.

Також, пасажир заднього сидіння справа автомобіля «Volkswagen ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження у вигляді забійної гематоми, садно чола, що по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Своїми діями ОСОБА_7 порушила вимоги правил безпеки дорожнього руху, передбачені пунктами 1.5, 2.3 (б, д), 10.1 та вимоги суцільної лінії дорожньої горизонтальної розмітки 1.1. Розділу 34 вказаних Правил, зміст яких полягає в наступному:

п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху. п. 10.1. Перед будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху.

РОЗДІЛ 34.

1.Горизонтальна розмітка

1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків (осьова розмітка).

Лінію 1.1 перетинати забороняється.

Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об`їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30км/год.

Вищевказані порушення ОСОБА_7 вимог Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а саме отриманням потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_12 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

У апеляційній скарзі представник ПрАТ СК ВУСО ОСОБА_10 прохає змінити вирок в частині стягнення з ПрАТ СК ВУСО 126 209 (сто двадцять шість тисяч двісті дев`ять) грн. 54 коп., відшкодування майнової шкоди в частині витрат на лікування, 158000 (сто п`ятдесят тисяч) гри. майнової шкоди та 6310 (шість тисяч десять) грн. 48 коп. відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині новий, про залишення позовних вимог без задоволення або змінити на належний розмір стягнення відповідно до приписів спеціального закону.

Вважає, що суд першої інстанції під час стягнення з ПрАТ СК ВУСО матеріальної шкоди пошкодженням КТЗ та шкоди, завданої здоров`ю потерпілої, не врахував проведені взаєморозрахунки між ОСОБА_7 та ОСОБА_15 в розмірі 150000 грн., що призвело до помилкового застосування спеціального матеріального законодавства та ухвалення незаконного вироку.

Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції прийняв змінені вимоги до страховика, тобто змінений предмет позову та докази про якісь додаткові витрати на лікування позивачки, які не були надані ПрАТ СК ВУСО, що є суттєвими порушенням кримінального процесуального закону і призвело до ухвалення незаконного вироку.

Апелянт звертає увагу, що витрати на лікування позивачки понесені іншою особою, суд зробив помилкові висновки про стягнення з ПрАТ СК ВУСО без урахування висновків Верховного Суду з цих питань, що призвело до ухвалення незаконного вироку.

Апелянт вважає, що вирок в частині стягнення з ПрАТ СК ВУСО 158000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. майнової шкоди є незрозумілим, так як цифри передбачають стягнення 158 000 грн, а літери сто п`ятдесят тисяч грн., що створює правову невизначеність.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_7 - ОСОБА_11 прохає змінити вирок в частині призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, а саме призначити основне покарання у вигляді штрафу у розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 51000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень без позбавлення права керувати транспортними засобами. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 витрати в рахунок відшкодування моральної шкоди на суму 50000 грн., в іншій частині позовних вимог - відмовити. Відшкодування витрат за надання правничої допомоги представником ОСОБА_8 зменшити співмірно до задоволених позовних вимог. В іншій частині позовних вимог до ОСОБА_7 відмовити.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі взято до уваги, що ОСОБА_7 в повній мірі відшкодувала витрати на лікування ОСОБА_8 , які понесені лікувальним закладом, повністю відшкодувала матеріальну та моральну шкоду потерпілій ОСОБА_12 , про що вона повідомила у судовому засіданні та добровільно і частково відшкодувала матеріальну та моральну шкоду потерпілій ОСОБА_8 .

Зазначив, що суд першої інстанції міг врахувати обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , і інші обставини, які не передбаченні ст. 66 КК України.

Звернув увагу, що з матеріалів справи вбачається, що обвинувачена ОСОБА_7 в судовому засіданні вину у вчиненому правопорушенні визнала повністю, щиро розкаялась та пояснила, що одразу після зіткнення автомобілів вийшла з автомобіля та допомогла своїм пасажирам, після чого підійшла до автомобіля, де була потерпіла ОСОБА_8 , щоб дізнатись чи потрібна допомога.

Окрім того, зазначив апелянт, що ОСОБА_7 раніше не судима, на обліках у психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно та компрометуючими даними ОСББ «Майдан-172» щодо неї не володіє, є одинокою матір`ю, яка має на самостійному утриманні та вихованні двох малолітніх дітей,. Також враховуючи досудову доповідь представника персоналу органу пробації про низький рівень ризику вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого злочину, який є нетяжким та не умисним злочином. Обставинами, які пом`якшують покарання також могло бути враховано належне виконанням ОСОБА_7 своїх батьківських обов`язків щодо виховання та активної участі у шкільному житті доньки ОСОБА_16 та дошкільному житті сина ОСОБА_17 , неперебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра.

Також зазначив, що від початку повномасштабного вторгнення росії, а саме з березня 2022 року, обвинувачена ОСОБА_7 активно бере участь у благодійній тагуманітарній діяльності у складі благодійного фонду «Волонтерський рух Буковини». Зокрема, здійснює доставку гуманітарних вантажів, виконує вантажно-розвантажувальні роботи, надає благодійну допомогу бенефіціарам фонду, серед яких найбільш соціально вразливі категорії внутрішньо переміщених осіб: діти, люди похилого віку, багатодітні родини. ОСОБА_7 у користується повагою та авторитетом серед колективу.

Вважає, що судом першої інстанції не достатньо враховано, що ОСОБА_7 є працюючим директором ТОВ «Хантер Транс Тревел», основна діяльність товариства є саме у здійсненні перевезень пасажирів та вантажів, що дає їй можливість забезпечувати утримання своїх малолітніх дітей: ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З огляду на характер виконуваних обов`язків, постійну потребу в оперативному транспортуванні гуманітарної допомоги, а також для забезпечення утримання дітей за рахунок власної трудової діяльності, обвинуваченій необхідно здійснювати керування транспортними засобами.

Вважає, що вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову є незаконним та необґрунтованим з огляду на неповноту встановлення обставин судом, які мають значення для справи.

Так, судом вирішено стягнути на користь ОСОБА_8 199135 (сто дев`яносто дев`ять тисяч сто тридцять п`ять) грн. на рахунок відшкодування майнової шкоди, а автомобіль «Mitsubishi Pajero» 2007року випуску передати цивільному відповідачу ОСОБА_7 .

Вважає, що суд безпідставно задовольнив вказані вимоги, з огляду на наступне.

Згідно висновку експерта №СЕ-19/123-24/10720-АВ від 12.09.2024, який міститься у матеріалах справи, встановлено, що розмір матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у результаті дорожньо-транспортної пригоди становить 407135,00 грн.; ринкова вартість автомобіля «Mitsubishi Pajero», р.н. НОМЕР_1 , до моменту пошкодження 17.08.2024 не враховуючи деформацій та інших аварійних пошкоджень, становить 407135,00 грн. (чотириста сім тисяч сто тридцять п`ять гривень 00 копійок); вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi Pajero», р.н. НОМЕР_1 , в результаті пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді 17.08.2024, становить 620096,69 грн. (шістсот двадцять тисяч дев`яносто шість гривень 69 копійок).

Окрім цього, зазначає апелянт, що за клопотанням представника у справі було призначено додаткову транспортно-товарознавчу експертизу для визначення вартості аварійно пошкодженого автомобіля позивача на підставі вихідних даних з урахуванням Висновку експерта №СЕ-19/123-24/10720-АВ від 12.09.2024р.Згідно висновку експерта №89-12-24 від 18.12.2024 встановлено, що проводити відновлювальний ремонт автомобіля MITSUBISHI PAJERO, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 за результатами Висновку експерта №СЕ-19/123-24/10720-АВ авто-товарознавчої експертизи від 12.09.2024р. - економічно не доцільно. Ринкова вартість аварійно пошкодженого автомобіля «Mitsubishi Pajero», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на момент виконання експертизи, з заокругленням до гривень складає 201267 гривень.

Таким чином, на думку апелянта, у відзиві обґрунтовано зазначалося що до стягнення з відповідача 1 підлягає наступна сума матеріальної шкоди: 407135,00 грн.(ринкова вартість авто) мінус 158000,00 грн.( страхове відшкодування з відповідача 2) мінус 201267,00 грн. (ринкова вартість пошкодженого авто, яке залишилось у позивача), що дорівнює 47868,00 грн.

Отже апелянт вважає, що оскільки, потерпіла ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 1200 доларів США (еквівалент 50000 грн), що підтверджується відповідним вироком суду, з урахуванням ринкової вартості аварійно пошкодженого автомобіля, який залишився у власності позивача, а також добровільної сплати відповідачем-1 на користь позивача грошових коштів у розмірі 50000 грн, у відповідача-1 відсутній обов`язок щодо подальшого відшкодування майнової шкоди. Відтак, правові підстави для стягнення такого відшкодування відсутні.

З огляду на викладене, зазначає апелянт, вирок суду першої інстанції в цій частині не відповідає фактичним обставинам справи та є таким, що не відповідає вимогам законності, обґрунтованості, повноти дослідження доказів і принципу справедливості, а тому підлягає скасуванню.

Крім того, зазначає апелянт, що судом першої інстанції вирішено стягнути на користь ОСОБА_8 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) грн. відшкодування моральної шкоди.

Вважає, що суд задовольнив указану вимогу позивача без урахування засад розумності, виваженості, справедливості, а також без урахування майнового стану обвинуваченої ОСОБА_7 та її соціального статусу.

Так, під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_7 вину визнала повністю, щиро розкаялася у вчиненому, активно сприяла розкриттю злочину, повністю відшкодувала шкоду потерпілій ОСОБА_12 , також відшкодовувала як матеріальну, так і моральну шкоду ОСОБА_8 .

Зокрема, ОСОБА_7 відшкодовано позивачу 2500 доларів США (еквівалент 100000грн), про що зазначено у вироку суду.

ОСОБА_7 є працюючою, однак її дохід не є значним. Крім цього, вона є одинокою матір`ю, яка має на утриманні двох малолітніх дітей.

З урахуванням її соціального статусу та доходів, на що ОСОБА_7 наголошувала у суді, що вона фізично не зможе виконати майбутнє рішення суду про стягнення з неї ще 250000гривень, оскільки така сума для неї є надзвичайно непомірною.

Окрім цього, відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо- транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, розмір страхового відшкодування за моральну шкоду залежить саме від розміру страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, та складає відповідно 6310,48 грн. (5 % від 126209,54 грн.). Відповідна сума також підлягає стягненню зі Страховика.

У зв`язку з наведеним, апелянт просить суд при винесенні рішення врахувати щирі дії ОСОБА_7 на випередження, прагнення до примирення, а також факт часткового, а можливо і повного задоволення вимог позивача щодо моральної шкоди.

Призначення ж надмірної додаткової суми відшкодування моральної шкоди було б надмірним і несправедливим, оскільки основна мета компенсації вже фактично досягнута, як шляхом дій ОСОБА_7 , так і діями страховика.

Крім того, з акту надання послуг правничої допомоги, який міститься у матеріалах справи, відсутні чіткі процесуальні дії адвоката у наданні саме правничої допомоги, окрім зустрічей та консультацій на невизначену тему.

Звертає увагу, що представник позивача має більше 7 років адвокатського стажу, а отже написання цивільного позову в рамках кримінального провадження не є надто складним процесуальним документом для складання якого б потребувалось 7 годин часу.

Окрім цього, у матеріалах справи відсутній договір про надання правничої допомоги, який передбачає умови та оплату саме такої грошової суми.

Також, представником позивача не надано до позову доказів отримання грошових коштів від позивача в рамках оплати за надання правничої допомоги саме на суму 20000 грн. Зважаючи на викладене вважає, що витрати у розмірі 20000 грн. є необґрунтованими.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_12 прохала змінити вирок в частині призначеного обвинуваченій ОСОБА_7 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. Прохає призначити обвинуваченій ОСОБА_7 більш м`яке покарання, з урахуванням пом`якшуючих обставин, без застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Вважає, що вирок з призначенням штрафу у такому розмірі та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік є надмірно суворим покаранням з огляду на пом`якшуючі обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого правопорушення і підлягає скасуванню на підставі ч. 2 ст. 409 КПК України у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Зазначає, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень вона пройшла необхідне лікування, а витрати на нього в повному обсязі були добровільно та без зволікань відшкодовані обвинуваченою ОСОБА_7 . Крім того, обвинувачена неодноразово надавала її моральну підтримку, виявляла ініціативу в допомозі під час її відновлення та всіляко сприяла одужанню і відшкодувала завдану моральну шкоду.

Обвинувачена щиро кається у скоєному, визнала свою вину в повному обсязі, активно співпрацювала зі слідством та судом, а завдану шкоду повністю відшкодувала добровільно та без зволікань, що також свідчить про її позитивні особисті якості та щире прагнення до виправлення.

Вважає, що слід врахувати, що обвинувачена є одинокою матір`ю двох малолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем проживання, бере участь у волонтерській діяльності з початку повномасштабного вторгнення, а також обіймає посаду директора ТОВ «Хантер Транс Тревел», що спеціалізується на пасажирських перевезеннях. Завдяки цій роботі, яка безпосередньо пов`язана з керуванням транспортними засобами, вона забезпечує утримання та належний догляд за своїми дітьми, що є важливим фактором для врахування при призначенні покарання.

Беручи до уваги всі вищевказані обставини, позитивні характеристики особи обвинуваченої, її поведінку після вчинення правопорушення, щире каяття та добровільне відшкодування завданої шкоди, вважаю, що суд мав можливість і достатні правові підстави для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання.

Заслухавши доповідача, обвинувачену та захисника, які прохали задовольнити їх апеляційну скаргу та апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_12 , а апеляційну скаргу представника ПрАТ СК ВУСО прохали залишити без задоволення, потерпілу ОСОБА_8 , її представника та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що вирок суду в частині задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» в сумі 126 209 (сто двадцять шість тисяч двісті дев`ять) грн. 54 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди в частині витрат на лікування слід скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, а в іншій частині вирок слід залишити без змін, за таких підстав.

Потерпіла ОСОБА_12 та представник цивільного відповідача в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. До початку судового розгляду подали заяву про розгляд справи за їх відсутністю.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 дотримано не в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за наведених у вироку суду обставин, та правильність кваліфікації її дій та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується.

Щодо призначеного судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції,призначаючи основне покарання за вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України правильно призначив покарання у виді штрафу у розмірі 3000 неоподаткованих мінімуми доходів громадян.

Щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 286 КК України передбачено покарання за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Відповідно до частини 1 статті 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, повязане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 69 КК України на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, оскільки штраф у розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян визначено як одне з основних покарань у санкції частини 1 статті 286 КК України, особу не може бути звільнено від передбаченого нею обов`язкового додаткового покарання на підставі положень частини 2 статті 69 зазначеного Кодексу.

З цих підстав апеляційні доводи потерпілої ОСОБА_12 та захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - ОСОБА_11 в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо позову цивільного позивача ОСОБА_8 , пред`явленого до двох відповідачів: ОСОБА_7 , як до особи, що заподіяла шкоду та до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», як страхувальника цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, колегія суддів зазначає наступне.

Суд першої інстанції цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнив частково - стягнув з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 199 135 (сто дев`яносто дев`ять тисяч сто тридцять п`ять) грн. на рахунок відшкодування майнової шкоди, а автомобіль «Mitsubishi Pajero» 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (VIN НОМЕР_2 ) передав цивільному відповідачу ОСОБА_7 , 250000 (двісті п`ятдесят) грн. відшкодування моральної шкоди та 20000 (двадцять тисяч) грн. на оплату правничої допомоги; цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» задовольнив у повному обсязі - стягнув з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» 126209 (сто двадцять шість тисяч двісті дев`ять) грн. 54 коп. відшкодування майнової шкоди в частині витрат на лікування, 158000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. майнової шкоди та 6310 (шість тисяч десять) грн. 48 коп. відшкодування моральної шкоди.

Частиною 1 ст. 1177 ЦК України закріплено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону, та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, згідно якого особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом приписів ст.ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини та громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Під час вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також визначити порядок її відшкодування.

Ці вимоги закону під час вирішення цивільного позову судом першої інстанції дотримані не в повному обсязі, з огляду на таке.

Щодо відшкодування витрат на лікування.

Суд першої інстанції виходив із положень статей 22, 1166, 1177, 1195, 1187 ЦК України та статей 22, 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якими шкода, завдана життю та здоров`ю потерпілої внаслідок ДТП, підлягає відшкодуванню за рахунок страховика в межах страхової суми.

Зазначив, що матеріалами справи підтверджено, що витрати на лікування у розмірі 126209,54 грн. документально обґрунтовані (аптечні чеки, акти медичних послуг) та безпосередньо пов`язані з лікуванням травм, отриманих потерпілою. Відсутні підстави вважати такі витрати недостовірними або понесеними іншою особою. Наявність на чеках прізвища ОСОБА_18 належно пояснена в судовому засіданні та не спростовує факту, що витрати були здійснені в інтересах потерпілої.

Отже, суд першої інстанції стягнув із ПрАТ «СК «ВУСО» на користь потерпілої суму витрат на лікування 126209 грн. 54 коп.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів судової справи, потерпілою ОСОБА_8 заявлено цивільний позов до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», в якому просить суд стягнути з ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» матеріальну шкоду в розмірі 126209 грн. 54 коп.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених кримінальним правопорушенням, установити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

На думку колегії суддів, цих вимог закону при вирішенні цивільного позову у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції дотримався не в повній мірі.

Зокрема, задовольняючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», суд не обґрунтував свої висновки, не вказав якими конкретними доказами підтверджуються витрати на лікування у розмірі 126209 грн. 54 коп грн., а лише зазначив, що матеріалами справи підтверджено, що витрати на лікування у розмірі 126209,54 грн. документально обґрунтовані (аптечні чеки, акти медичних послуг) та безпосередньо пов`язані з лікуванням травм, отриманих потерпілою. Відсутні підстави вважати такі витрати недостовірними або понесеними іншою особою. Наявність на чеках прізвища ОСОБА_18 належно пояснена в судовому засіданні та не спростовує факту, що витрати були здійснені в інтересах потерпілої.

Разом з цим, висновки суду першої інстанції при вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 , в порушення вимог ст.ст. 370, 374 КПК України щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості, зроблено без належного з`ясування доведеності підстав і розміру цих позовних вимог, без належного мотивування та надання правової оцінки, зокрема, відповідних наданих потерпілою стороною квитанцій та чеків про придбання медичних засобів та товарів на предмет їх необхідності в застосуванні при лікуванні потерпілої.

За таких обставин вирок суду в частині вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди пов`язаної з лікуванням не можна вважати законним та обґрунтованим.

Оскільки для повного, об`єктивного і правильного вирішення провадження щодо ОСОБА_7 у частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 до ПрАТ «СК «ВУСО» щодо відшкодування витрат на лікування необхідно додатково дослідити наявні документи та докази, по цьому провадженню в частині вирішення цивільного позову необхідно призначити на новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Зазначені порушення на переконання колегії суддів, є істотними, а тому суд апеляційної інстанції скасовує вирок в цій частині з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Щодо відшкодування шкоди, заподіяної майну, та щодо витрат на правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України та ст. 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо витрати на його ремонт перевищують його ринкову вартість. З висновків експертів убачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi Pajero» перевищує його ринкову вартість, тому він обґрунтовано визнаний фізично знищеним.

Крім того, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, визначаючи розмір матеріальної шкоди, правильно застосував норми ст. 1192 ЦК України та статей 29 - 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якими транспортний засіб визнається фізично знищеним, якщо витрати на його ремонт перевищують його ринкову вартість.

Висновками експертів підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi Pajero» значно перевищує його ринкову вартість. Саме тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав автомобіль фізично знищеним та, відповідно до закону, визначив розмір збитків у межах різниці між ринковою вартістю автомобіля та сумою отриманого страхового відшкодування, врахувавши при цьому залишкову вартість транспортного засобу.

Доводи апелянта, захисника ОСОБА_6 , про необхідність зменшення розміру відшкодування з огляду на залишкову вартість автомобіля та часткові виплати у сумі 50000 грн не знайшли підтвердження у матеріалах справи. Суд першої інстанції належним чином дослідив надані експертні висновки, зокрема №СЕ-19/123-24/10720-АВ від 19.09.2024 та №89-12-24 від 18.12.2024, і дав їм оцінку, дійшовши обґрунтованого висновку про розмір підлягаючої відшкодуванню шкоди - 199 135 грн, з урахуванням ліміту відповідальності страховика та вартості пошкодженого авто.

З урахуванням ліміту відповідальності страховика (160 000 грн мінус 2000 грн франшизи), суд правильно стягнув із ПрАТ «СК «ВУСО» 158000 грн, а решту шкоди, 199135 грн, поклав на обвинувачену ОСОБА_7 .

Щодо способу та механізму передачі автомобіля«Mitsubishi Pajero» 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (VIN НОМЕР_2 ) ОСОБА_7 за заявою заінтересованих осіб суд першої інстанції може вирішити шляхом роз`яснення судового рішення відповідно до ст. 380 КПК України.

Щодо моральної шкоди.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 129 КПК ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Усталеною судовою практикою визначено, що розмір відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому слід виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд першої інстанції, застосувавши статті 23, 1167 ЦК України, обґрунтовано стягнув із ОСОБА_7 на користь потерпілої 250000 грн, врахувавши глибину страждань потерпілої, характер і наслідки отриманих травм, часткове добровільне відшкодування, а також засади розумності та справедливості.

Так, під час визначення розміру моральної шкоди потерпілій суд першої інстанції урахував тяжкість вчиненого злочину, глибину фізичних і душевних страждань потерпілої, майновий стан засудженої, інші обставини кримінального провадження, добровільне відшкодування частини завданої моральної шкоди, довготривалий характер страждань потерпілої.

Виходячи із засад розумності та справедливості суд першої інстанції частково задовольнив цивільний позов ОСОБА_8 стягнув на її користь із засудженої по 250000 грн завданої моральної шкоди.

Суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір морального відшкодування потерпілій, тому зменшенню він не підлягає, а апеляційну скаргу захисника в цій частині слід залишити без задоволення.

Суд першої інстанції, керуючись ст. 118, 124 КПК України та усталеною практикою Верховного Суду (зокрема, постанови у справах №821/227/17, №755/9215/15-ц, №607/4341/20), правильно дійшов висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_7 на користь потерпілої 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вони є документально підтвердженими, фактичними, неминучими та співмірними зі складністю провадження (акт наданих послуг з правничої допомоги т. 1 а.с. 69).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив матеріали справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права та обґрунтовано задовольнив в цій частині цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 у визначених розмірах.

Аргумент представника ПрАТ СК ВУСО, про «незрозумілість» вироку внаслідок розбіжності між цифровим та прописним зазначенням суми (158 000 грн./сто п`ятдесят тисяч гривень) не може бути підставою для скасування вироку, оскільки з контексту судового рішення чітко вбачається, що підлягає стягненню саме 158000 грн. Така технічна описка не впливає на законність та обґрунтованість вироку і може бути виправлена у встановленому процесуальному порядку ст. 379 КПК України.

Отже, наведені в апеляційних скаргах доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, який правильно застосував норми матеріального та процесуального права і ухвалив законне та обґрунтоване рішення в цій частині вирішення цивільного позову.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення є неповнота судового розгляду (ст. 410 КПК України).

Відповідно до вимог ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо: судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення; необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Частина 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення Кримінального процесуального Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: законність, забезпечення права на захист та доступ до правосуддя.

Таким чином враховуючи наведене, положення ст.ст. 7, 9 КПК України та встановлений факт неналежного виконання судом першої інстанції вимог ст.ст. 128, 129 КПК України при вирішенні цивільного позову, апеляційний суд вважає наведені порушення вимог кримінального процесуального закону істотними та у відповідності до положень ч. 6 ст. 9 КПК України та ст.ст. 409, 410, 411, 412, 415 КПК України визнає їх підставою для скасування вироку суду в частині вирішення цивільного позову з призначенням в цій частині нового розгляду у суді першої інстанції у порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене апеляційна скарга представника приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»» ОСОБА_10 підлягає частковому задоволенню, а оскаржуваний вирок суду скасуванню в частині вирішення цивільного позову з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Матеріали кримінального провадження не містять інших істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування або зміни оскаржуваного вироку.

Відтак, апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - ОСОБА_11 та апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_12 слід залишити без задоволення.

Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 в частині задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» в сумі 126 209 (сто двадцять шість тисяч двісті дев`ять) грн. 54 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди в частині витрат на лікування необхідно скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - ОСОБА_11 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 в частині задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» в сумі 126 209 (сто двадцять шість тисяч двісті дев`ять) грн. 54 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди в частині витрат на лікування скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду, якою вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасовано з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, касаційному оскарженню не підлягає.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу сторони можуть подати касаційні скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня проголошення цієї ухвали.

Судді