Справа № 203/4823/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року Центральний районний суд міста Дніпра в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпро клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про часткове скасування арешту майна,-

ВСТАНОВИВ:

До Центрального районного суду м.Дніпра надійшло вищезазначене клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , в якій заявник посилався на те, що ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра від 21.07.2025 року у справі №203/4823/25 в рамках кримінального провадження №0001990 було накладено арешт на транспортний засіб «Renault», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 . Посилаючись на те, що вказаний автомобіль необхідний останній для щоденного використання, проведення в рамках кримінального провадження всіх необхідних слідчих дій та експертних досліджень, відсутність підстав для подальшого обмеження власника у користуванні належним йому майном, заявник просив частково скасувати арешт з транспортного засобу, накладений ухвалою слідчого судді від 21.07.2025 року, в частині заборони користування.

В судовому засіданні 22.08.2025 року адвокат ОСОБА_3 підтримав подане клопотання та просив його задовольнити. В наступне судове засідання, призначене на 26.08.2025 року, надав заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності та задовольнити клопотання.

Слідчий в призначене судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності.

За вказаних обставин, враховуючи положення ч.6 ст.9, ст.ст.26,28,174 КПК України, слідчий суддя, з метою прийняття процесуального рішення в розумні строки, вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності сторони заявника та слідчого.

Перевіривши викладені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Під час розгляду клопотання встановлено, що СВ Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001990 від 11.07.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, розпочате за фактом ДТП, що сталась 11.07.2025 року на перехресті пр.Б.Хмельницького та вул.Перемоги в м.Дніпрі за участю електросамоката «Forte» та автомобіля «Renault», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок якої водій електросамоката отримав тілесні ушкодження.

Під час проведення огляду місця події 11.07.2025 було оглянуто та вилучено транспортний засіб «Renault», д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 та який було передано на зберігання на спеціалізований майданчик тимчасового зберігання транспортних засобів за адресою: м.Дніпро, вул.Передова,427.

Постановою слідчого від 11.07.2025 року зазначений вище автомобіль було визнано речовим доказом.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра від 21.07.2025 року у справі №203/4823/25 в рамках кримінального провадження №0001990 було задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на транспортний засіб «Renault», д.н.з. НОМЕР_1 , із забороною відчуження, розпорядження та користування цим транспортним засобом.

Відповідно ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів такого забезпечення є арешт майна.

Частинами 1,3 ст.132 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно ч.ч.1,2 ст.100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною 9 ст.100 КПК України передбачено, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Пунктами 5,6 ч.2 ст.173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя враховує, що згідно неспростованих доводів клопотання на теперішній час у кримінальному провадженні проведено необхідні експертні дослідження та слідчі дії із арештованим транспортним засобом.

Власником автомобіля «Renault», д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_4 , яка не була учасником ДТП.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що з урахуванням характеру та обставин кримінального правопорушення, проведених експертних досліджень, немає жодної процесуальної доцільності у подальшій забороні власнику користуватись належним йому транспортним засобом.

За вказаних вище обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що на теперішній час буде виправданим зняття арешту з автомобіля в частині позбавлення права користування останнім та повернення його власнику в користування та на відповідальне зберігання, як речового доказу, що забезпечить збереження транспортного засобу як речового доказу та дотримання прав власника на користування майном.

Керуючись ст.ст.28,131,132,170,173,174,369-372 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про часткове скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані в рамках кримінального провадження №0001990 згідно ухвали слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра від 21 липня 2025 року у справі №203/4823/25, а саме: скасувати арешт в частині заборони користування транспортним засобом - автомобілем «Renault», д.н.з. НОМЕР_1 , що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 , повернувши автомобіль останній в користування та на відповідальне зберігання, як речового доказу.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1