Справа № 152/599/25
Провадження №11-сс/801/376/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: Роздорожна
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого-судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря ОСОБА_4

прокурора в режимі відеоконференції ОСОБА_5

підозрюваного в режимі відеоконференції ОСОБА_6

захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шаргородського районного Вінницького міського суду Вінницької області від 01 травня 2025 року про застосування заходу забезпечення кримінального провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Буди Гайсинського району Вінницької області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду Вінницької області від 01 травня 2025 року задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 про застосування заходу забезпечення кримінального провадження № 0000102, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.04.2025 року за ознаками ч. 1 ст. 121 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

Застосовано до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому 30.04.2025 оголошено підозру за ч. 1 ст. 121 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком 60 (шістдесят) днів у межах строку досудового розслідування до 27 червня 2025 року без визначення застави.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя вказав, що прокурором під час розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, внаслідок чого дійшов висновку про необхідність застосування виключного запобіжного заходу, яким є тримання під вартою. Також на переконання слідчого судді прокурором доведено неможливість застосування менш суворих запобіжних заходів, а також застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі захисника підозрюваного ставиться питання про скасування ухвали слідчого судді Шаргородського районного суду Вінницької області від 01.05.2025 через істотні порушення кримінального процесуального закону та невідповідність висновків фактичним обставинам провадження. Просить застосувати до ОСОБА_6 менш суворий запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду клопотання слідчим суддею не виконано вимоги ст. 187 КПК України щодо оцінки в сукупності всі обставини, у тому числі віку, стану здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_5 заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника вважаючи ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою.

Підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав викладених в ній та просили задовольнити її в повному об`ємі.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підозрюваного підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з ухвали, слідчим суддею зазначені вимоги закону не дотримано, а висновки про необхідність застосування виключного запобіжного заходу належним чином не умотивовано.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

В жодному випадку запобіжний захід не може розцінюватись, як покарання за вчинене діяння.

Оскільки ухвала слідчого судді в частині обґрунтованості підозри стороною захисту не оспорюється, тому висновки слідчого судді в цій частині апеляційним судом не перевіряються.

Стосовно наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважав доведеними ризики переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, а також вчинити інше правопорушення.

Проте суд апеляційної інстанції наголошує, що можливе призначення в майбутньому кримінального покарання, навіть у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально в місцях несвободи, не може бути об`єктивною підставою вважати доведеним, що підозрюваним буть вчинятись спроби ухилятись від органів досудового розслідування чи суду. Таким чином суд вважає недоведеним ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Стосовно ризику вчинення іншого кримінального правопорушення суд зазначає про те, що ані слідчим у клопотанні, ані прокурором в судовому засіданні не доведено, що ОСОБА_6 у минулому притягався до будь-якого виду відповідальності, який би вказував на антисоціальну (кримінальну) поведінку особи, що у свою чергу нівелює висновки щодо існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Натомість доказами, долученими до клопотання про застосування запобіжного заходу установлено, що ОСОБА_6 проживає в одному населеному пункті з потерпілим та свідками, добре знайомий з ними, через що на даному етапі здійснення кримінального провадження з високою імовірністю можливо констатувати наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні.

Однак за приписами ст. 187 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

Як убачається з оскаржуваної ухвали, зазначені положення слідчим суддею не враховано.

Так, поза увагою слідчого судді залишились дані про особу підозрюваного. Зокрема установлено, що ОСОБА_6 вперше притягається до кримінальної відповідальності, визнає факт заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , проживає у цивільному шлюбі та спільно з дружиною виховує малолітню дитину, тобто фактично виконує батьківські обов`язки.

При цьому висновки слідчого судді про неможливість застосування домашнього арешту через відсутність даних про реєстрацію підозрюваного в селі Руданське, відсутність даних про власника житла та його згоди на перебування ОСОБА_6 у цьому житлі під домашнім арештом не гуртуються на законі. Так, звертаючись до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий у відповідному клопотанні зазначив місце проживання підозрюваного саме по АДРЕСА_2 . Також за змістом оголошеної підозри ОСОБА_6 саме з цього місця проживання взяв знаряддя злочину, яким у подальшому спричинив потерпілому тілесні ушкодження. Окрім того кримінальний процесуальний закон не вимагає обов`язку сторони провадження надавати суду згоду власника житла про перебування особи у цьому помешканні у разі застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Окрім цього підозрюваний ОСОБА_6 позитивно характеризується за місцем проживання та такі дані про особу свідчать про позитивну репутацію підозрюваного.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу, як уже зазначалось вище, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання ризикам, визначеним ст. 177 КПК України.

Необхідно також врахувати положення ч. 4 ст. 194 КПК України, за змістом якої якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення також існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, слідчий суддя, суд мають право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

На переконання суду стороною обвинувачення не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Натомість з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, за яким особі оголошено підозру, наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також даних про особу підозрюваного, на переконання апеляційного суду відсутні підстави для застосування виняткового запобіжного заходу, яким є тримання під вартою, натомість належним і достатнім запобіжним заходом, який забезпечить виконання ним покладених обов`язків, може бути цілодобовий домашній арешт.

Так, застосування домашнього арешту передбачає відчутне втручання у приватне життя особи шляхом покладання на неї за рішенням суду заборон та обмежень. Із цих підстав за оцінками Європейського суду із прав людини домашній арешт розглядається в тій самій площині, що й тримання особи під вартою, оскільки він пов`язаний із позбавленням свободи, виходячи з розуміння положень Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Виходячи з переліку запобіжних заходів, закріплених у ст. 176 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі. Такий запобіжний захід має застосовуватися у тих випадках, коли застава є занадто м`яким запобіжним заходом, а тримання під вартою - занадто суворим. Отже, за ступенем суворості такий захід межує з позбавленням волі у значенні ст. 5 КЗПЛ. Зокрема, у справі "Вітторіо і Луіджи Манчині проти Італії" ЄСПЛ зазначив, що і тримання під вартою у в`язниці, і домашній арешт були для заявників позбавленням свободи, виходячи із розуміння пп. "с" п. 1 ст. 5 КЗПЛ.

Домашній арешт за своєю сутністю є комплексом призначених за рішенням суду заборон і обмежень, які накладаються на підозрюваного (обвинуваченого) у зв`язку з його повною чи частковою ізоляцією у певному приміщенні, спрямовані на досягнення мети цього запобіжного заходу, реалізуються й контролюються правоохоронними органами у взаємодії з органом досудового розслідування, у чиєму провадженні знаходиться справа.

Також з метою забезпечення кримінального провадження суд вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шаргородського районного суду Вінницької області від 01 травня 2025 про застосування заходу забезпечення кримінального провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України скасувати.

Відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 про застосування заходу забезпечення кримінального провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 .

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою АДРЕСА_2 , із забороною залишати житло цілодобово.

Встановити термін дії ухвали до 27 червня 2025 року включно.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки:

-прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора чи суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання чи роботи;

-утриматися від спілкування з потерпілим ОСОБА_9 , а також зі свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт для виїзду за кордон.

Підозрюваного ОСОБА_6 звільнити з-під варти.

Копію ухвали для виконання та здійснення контролю надіслати Вінницькій установі виконання покарань (№ 1) та органу поліції за місцем проживання підозрюваного.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: