Справа № 650/1233/24
провадження № 1-кп/650/141/25
ВИРОК

іменем України

17 червня 2025 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Велика Олександрівка в спеціальному судовому провадженні кримінальне провадження № 0000124 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця російської федерації, місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , громадянина України,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 111-1 КК України,

встановив:

Згідно з Конституцією України Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

У порушення вимог п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ) президент, а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів Збройних Сил рф (далі зс рф) на територію України.

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН).

До складу ООН входять Україна, рф та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН усі члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 09 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями: № 2131 (XX) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (XXV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки; № 3314 (XXIX) від 14 грудня 1974 року, що містить визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX), серед іншого визначено, що ознаками агресії є:

- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;

- застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави:

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав закріплені у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року, який визнається рф та Україною.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Згідно з указаним документом територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і рф.

Статтями 1, 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно зі статтею 5 Конституції України носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішується питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території.

22 лютого 2022 року президент рф направив до ради федерації звернення про використання збройних сил рф за межами рф, яке було задоволено.

24 лютого 2022 року приблизно о 5 годині президент російської федерації оголосив про рішення розпочати повномасштабну військову агресію проти України.

У подальшому збройні сили рф, які діяли за наказом керівництва рф і зс рф, вторглись на територію Україну шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно увійшли на територію Україну через державні кордони України в Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим змінили межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією при цьому нанесли ракетно-бомбові удари по військовим і цивільним об`єктам України, а також ввели на територію суверенної держави війська країни-агресора.

Таким чином, з 24.02.2022 і по цей день дії рф проти України підпадають під всі пункти, передбачені ст. 3 Резолюції 3314, а тому такі дії слід кваліфікувати саме як акт агресії рф проти України.

У зв`язку з цим, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 введено воєнний стан, який на цей час відповідно до чинного законодавства триває.

Законом України від 22.05.2022 № 2265-ІХ «Про заборону пропаганди російського нацистського тоталітарного режиму, збройної агресії російської федерації як держави-терориста проти України, символіки воєнного вторгнення російського нацистського тоталітарного режиму в Україну» російська федерація визнана державою - терористом (державою - агресором).

Відповідно до ст. 42 Положення про закони і звичаї війни на суходолі IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, ратифікованої Україною 24.08.1991, територія визнається окупованою якщо вона фактично перебуває під владою армії супротивника. Окупація поширюється лише на ту територію, де така влада встановлена і здатна виконувати свої функції.

Відповідно до п.п. 6, 7 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована російською федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

Окупаційна адміністрація російської федерації сукупність державних органів і структур російської федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

У період з 24.02.2022 по цей час більшу частину території Херсонської області, у тому числі с. Улянівка Скадовського району, захоплено військовослужбовцями зс рф і воно знаходиться під тимчасовою окупацією держави-агресора, що визначено Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309 (зі змінами від 09.03.2023 №84).

Так, у серпні 2022 року представниками збройних формувань російської федерації всупереч законного порядку установленого Конституцією України, Законами України «Про місцеві державні адміністрації», «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими діючими нормативно-правовими актами, на тимчасово окупованій території Улянівського старостинського округу Скадовської міської територіальної громади Скадовського району Херсонської області цілеспрямовано створено підпорядкований, керований та фінансований російською федерацією незаконний орган влади, а саме: окупаційну адміністрацію т.зв. «Улянівську сільську раду Скадовського муніципального округу Херсонської області».

Достовірно знаючи про вищевказані обставини, які є загальновідомим фактом, громадянин України ОСОБА_5 , фактично проживаючи на території с. Улянівка Скадовського району Херсонської області, будучи проросійські налаштованим, достеменно проінформованим та розуміючи факт захоплення с. Улянівка збройними силами російської федерації, усвідомлюючи, що суверенітет України поширюється на всю її територію, Україна є унітарною державою, а територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною, будучи обізнаним про те, що Херсонська область є невід`ємною складовою частиною України, що порядок утворення органів виконавчої влади та місцевого самоврядування регулюється виключно Конституцією України та законами України, 08.08.2022, перебуваючи в с. Улянівка Скадовського району Херсонської області, прийняв пропозицію від невстановлених під час досудового розслідування осіб із числа представників держави-агресора російської федерації та добровільно зайняв посаду т.зв. «голови Улянівської сільської ради Скадовського муніципального округу Херсонської області», пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, а саме в окупаційній адміністрації держави-агресора, т.зв. «Улянівській сільській раді Скадовського муніципального округу Херсонської області», за місцем фактичного розташування в адміністративній будівлі Улянівського старостинського округу Скадовської міської територіальної громади Скадовського району Херсонської області за адресою: Херсонська область, Скадовський район, с. Улянівка, вул. Центральна, 1.

Так, ОСОБА_5 , добровільно зайнявши 08.08.2022 вищевказану посаду, на виконання завдання держави-агресора (рф), у якості керівника незаконного органу влади, створеного на тимчасово окупованій території, а саме окупаційної адміністрації держави-агресора, погодився організовувати роботу із:

- здійснення керівництва незаконним органом влади, а саме окупаційною адміністрацією т.зв. «Улянівською сільською радою Скадовського муніципального округу Херсонської області»;

- забезпечення співробітництва з представниками влади та збройних формувань держави-агресора (рф);

- організація надання мешканцям тимчасово окупованої території с. Улянівка Скадовського району Херсонської області матеріальної допомоги та інших виплат у грошовій одиниці рф (рублях);

- забезпечення примусової паспортизації громадян України мешканців Улянівського старостинського округу Скадовської міської територіальної громади Скадовського району Херсонської області паспортами громадян російської федерації.

При цьому, реалізуючи адміністративно-господарські та організаційно-розпорядчі функції, ОСОБА_5 розпоряджається майном Улянівського старостинського округу Скадовської міської територіальної громади Скадовського району Херсонської області, а саме: адміністративним приміщенням старостату, розташованим за адресою: Херсонська область, Скадовський район, с. Улянівка, вул. Центральна, 1 шляхом особистого безпідставного використання службового кабінету старости села, приміщеннями Улянівського ліцею Скадовської міської ради, розташованого за адресою: Херсонська область, Скадовський район, с. Улянівка, вул. Молодіжна, 20А.

На судовому засіданні прокурор підтримав обвинувачення, вказав про доведеність вини обвинуваченого зібраними в ході досудового розслідування доказами, які були досліджені судом у відкритому судовому засіданні, а також показаннями свідків, та просив суд призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на десять років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління і місцевого самоврядування та займатися діяльністю, пов`язаною з наданням публічних послуг строком на 15 років, з конфіскацією всього належного йому майна. Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою залишити без змін. Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту фактичного затримання.

Захисник у судовому засіданні просив ухвалити виправдувальний вирок у зв`язку з недоведеністю добровільності дій ОСОБА_5 , зазначивши, що матеріали кримінального провадження не містять належних та допустимих доказів того, що його підзахисний усвідомлено і добровільно погодився на зайняття посади в незаконному органі влади, створеному окупаційною адміністрацією російської федерації, та що він реалізовував владні повноваження з власної ініціативи, а не під тиском обставин, пов`язаних із перебуванням на тимчасово окупованій території та наявною загрозою для життя і здоров`я.

Обвинувачений на судове засідання не з`явився, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, відповідно до ухвали слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 06 березня 2024 року у справі № 490/1477/24 проведено у спеціальному порядку, а судовий розгляд справи здійснений у спеціальному судовому провадженні, за його відсутності, відповідно до ухвали Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 23 липня 2024 року, у зв`язку з чим суд констатує, що як стороною обвинувачення в ході здійснення спеціального досудового розслідування, так і судом в ході здійснення спеціального судового провадження (in absentia), були здійснені всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Так, участь захисника у даному кримінальному провадженні, залученого для здійснення захисту за призначенням, була забезпечена із самого початку кримінального переслідування обвинуваченого та здійснювалася до ухвалення вироку у справі. Захисник брав участь у кожній слідчій (розшуковій) дії, яка передбачала його обов`язкову участь, отримував усі процесуальні документи, що підлягали врученню обвинуваченому, брав участь у кожному судовому засіданні, в якому здійснювався розгляд справи по суті. Жодних зауважень, клопотань чи заперечень з цього приводу від захисника протягом здійснення кримінального провадження не надходило.

Впродовж усього судового розгляду справи інформація про відповідні процесуальні документи та повістки про виклик обвинуваченого до суду завчасно публікувалися у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 КПК України (газета «Урядовий кур`єр») та на офіційному веб-сайті суду, в порядку передбаченому абз. 6 частини третьої статті 323 КПК України, а також на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, у зв`язку з чим обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з їх змістом.

Після постановлення ухвали про спеціальне судове провадження та до ухвалення вироку у справі обвинувачений до суду не з`являвся та не був до нього доставлений, що свідчило про відсутність підстав для переходу суду до судового розгляду згідно із загальними правилами, передбаченими КПК України.

З матеріалів справи суд також встановив, що обвинувачений мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, він отримав чи мав би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мав можливість бути обізнаними із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати захисника самостійно; в) бути судженим в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного йому захисника безплатно для нього. Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (напр., справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом заходи, щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову обвинуваченого, який повинен знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про його наміри ухилитися від зустрічі з правосуддям держави Україна. Ухилення обвинуваченого від правосуддя суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» пункту 3 статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, статті 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (частина третя статті 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за їх відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинувачених була застосована належна правова процедура в контексті приписів статті 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Отже, зважаючи на виконання судом усіх передбачених наведеними положеннями кримінального процесуального законодавства вимог щодо проведення спеціального судового провадження, кримінальне провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, а обставини причетності останнього до інкримінованого йому кримінального правопорушення, перевірені у відкритому судовому засіданні, із дотриманням засад кримінального провадження та за активної участі захисника.

Вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується такими наданими стороною обвинувачення та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000108, дата реєстрації якого 24 лютого 2023 року, досудове розслідування розпочато за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 111-1 Кримінального кодексу України. З цього документа вбачається, що підставою для початку розслідування стали обставини, викладені у повідомленні про злочин від 23 лютого 2023 року, зокрема факти співпраці громадян України з незаконними органами влади на тимчасово окупованій території Скадовського району Херсонської області, включаючи зайняття посад у так званих «територіальних управліннях» (згадуються особи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 ).

Згідно з постановою прокурора Скадовської окружної прокуратури Херсонської області від 07 березня 2024 року, з матеріалів зазначеного кримінального провадження № 0000108 було виділено окреме кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 111-1 КК України. У документі зазначено, що ОСОБА_5 , перебуваючи на тимчасово окупованій території села Улянівка Скадовського району Херсонської області, прийняв пропозицію представників держави-агресора та обійняв посаду так званого «голови Улянівської сільської ради Скадовського району Херсонської області», фактично здійснюючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції в незаконно створеному органі влади. Виділеному провадженню присвоєно новий номер кримінального провадження № 0000124.

Відповідно до рапорта старшого оперуповноваженого Скадовського районного відділу Управління Служби безпеки України в Херсонській області складеного 15 березня 2023 року та адресованого начальнику Управління СБ України в Херсонській області підполковнику ОСОБА_9 , в ході здійснення заходів з протидії загрозам державній безпеці України встановлено, що мешканець села Улянівка Скадовського району Херсонської області ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , добровільно здійснює діяльність, спрямовану на виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах окупаційної влади.

Як зазначено в рапорті, до початку повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України ОСОБА_5 здійснював пасажирські перевезення водним транспортом. Після окупації території Херсонської області він розпочав активну підтримку збройної агресії, схвалював політику російської федерації щодо загарбницьких дій, а після встановлення контролю окупаційних військ над Скадовським районом, підтримав створення органів так званого місцевого самоврядування. У серпні 2022 року ОСОБА_5 був призначений окупаційною владою на посаду «голови Улянівської сільської ради».

У подальшому, перебуваючи на зазначеній посаді, ОСОБА_5 здійснював заходи, спрямовані на впровадження норм російського законодавства, реалізацію російських соціальних програм та організацію процесу набуття мешканцями громадянства держави-агресора. Крім того, зафіксовано факти розпорядження ним майном територіальної громади в інтересах окупаційної адміністрації, а також участь у заходах, спрямованих на переслідування проукраїнських мешканців, у тому числі шляхом їх примусового виселення за межі громади.

У наведеному документі вказано, що викладені обставини підтверджуються поясненням громадянина України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також показаннями інших мешканців села Улянівка Скадовського району Херсонської області.

На підставі зазначеного у рапорті зроблено висновок про наявність у діях ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 111-1 Кримінального кодексу України («Колабораційна діяльність»), що потребувало перевірки у межах кримінального провадження.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23 березня 2023 року, разом з Додатком № 1 із фототаблицею № 1, Довідкою до фототаблиці та відеозаписом проведення вказаної слідчої дії, свідок ОСОБА_11 серед осіб, представлених для впізнання на фотознімках, впізнала ОСОБА_5 як особу, яка була призначена головою сільської ради представниками окупаційної адміністрації російської федерації.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23 березня 2023 року, разом з Додатком № 1 із фототаблицею № 1, Довідкою до фототаблиці та відеозаписом проведення вказаної слідчої дії, свідок ОСОБА_12 серед осіб, представлених для впізнання на фотознімках, впізнала ОСОБА_5 як особу, яка на даний час очолює окупаційний орган.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29 квітня 2023 року, разом з Додатком № 1 із фототаблицею № 1, Довідкою до фототаблиці та відеозаписом проведення вказаної слідчої дії, свідок ОСОБА_13 серед осіб, представлених для впізнання на фотознімках, впізнав ОСОБА_5 як жителя села Улянівка Скадовського району Херсонської області, який був призначений на цій території старостою головою сільської ради представниками окупаційної адміністрації російської федерації.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02 травня 2023 року, разом з Додатком № 1 із фототаблицею № 1, Довідкою до фототаблиці та відеозаписом проведення вказаної слідчої дії, свідок ОСОБА_14 серед осіб, представлених для впізнання на фотознімках, впізнала ОСОБА_5 як мешканця села Улянівка Скадовського району Херсонської області, який очолив окупаційну адміністрацію та здійснював оформлення соціальних допомог від імені так званої «влади» російської федерації.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02 травня 2023 року, разом з Додатком № 1 із фототаблицею № 1, Довідкою до фототаблиці та відеозаписом проведення зазначеної слідчої дії, свідок ОСОБА_10 серед осіб, представлених для впізнання на фотознімках, впізнав ОСОБА_5 як особу, яка очолила орган окупаційної влади у селі Улянівка Скадовського району Херсонської області після встановлення на цій території контролю з боку збройних формувань російської федерації.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02 травня 2023 року, разом з Додатком № 1 із фототаблицею № 1, Довідкою до фототаблиці та відеозаписом проведення зазначеної слідчої дії, свідок ОСОБА_15 серед осіб, представлених для впізнання на фотознімках, впізнала ОСОБА_5 як особу, яка є мешканцем села Улянівка Скадовського району Херсонської області та була призначена головою Улянівської сільської ради окупаційною владою російської федерації, добровільно виконуючи владні повноваження на займаній посаді.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28 червня 2023 року, разом з Додатком № 1 із фототаблицею № 1, Довідкою до фототаблиці та відеозаписом проведення зазначеної слідчої дії, свідок ОСОБА_16 серед осіб, представлених для впізнання на фотознімках, впізнала ОСОБА_5 як особу, яка була призначена головою Улянівської сільської ради окупаційною владою російської федерації та добровільно виконувала владні повноваження на займаній посаді.

Відповідно до Протоколу впізнання по фотознімках від 16 червня 2023 року, разом із фототаблицею, довідкою до протоколу та відеозаписом проведення зазначеної слідчої дії, свідок ОСОБА_17 серед осіб, представлених для впізнання на фотознімках, впізнала ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особу, яка добровільно погодилась виконувати організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції на посаді так званого голови незаконного органу влади Улянівської сільської ради, що функціонувала на території тимчасово окупованого Скадовського району Херсонської області під юрисдикцією російської федерації.

Під час дослідження вказаних доказів жодна із сторін не заявила про недотримання норм чинного кримінального процесуального законодавства при їх отриманні на стадії досудового розслідування, про їх недопустимість чи неналежність.

Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки, зі змісту показів яких вбачається причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що до 24 лютого 2022 року проживала в селі Улянівка Скадовського району Херсонської області та працювала продавцем у магазині. Окупація села, за її словами, почалась у перший же день 24 лютого 2022 року, коли вона побачила військових збройних сил росії.

Свідок вказала, що під час окупації контактувала з військовими рф, які відвідували магазин. У селі, за її словами, був створений окупаційний орган влади, який очолив місцевий мешканець ОСОБА_5 . Про його роль вона дізналась від свого сина вчителя школи, якому ОСОБА_5 представляли на зборах як так званого голову поселення.

Свідок підтвердила, що особисто спілкувалась з ОСОБА_5 , який залишав у магазині оголошення про курс валют, забороняв використання гривні та вимагав переоформити магазин за "законодавством рф", отримати паспорти рф і сплачувати податки до бюджету рф. Після відмови виконувати ці вимоги, ОСОБА_5 супроводжував осіб, які представились "податковими", провів обшук магазину, а згодом вилучив ключі та опечатав приміщення.

ОСОБА_18 також бачила, як ОСОБА_5 розселяв мобілізованих російських військових у покинуті будинки, залишені мешканцями села. За її словами, ключі від цих будинків зберігаються в його кабінеті у приміщенні сільради. Щоб потрапити до таких будинків, люди змушені звертатись до ОСОБА_5 .

Свідок зазначила, що адміністративні будівлі школи, дитячого садка та сільради перебували під контролем окупаційної адміністрації, яку очолював ОСОБА_5 , його заступником була ОСОБА_19 . До співпраці також залучалися працівники школи та дитсадка. Під час так званого "референдуму" у вересні 2022 року свідок бачила, як ОСОБА_5 їздив з російським солдатом і урною для голосування, закликаючи мешканців брати участь. На його підтримку діяли ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 .

Крім того, після ураження техніки кадирівців, за словами свідка, ОСОБА_5 організував примусову "сходку" біля школи, на яку наказав з`явитись усім жителям. Погрожував обшуками тим, хто не прийде. Під час зібрання він виступав із заявами про пенсії та "гуманітарку" від рф, закликаючи незадоволених виїжджати.

Також свідок повідомила, що бачила оголошення з підписом та печаткою ОСОБА_5 , а документація, на її думку, зберігається в сільраді, яку наразі використовує окупаційна влада так званий "посєлковий совєт". На будівлях сільради та школи вивішено прапор рф, а прапор України особисто знімав ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що до 24 грудня 2022 року проживала в селі Улянівка Скадовського району Херсонської області та працювала вчителем у місцевій школі. Зазначила, що покинула територію 26 вересня 2022 року, оскільки приводом для цього стало проведення так званого "референдуму".

Свідок підтвердила, що на території Улянівки було створено окупаційний орган влади, який розмістився у приміщенні сільської ради. Очолював цей орган, за її словами, ОСОБА_5 , якого вона особисто знала, оскільки навчала його сина.

ОСОБА_11 вказала, що 15 серпня 2022 року ОСОБА_5 організував збори в приміщенні школи, на які зібрали працівників школи та дитячого садка. Він представлявся як "управляющий сільською радою" та агітував переходити на роботу за "російською програмою", обіцяючи хорошу зарплату, премії та пільги. Також говорив про необхідність проходження переатестації у криму.

Окремо свідок зазначила, що ОСОБА_5 особисто вимагав у директора школи ключі від приміщення навчального закладу, здійснюючи моральний тиск. Після цього всіх працівників було змушено залишити школу.

Крім того, 18 серпня 2022 року, за її словами, відбулась ще одна сходка у актовому залі, на якій були присутні представник кабардіно-балкарії та посадовець Швайко, який очолював так звану "адміністрацію" у Скадовську. ОСОБА_5 також був присутній та виступав, здійснюючи агітацію до співпраці з окупаційною владою. Обіцяв матеріальні переваги та "почесний статус" для тих, хто погодиться працювати.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що до 24 лютого 2022 року проживала у селі Улянівка Скадовського району Херсонської області та працювала адміністором виконавчого комітету Скадовської міської ради в старостаті села Улянівка. Село залишила 1 вересня 2022 року через загрозу життю та погрози з боку представників нової влади.

Свідок зазначила, що 8 серпня 2022 року ОСОБА_5 , у супроводі озброєних військовослужбовців рф, Швайка (який представляв себе як голову так званої військово-цивільної адміністрації) та ще одного представника з кабардино-балкарії, зайшов до приміщення старостату та вимагав ключі від будівлі. Відбулася зустріч із працівниками, на якій ОСОБА_25 представив ОСОБА_5 як "нового керівника", при цьому всім запропонували залишитися на службі й співпрацювати з окупаційною адміністрацією. Окремо такі пропозиції надходили особисто від ОСОБА_5 , Швайка та представника з кабардино-балкарії.

Свідок повідомила, що ОСОБА_5 перебуває в селі Улянівка давно, вона особисто з ним знайома. За її словами, його проросійська позиція проявилась, зокрема, під час роздачі гуманітарної допомоги, коли він обіймався з військовими рф. Надалі він організовував так звану гуманітарну допомогу населенню, зокрема тим, хто підтримував окупаційний режим. Також він агітував за отримання паспортів рф, особливо серед малозабезпечених, багатодітних родин і соціально вразливих категорій населення.

ОСОБА_14 також повідомила, що після окупації будівлю школи було передано для проживання військовим рф. Керівником місцевого комунального підприємства став ОСОБА_26 , проте свідок не знає, хто його саме призначив. Також свідок надала відомості про осіб, залучених до діяльності окупаційної адміністрації: ОСОБА_19 (помічник), її чоловік ОСОБА_24 (керівник пошти), ОСОБА_27 , ОСОБА_28 (вела бухгалтерію), а також інші особи, прізвища яких вона не змогла згадати.

Окремо свідок підтвердила, що особисто постраждала від дій ОСОБА_5 за її відсутності він разом із ОСОБА_19 та військовими рф у примусовому порядку забрав ключі від її житлового будинку у її матері. За словами свідка, її матір змусили поїхати до будинку в супроводі озброєних осіб, щоб передати ключі для заселення військових.

Свідок зазначила, що діяльність окупаційної адміністрації, очолюваної ОСОБА_5 , відбувалась у приміщенні старостату, де можуть зберігатися документи та інші речі, які підтверджують факт обіймання ним посади.

Щодо так званого "референдуму", свідок зазначила, що особисто не була присутня, однак зі слів родичів їй відомо, що організовували його ОСОБА_5 та ОСОБА_19 , а також інші особи ОСОБА_29 , ОСОБА_27 . Проведення референдуму відбувалось шляхом подворового обходу з урнами, у супроводі озброєних військових рф, без централізованих дільниць.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що до 24 лютого 2022 року проживала в селі Улянівка Скадовського району Херсонської області та працювала старостою сіл Улянівка і Андріївка. З її слів, окупаційна влада почала встановлюватися з липня, а 8 серпня 2022 року ОСОБА_5 повідомив, що він буде "председателем", зняв державний прапор та передав його свідку.

Того ж дня в приміщенні старостату окупаційна адміністрація представила ОСОБА_5 як "голову поселкового совета". Свідку та іншим працівникам запропонували співпрацю, від якої всі відмовились, залишили ключі та припинили роботу. ОСОБА_17 виїхала 26 серпня після морального тиску й погроз, а згодом дізналась від матері, що ОСОБА_5 з ОСОБА_19 приходили до її батьків, погрожували й вимагали документи.

Свідок підтвердила, що ОСОБА_5 добровільно погодився на посаду, пояснюючи це своїм "російським походженням". Він очолив окупаційний орган, який функціонує у приміщенні старостату, організовував подворове голосування під час "референдуму", розселявав військових рф у покинуті будинки, видавав довідки й оформлював документи рф.

До числа осіб, що співпрацювали з ним, свідок віднесла ОСОБА_19 , ОСОБА_28 , ОСОБА_30 , ОСОБА_26 та інших. Підтвердити обставини можуть ОСОБА_14 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_12 , ОСОБА_35 .

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що до 24 лютого 2022 року проживала в селі Улянівка Скадовського району Херсонської області та виконувала обов`язки директора дитячого садка. Село залишила 27 серпня 2022 року після незаконного затримання, тиску і погроз з боку представників окупаційної влади через її проукраїнську позицію та відмову від співпраці.

Свідок підтвердила, що 8 серпня 2022 року у приміщенні старостату відбулося зібрання, на якому ОСОБА_5 представив ОСОБА_25 як "голову поселкового совєта". Усі працівники, включно з нею, відмовились від співпраці. Пізніше ОСОБА_5 разом із ОСОБА_19 організовував нові зустрічі з працівниками шкіл і садочків з метою агітації до переходу на роботу за правилами окупаційної адміністрації.

ОСОБА_12 повідомила, що 18 серпня її було затримано представниками рф, які застосовували до неї моральний і фізичний тиск, погрожували родині та вимагали повернутись на роботу під керівництвом ОСОБА_5 . Після відмови її було звільнено, однак вона змушена була формально з`явитися до ОСОБА_5 , який заявив, що її посада вже зайнята. На її місце було призначено ОСОБА_29 .

Свідок також зазначила, що ОСОБА_5 особисто передавав окупаційним органам інформацію про проукраїнських мешканців, розпоряджався залишеним майном, у тому числі й будинком свідка. За її словами, він самовільно заходив до приватного житла, а залишені будинки передавались під проживання військових рф.

Окупаційна адміністрація функціонувала в приміщенні старостату, де, за словами свідка, зберігається документація та печатки. Виплата заробітної плати і фінансування установ здійснювались у валюті рф.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що до 24 лютого 2022 року проживала в селі Улянівка Скадовського району Херсонської області та працювала вчителькою початкових класів у місцевому ліцеї. Після початку повномасштабного вторгнення рф у селі почали з`являтися колони танків, літаки, вертольоти зі знаками «z». Протягом семи місяців перебувала на окупованій території, але 1 вересня 2022 року виїхала разом із родиною через ОСОБА_36 у зв`язку з тиском і погрозами за відмову співпрацювати з окупаційною адміністрацією.

Свідок підтвердила, що окупаційний орган у селі очолив ОСОБА_5 , якого представив ОСОБА_25 зі ОСОБА_37 разом із представником з кабардино-балкарії. ОСОБА_5 активно примушував учителів до співпраці, а після їхньої відмови забирав шкільну документацію, розміщував військових у будівлях школи й приватних будинках. Зокрема, у вересні 2022 року за участі ОСОБА_5 , ОСОБА_19 та військових рф було примусово вилучено ключі від будинку свідка та заселено туди військових. Окупанти проживали там до травня 2023 року.

Свідок також вказала, що за сприяння ОСОБА_5 у школі організували їдальню для військових рф, а сам він фактично очолив адміністрацію, яка діяла в будівлі старостату. Саме ОСОБА_5 займався наданням приміщень, складів і житла окупаційним військам. Його діяльність, за словами свідка, була добровільною й усвідомленою.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що до 24 лютого 2022 року проживав у селі Улянівка Скадовського району Херсонської області та працював учителем фізичної культури в місцевому ліцеї. 2 вересня 2022 року він залишив село разом із дружиною через тиск і примус з боку представників окупаційної влади до співпраці в освітній сфері.

Свідок зазначив, що окупаційний орган у селі очолив місцевий житель ОСОБА_5 , якого представили на зібранні працівників школи представники рф, зокрема з кабардино-балкарії, та призначений «голова» Скадовська. Усіх присутніх закликали відновити навчання за стандартами рф, виключивши викладання українською. Педагогічний колектив від співпраці відмовився, на що ОСОБА_5 відреагував агресивно, скаржився окупаційним представникам та намагався тиснути.

Пізніше ОСОБА_5 запропонував свідкові очолити навчальний заклад, але той відмовився. Після цього, як вказує свідок, почалися репресії було затримано та вивезено на підвал завідувачку садка ОСОБА_12 , а також інших осіб із проукраїнською позицією. Свідок пов`язує ці дії саме з подання ОСОБА_5 . Крім того, він супроводжував представників фсб рф під час обшуків, зокрема за адресою сина свідка.

ОСОБА_13 повідомив, що діяльність окупаційної адміністрації здійснювалась у приміщенні сільради, де, ймовірно, зберігаються документи про призначення ОСОБА_5 та інші матеріали. До складу окупаційного органу входили також ОСОБА_19 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , подружжя ОСОБА_40 та син ОСОБА_41 . Всі вони, за словами свідка, сприяли окупаційній владі.

ОСОБА_5 , за свідченнями ОСОБА_13 , добровільно обійняв посаду в окупаційній адміністрації, діяв свідомо та відкрито висловлював підтримку росії, заявляючи: «росії здесь навсегда» і «ми мучились тепер ви будете мучитись».

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначений КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Таким чином, суд безсторонньо та неупереджено оцінивши надані стороною обвинувачення та стороною захисту докази, які є належними та допустимими, дійшов висновку, що підтверджені ними обставини виключають будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований обвинуваченому злочин було вчинено і останній є винним його вчиненні. Стороною обвинувачення, на переконання суду, поза розумним сумнівом доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації вказаного діяння.

Наявність в діях обвинуваченого прямого умислу на вчинення інкримінованого злочину, а саме на добровільне зайняття посади в незаконному органі влади, створеному окупаційною адміністрацією російської федерації, встановлені судом на підставі сукупності досліджених судом доказів, зокрема, тих, що підтверджують обставини, які свідчать про очевидне розуміння обвинуваченим факту окупації вказаної території, яка мала відкритий характер, факту незаконності створення та роботи так званої «Улянівської сільської ради Скадовського муніципального округу Херсонської області», яка діяла на відповідній території, необхідності вчинення особою активних дій, спрямованих на легалізацію діяльності окупаційної влади рф, покладення на нього у зв`язку з цим відповідних обов`язків та наділення повноваженнями, що не охоплювалися діючим в Україні законодавством, його відкритої співпраці з представниками окупаційної адміністрації російської федерації, яка офіційно визнана країною-агресором не лише на території України, а й більшістю країн світу та міжнародними організаціями.

Крім того, обвинувачений на момент окупації був жителем с. Улянівка тобто він був обізнаний щодо законної влади від України, яка діяла на відповідній території, а отже очевидно розумів незаконність вчинених ним дій, які були спрямовані на створення видимості законності діяльності окупаційної адміністрації рф, що в свою чергу передбачало чітке розуміння ним наслідків, які вони мали зумовити, та правових процедур, які при цьому мали бути застосовані до таких осіб. Крім того, з боку офіційних представників України неодноразово через засоби масової інформації громадянам України, які залишилися на тимчасово окупованій території, роз`яснювалось про те, що дії, спрямовані на сприяння окупаційній владі, тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

Зазначене є беззаперечним свідченням добровільної поведінки обвинуваченого, відсутності будь-якого примусу щодо нього, а відтак і цілковитої добровільності його дій.

Крім того, зі свідчень ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 не лише погодився на зайняття посади в окупаційній адміністрації, але й активно, з власної ініціативи, виконував функції представника так званої влади російської федерації в селі Улянівка.

Свідки підтвердили, що обвинувачений організовував збори населення та працівників бюджетної сфери з метою агітації до співпраці з окупаційною адміністрацією; пропонував матеріальні заохочення тим, хто погодиться працювати за «російськими» стандартами; здійснював розподіл житла та гуманітарної допомоги за ознаками лояльності до окупаційного режиму. Він також ініціював дії з реєстрації закладів за «законодавством рф», вилучав українську символіку, розпоряджався об`єктами соціальної інфраструктури, здійснював супровід податкових і каральних органів окупантів, а також погрожував мешканцям, які відмовлялися виконувати його розпорядження.

Вказані дії не можуть розцінюватися як вимушене пристосування до умов окупації навпаки, вони демонструють свідомий, послідовний і систематичний характер співпраці з представниками окупаційної адміністрації рф. Характер цих дій, їх цілеспрямованість і наполегливість у виконанні покладених обов`язків свідчать про добровільність та ідейну вмотивованість поведінки обвинуваченого.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження у межах, передбачених частиною першою статті 337 КПК України, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні наведені вище письмові докази у їх сукупності, надавши їм правову оцінку, відповідно до вимог статті 94 КПК України, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, взявши до уваги показання свідків, які були допитані безпосередньо під час судового засідання, які є послідовними, узгодженими між собою та іншими обставинами підтвердженими письмовими доказами, які, на думку суду, є належними та допустимими, не викликають сумнівів у їх достовірності, за відсутності підстав ставити їх під сумнів, у зв`язку з чим їх слід покласти в основу обвинувального вироку, суд дійшов висновку, що на момент вчинення злочину територія с. Улянівка Скадовського району Херсонської області була тимчасово окупованою, на ній було організовано роботу так званої «Улянівській сільській ради Скадовського муніципального округу Херсонської області», а обвинувачений, будучи громадянином України та безсумнівно обізнаним про вказані обставини, добровільно вчинив вказані дії, які суд кваліфікує за частиною п`ятою статті 111-1 КК України, як колабораційна діяльність, а саме добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання суд дійшов таких висновків.

Положеннями частин першої, другої статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до частини другої статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Пунктом 3 частини першої статті 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 12 КК України та санкції частини п`ятої статті 111-1 КК України встановлено, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення є тяжким злочином проти основ національної безпеки України, яке передбачає відповідальність у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Отже, при визначенні обвинуваченому виду та розміру покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характер діяння, форму й ступінь вини, мотиви вчинення кримінального правопорушення, наслідки його вчинення, інші обставини, які впливають на покарання, а також дані про особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває, на момент окупації проживав в населеному пункті в якому і вчинив дії щодо участі в діяльності незаконно створеного органу влади т.зв. «Улянівської сільської ради Скадовського муніципального округу Херсонської області», характеризується за місцем проживання посередньо, не притягувався до кримінальної відповідальності.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до статті 66 КК України, суд не встановив.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд, відповідно до пункту 11 частини першої статті 67 КК України, визнає вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Зважаючи на те, що обвинувачений, як громадянин України, вчинив тяжкий злочин проти основ національної безпеки України в період встановленого в Україні воєнного стану, який у зв`язку з цим становить підвищену суспільну небезпеку, наслідки якого виявились, зокрема, у сприянні своїми діями державі-агресору в установленні та діяльності окупаційної адміністрації на тимчасово окупованій території Скадовського району Херсонської області, що порушило незалежність, суверенітет, територіальну цілісність та конституційний лад України, а також враховуючи вчинення обвинуваченим вказаного злочину із корисливих мотивів, про що свідчить відсутність обставин, які б підтверджували перебування його у тяжкому матеріальному стані, інші обставини, які б об`єктивно давали б підстави для відповідних висновків, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого, його переховування та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливо досягти шляхом призначення йому основного покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк десять років, та додаткового покарання, у виді конфіскації всього майна, яке є його власністю, а також враховуючи, положення частини першої статті 55 КК України, висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду висловлені в постанові від 02 лютого 2022 року у справі № 344/16025/18, правові позиції наведені в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду щодо застосування стаття 55 КК України, викладений у постанові від 04 вересня 2023 року у справі № 404/2081/22, обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління і місцевого самоврядування та займатися діяльністю, пов`язаною з наданням публічних послуг строком на п`ятнадцять років, що за характером і обсягом повноважень є аналогічними тим, з якими було пов`язане вчинене кримінального правопорушення.

Доводи захисника щодо недоведеності обставин добровільності в діях обвинуваченого ОСОБА_5 є безпідставними, абстрактними та не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами. У поданих запереченнях захист фактично не навів жодного конкретного аргументу, який би свідчив про те, що дії обвинуваченого мали ознаки примусовості, були вчинені під загрозою застосування насильства, позбавлення волі чи іншого тиску з боку окупаційної влади, або що обвинувачений перебував у стані крайньої необхідності.

Натомість, як убачається з досліджених у судовому засіданні доказів, зокрема показань свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_13 , дії ОСОБА_5 мали системний, усвідомлений та активний характер. Він самостійно обійняв посаду в окупаційній адміністрації, не лише не заперечуючи проти цього призначення, а навпаки, від імені так званої влади організовував збори, ініціював кадрові рішення, здійснював розподіл майна, приміщень та житла, активно впливав на освітню сферу й агітував населення до співпраці з окупаційним режимом.

Зокрема, свідок ОСОБА_18 підтвердила, що обвинувачений власноруч залишав у магазині оголошення з курсом рубля, вимагав від підприємців перереєстрації діяльності за «законодавством рф», організовував перевірки з боку окупаційної «податкової» та вилучав ключі від об`єктів торгівлі. Свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_14 повідомили, що саме ОСОБА_5 разом із представниками окупаційної адміністрації проводив збори та особисто закликав працівників залишитись на службі окупаційному режиму, пропонуючи лояльним матеріальні заохочення. Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 підтвердили, що обвинувачений безпосередньо координував діяльність освітніх закладів, впливав на розміщення військових у будинках місцевих мешканців, передавав окупаційним структурам інформацію про осіб з проукраїнською позицією, а також брав участь у проведенні так званого «референдуму».

Зазначені показання узгоджуються між собою, є послідовними, логічними та такими, що відображають тривалий період добровільної діяльності обвинуваченого в системі окупаційної адміністрації. Захист не надав жодних доказів, які б ставили під сумнів достовірність цих свідчень або могли свідчити про їх неправдивість, упередженість чи отримання під примусом. Також не заявлено клопотань про виклик інших осіб, які могли б підтвердити наявність обставин, що свідчать про можливий примус у поведінці ОСОБА_5 .

Заявлені захисником під час судового розгляду заперечення щодо врахування показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_17 про обставини зайняття ОСОБА_5 адміністративної посади у складі окупаційної адміністрації, мотивовані тим, що зазначені свідки не були очевидцями фактичного акту призначення чи погодження обвинуваченого на цю посаду, не можуть бути визнані обґрунтованими.

Щодо цього суд зазначає, що факт обіймання особою публічної адміністративної посади, у тому числі у складі окупаційної адміністрації, за своєю природою не є таким, що обов`язково потребує встановлення виключно шляхом безпосереднього спостереження за актом призначення, виданням документа чи усним погодженням на відповідну посаду. Натомість це суспільно значущий факт, який набуває публічного характеру, стає предметом обговорення в межах населеного пункту та реалізується через практичну діяльність такої особи, що безпосередньо сприймається місцевими мешканцями.

У даному випадку показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_17 узгоджуються між собою, є внутрішньо послідовними, деталізованими та підтверджуються іншими доказами у справі, зокрема показаннями свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 . Всі вони описують фактичну діяльність ОСОБА_5 як особи, що виконувала функції керівника окупаційного органу, розпоряджалася комунальним та приватним майном, брала участь в організації зборів, агітаційних заходів та у проведенні так званого «референдуму». Крім того, вказується на його дії з організації заселення військових рф, передачі інформації про мешканців, розміщення «адміністрації» у приміщенні старостату, наявність печатки та підпису обвинуваченого на оголошеннях тощо.

Таким чином, обізнаність свідків про факт зайняття обвинуваченим адміністративної посади ґрунтується не на припущеннях або чутках, а на сукупності дій, які свідки сприймали безпосередньо та які свідчать про фактичне здійснення ОСОБА_5 владних повноважень. Відповідно, не є обов`язковим, аби свідки особисто спостерігали момент призначення, підписання наказу або інші юридичні акти, оскільки факт здійснення публічних функцій в умовах окупації підтверджується саме практичним втіленням цих повноважень і реакцією громади.

Відтак, доводи захисника про «похідний» характер відповідних показань не можуть слугувати підставою для їх недопустимості чи ігнорування, тим більше що захисник не надав жодних контрдоказів, які би ставили під сумнів достовірність таких показань або спростовували факт перебування обвинуваченого на посаді. Не зазначено також і будь-яких конкретних фактів, які б вказували на іншу особу, що насправді здійснювала відповідні функції чи під чиїм ім`ям діяли посадові особи окупаційної влади.

Отже, твердження захисту щодо недопустимості або необґрунтованості показань свідків про обставини зайняття ОСОБА_5 посади у складі окупаційної адміністрації не мають підстав та спростовуються сукупністю досліджених доказів.

Таким чином, твердження захисника про недоведеність добровільності дій обвинуваченого спростовуються сукупністю об`єктивних доказів у справі. Обвинувачений діяв відкрито, не приховуючи свою позицію, не намагався уникнути участі в діяльності окупаційної адміністрації, навпаки проявляв ініціативу, наділяв себе владними повноваженнями та реалізовував їх у різних сферах публічного життя населеного пункту. За цих обставин підстав для ухвалення виправдувального вироку у зв`язку з недоведеністю добровільності в діях обвинуваченого не вбачається.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 06 березня 2024 року у справі № 490/1477/24 стосовно обвинуваченого, за його відсутності, було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без зазначення строку дії такої ухвали.

Зважаючи на обставини справи, призначене обвинуваченому покарання, яке пов`язане з позбавленням волі, а також відсутність останнього на проголошенні вироку, суд вважає за необхідне продовжити застосований запобіжний захід до набрання вироком законної сили, з метою забезпечення його виконання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Речові докази та судові витрати відсутні.

Відповідно до частини другої статті 124 КПК України процесуальні витрати слід відшкодувати шляхом стягнення з обвинуваченого на користь держави документально підтверджених витрат на залучення експерта.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 березня 2024 року № 490/1477/24 на належний обвинуваченому транспортний засіб з метою забезпечення можливої конфіскації як виду покарання, слід залишити, з метою забезпечення його конфіскації.

На підставі викладеного, керуючись статтями 373, 374 КПК України, Великоолександрівський районний суд Херсонської області, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 111-1 КК України, та призначити йому покарання у виді десяти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління і місцевого самоврядування та займатися діяльністю, пов`язаною з наданням публічних послуг строком на п`ятнадцять років та з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою застосований стосовно ОСОБА_5 залишити до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_5 обраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

Строк відбування покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління і місцевого самоврядування та займатися діяльністю, пов`язаною з наданням публічних послуг обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 березня 2024 року № 490/1477/24 на транспортний засіб VOLKSWAGEN TRANSPORTER 1588 (1988), білого кольору, № двигуна НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаним майном, з метою його конфіскації як виду покарання, залишити без змін.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику, а інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями частини третьої статті 323 і статті 297-5 КПК України та на офіційному веб-сайті суду.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Копія вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду через Великоолександрівський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ________________ ОСОБА_1