Провадження № 11-кп/811/1259/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові кримінальне провадження №0000180 від 15.06.2019 року про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку , мешканку та зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , незакінчена освіта бакалавр, працюючої економістом в ТОВ Міст Буд, не одруженої, раніше не судимої,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

представника потерпілого: адвоката ОСОБА_9

потерпілого: ОСОБА_10 ,

апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 серпня 2023 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 серпня 2023 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено їй у покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу не обрано.

Строк відбування покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_6 в порядку виконання вироку.

Зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_6 , відповідно до ч.5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення (тримання під вартою) у період з 15.06.2019 року 19 год. 15 хв. по 22.08.2019 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати пов`язані з залученням експерта в розмірі 7222,46 грн (сім тисяч двісті двадцять дві гривні 46 копійок).

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_6 про відшкодування завданої матеріальної шкоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 - 1 506 799,00 грн (один міліон п`ятсот шість тисяч сімсот дев`яносто дев`ять гривень) у відшкодування матеріальної шкоди.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 , - 800 000 грн (вісімсот тисяч гривень) у відшкодування завданої моральної шкоди та 178 580,00 грн (сто сімдесят вісім тисяч п`ятсот вісімдесят гривень) завданої матеріальної шкоди.

У задоволенні решти вимог позову - відмовлено.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 , - 200 000 грн (двісті тисяч гривень) у відшкодування завданої моральної шкоди та 347200,11 грн (триста сорок сім тисяч двісті гривень) завданої матеріальної шкоди.

У задоволенні решти вимог позову - відмовлено.

Арешт накладений на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.07.2019 року на: автомобіль марки «Porsche» моделі «Cayenne» реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль марки «Ford» моделі «Focus» реєстраційний номер НОМЕР_2 та вилучені речі - скасовано.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку, 15 червня 2019 року, близько 19 години 15 хвилин, водій ОСОБА_6 , керуючи ввіреним їй транспортним засобом, а саме автомобілем марки «Porsсhe» моделі «Cayenne» реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухаючись по вулиці Слов`янська Набережна в місті Ужгород, зі сторони площі Богдана Хмельницького в бік вулиці Бабяка, та проїжджаючи ділянку вказаної вулиці, навпроти будинку №25, де дорога має заокругленість праворуч, водій ОСОБА_6 порушуючи вимоги п.п. 1.2.; 1.3.; 1.10. 2.1. а), б); 2.3. «б»; 10.1. 11.3. та 12.1. 12.4. «Правил дорожнього руху України», не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційних документів на транспортний засіб, проявила неуважність до дорожньої обстановки що склалася та її зміни, не обрала безпечну швидкість, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним при виборі безпечної швидкості руху , не урахувала дорожню обстановку та дорожні умови чим не забезпечила безпеку дорожнього руху, не втримала керований нею автомобіль у межах своєї смуги руху та виїхала на зустрічну смугу руху, де допустила зіткнення з автомобілем марки «Ford» моделі «Focus» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_10 , який у той час рухався по зустрічній для водія ОСОБА_6 смузі руху.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки «Ford» моделі «Focus» реєстраційний номер НОМЕР_2 гр. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи №271 отримав тілесні ушкодження у вигляді: політравми, ЗТТГК, забій грудної клітки, забій легені. Відкрите проникаюче ЧМТ (15.06.2019 р). Забій головного мозку важкого ступеню. Множинні переломи склепіння та основи черепа, переломом верхньої щелепи з гемо синусом. Двобічна епідуральна гематома в лобно-тімяних ділянках з окоруховими розладами. Стан після оперативного лікування: видалення епідуральних гематом. Двобічні пара-орбітальні гематоми. Закритий уламковий перелом середньо-верхньої третини обох кісток лівої гомілки із зміщенням. Закритий перелом основи основної фаланги першого пальця правої кисті із зміщенням.

Виникли вищеописані тілесні ушкодження в результаті дії тупих твердих предметів якими найбільш імовірно могли бути виступаючі частини салону легкового автомобіля, під час ДТП при прямому контактуванні з зустрічним автомобілем який діяв з прикладанням значної сили по прямому ударі і укладаються в час і місце пригоди, тобто ДТП яке мало місце 15.06.2019 року і по своєму механізму виникнення характерні для водія легкового автомобіля і не характерні для пасажира салону легкового автомобіля.

Беручи до уваги характер і локалізацію тілесних ушкоджень які були спричиненні гр. ОСОБА_10 , та які були небезпечними для життя в момент їх спричинення і за цією ознакою, згідно п.2.1.3. (б,в) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і були небезпечними в момент заподіяння.

Таким чином, своїми діями, які виразилися: в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення , передбачене ч.2 ст. 286 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну скаргу задовольнити; вирок Ужгородського міськрайонного суду від 08.08.2023 року відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати; ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на З роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Вирок в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 змінити, зменшивши розмір відшкодування.

Апелянт зазначає, що вирок Ужгородського міськрайонного суду від 08.08.2023 року щодо ОСОБА_6 вважає таким, що вимогам законності, обґрунтованості та справедливості не відповідає через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, в тому числі щодо визначення міри покарання.

Звертає увагу, що як вбачається зі змісту обвинувального акта щодо ОСОБА_6 , такий складений слідчим 16.09.2019 року та затверджений прокурором 18.09.2019 року.

Згідно розписки про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування (Т.1, а.с. 18) підозрювана ОСОБА_6 та її захисник отримали копію обвинувального акта 17.09.2019 року, тобто до його затвердження прокурором.

Вважає, що вказані відмінності у даті затвердження обвинувального акту (18.09.2019 року) та даті вручення обвинувального акта (17.09.2019 року) згідно розписки підозрюваній, свідчать про невідповідність обвинувального акту приписам п.9 ч.2 ст. 291 КПК У країни у взаємозв`язку з п.3 ч.4 ст. 291 КПК України.

З огляду на дату вручення копії обвинувального акта підозрюваній та її захиснику - 17.09.2019 року, обвинувальний акт фактично не міг бути затверджений прокурором 18.09.2019 року. При цьому, вказаний вище недолік обвинувального акта не може бути усунутий судом в ході судового розгляду.

Вважає, що порушення при затвердженні щодо ОСОБА_6 обвинувального акта вважаємо такими, що нівелюють вимоги про дотримання законності в кримінальному процесі й призводять до порушення права особи на захист своїх інтересів, що унеможливлювало призначення обвинувального акта до судового розгляду та, в свою чергу, являлося підставою для повернення обвинувального акту прокурору для усунення вищезазначених недоліків.

Звертає увагу, суд зазначив про недопустимість висновку експерта від 03.04.2020 року з тих підстав, що стороною захисту не заявлялись відповідні клопотання про проведення експертизи на досудовому розслідуванні слідчому, прокурору, слідчому судді.

Вважає, що оцінюючи висновок судової автотехнічної експертизи №9118 від 03.04.2020 року з точки зору допустимості як доказу, суду першої інстанції слід було виходити з редакції норм кримінального процесуального закону, яка існувала на час звернення сторони захисту до експерта (28.02.2020 року) та яка надавала йому таку можливість. Вказаний висновок відповідає правовій позиції, сформульованій у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 03.09.2020 року по справі № 752/1498/14.

Зазначає, що згідно вказаного висновку експерта, визнаного судом недопустимим доказом, водій автомобіля Ford моделі Focus д.н.з. НОМЕР_4 - ОСОБА_10 , рухаючись із допустимою для населених пункті швидкістю, мав технічну можливість зупинити керований ним транспортний засіб до місця зіткнення з автомобілем Porsche моделі Cayenne, д.н.з. НОМЕР_3 , шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування з моменту виїзду останнього на смугу зустрічного руху.

Апелянт вважає, що ОСОБА_6 призначено занадто суворе покарання. Посилається на те, що вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала повністю. Звертає увагу на те, що суд відхилив як обставину, яка пом`якшує покарання, щире каяття обвинуваченої, зазначивши, що щире каяття полягає у визнані своєї вини у вчиненні злочину у повному обсязі, осуд своїх дій, наявності відчуття жалю за скоєне, принесенні вибачення потерпілому, розуміння наслідків своїх дій, що не було встановлено в ході судового розгляду. Крім того, як обставину, яка пом`якшує вину обвинуваченої суд відхилив добровільне часткове відшкодування завданої шкоди потерпілим з підстав, що договір про часткове відшкодування шкоди від 20.08.2019 року (Т. 2 а.с. 51), укладений між матір`ю обвинуваченої та потерпілою ОСОБА_12 , оскаржується у судовому порядку.

На виконання вимог ст. 396 КПК України просить повторно дослідити: обвинувальний акт (Т. 1 а.с. 4-9), розписку про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування (Т. 1 а.с. 18), розписку потерпілої ОСОБА_12 (Т. 1 а.с. 50); Договір про часткове відшкодування шкоди (Т 1 а.с. 51); висновок експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи №9118 від 03.04.2020 року (Т. 2 а.с. 10-15).

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену та її захисників, які підтримали доводи апеляційних скарг, прокурора, який заперечував проти задоволення всіх апеляційних скарг, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить таких висновків.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, що передбачено ч. 1 ст. 404 КПК України.

Згідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Однак, суд першої інстанції, в порушення закладених у зазначеній нормі закону завдань, вимог кримінального процесуального законодавства України не дотримався, належної оцінки позиції сторони захисту не надав.

Так, в ході розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , за ч.2 ст. 286 КК України судом першої інстанції було визнано недопустимим доказом висновок судової автотехнічної експертизи від 03.04.2020 № 9118 проведеної за зверненням сторони захисту.

Суд першої інстанції зазначив, що зазначена експертиза була проведена, в порушенням вимог ч.8 ст. 223 КПК України за межами процесуальних строків досудового розслідування, в ході судового розгляду кримінального провадження (дата виконання 03.04.2020 р.), відповідно вказаний доказ не відкривався стороні обвинувачення як цього вимагає ст. 290 КПК України, ( тільки 09.06.2020 року на стадії судового розгляду відкривався доказ в порядку ч.11 ст. 290 КПК) . Стороні обвинувачення не було надано можливість висловитись з приводу експертної установи якій доручено експертизу, поставлених запитань експертам та наданих вихідних даних стороною захисту.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанцій про визнання недопустимими показань цієї експертизи є передчасними.

Висновок суду про недопустимість цього доказу ґрунтується на помилковому тлумаченні положень статті 290 КПК, що стосується відкриття сторонами доказів, наявних в неї на час закінчення досудового розслідування. Згідно із частиною 6 цієї статті сторона захисту за запитом прокурора зобов`язана відкрити речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до житла чи іншого володіння, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем сторони захисту, якщо сторона захисту має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді.

Вимоги статті 290 КПК не перешкоджають стороні захисту шукати і надавати суду докази після закінчення досудового розслідування, у тому числі під час розгляду справи в суді першої інстанції. Це зокрема підтверджується положеннями п. 8 ч. 3 ст. 42 КПК, відповідно до яких обвинувачений, тобто особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду, має право збирати і подавати докази.

Колегія суддів вважає, що тлумачення, яке надав суд першої інстанції положенням статті 290 КПК, покладає на сторону захисту обов`язок з відкриття доказів, який не передбачений законом і не може бути нею виконаний.

У разі з`явлення доказу, про який іншій стороні не було відомо, ця сторона має право на достатній час і можливості для вивчення нового доказу і, як у цьому разі, на підготовку до допиту, а суд має забезпечити стороні такі можливості відповідно до статті 22 КПК, таку позицію висловив Верховний суд у постанові колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 07.06.2022 у справі № 462/1710/16-к (провадження № 51-4936км21)

За таких обставин, висновок суду першої інстанції щодо визнання недопустимим доказом, з підстав зазначених у вироку, висновку судової автотехнічної експертизи від 03.04.2020 № 9118 проведеної за зверненням сторони захисту є передчасним.

Також під час апеляційного розгляду встановлено, що обвинувачена ОСОБА_6 під час розгляду справи в суді першої інстанції надала наступні пояснення: «…Керуючи автомобілем марки «Porsсhe», рухалась по вулиці Слов`янська Набережна в місті Ужгород, зі сторони готеля Ужгород в бік парку Боздош, зі швидкістю 60-70 км/год. Проїжджаючи ділянку вказаної вулиці, де дорога має заокругленість праворуч, помітила на своїй смузі руху яму, люк , який вона об`їжджала і виїхала трохи, на половину на зустрічну смугу руху. Вона бачила автомобіль, який рухався на зустрічній смузі руху і вона була впевнена в тому, що він призупиниться і дасть їй можливість об`їхати , далі відбулось зіткнення з автомобілем. Після зіткнення з автомобілем, її хтось витягнув із салону автомобіля і поклав на траву. Вказала, що автомобіль, який рухався на зустріч був на відстані 100-150 м. від неї і вона була впевнена, що встигне об`їхати яму. Пам`ятає, що гальмувала, але було пізно.», однак суд першої інстанції це твердження обвинуваченої жодним чином не перевірив, а це в свою чергу впливає на ступінь вини обвинуваченої.

Тому колегія суддів вважає, що в цій частині суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, що полягала у неповному з`ясуванні всіх обставин, причинно наслідкового зв`язку ДТП, маючи розбіжності у пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 , висновку судового експерта Закарпатського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 10.09.2019 року за № 10/332, протоколі огляду місця події, суд першої інстанції не вирішував питання про можливість призначення додаткової судової автотехнічної експертизи для усунення всіх вищезазначених розбіжностей та зробив передчасний висновок, що є істотним порушенням, яке перешкодило суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження і постановити рішення, яке відповідає вимогам, встановленим КПК,.

Також колегією суддів встановлено, що протягом судового розгляду у суді першої інстанції прокурор вказував на необхідність допиту у судовому засіданні усіх заявлених у справі свідків, у тому числі ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , які згідно реєстру матеріалів досудового розслідування допитувались як свідки під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Згідно ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У ході судового розгляду судом має бути досліджено усі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Відповідно до ч.6 ст.22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно матеріалів справи місцевий суд викликав свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_15 у судове засідання, виносив ухвали про їх привід у судове засідання, які виконано не було у зв`язку із відсутністю даних осіб за місцем проживання.

Однак, після цього жодних ухвал з цього приводу місцевим судом не постановлялось, і вирішення даного питання залишилось відкритим.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Усі вищезазначені обставини є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного вироку з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому при новому розгляді, з використанням усіх наданих процесуальних можливостей, слід ретельно перевірити апеляційні доводи сторони захисту, які не перевірялися при апеляційному розгляді, та з урахуванням встановлено ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 415, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 задоволити частково.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 серпня 2023 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити справу до нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3