ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1908/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2025 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Києві клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 0007205, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 серпня 2015 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КК України, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України,

встановив:

До Дарницького районного суду м. Києва 30 червня 2025 року надійшло клопотання прокурора про закриття провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0007205 від 20.08.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що 20 серпня 2015 було розпочато розслідування за заявою ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження). Як зазначається у клопотанні, подія мала місце 19 серпня 2015 року на станції метро «Позняки» у місті Києві, де група невстановлених осіб чисельністю близько 10 осіб вчинила напад на неповнолітнього потерпілого, під час якого йому були завдані тілесні ушкодження.

Прокурор обґрунтовує необхідність закриття провадження тим, що за весь час досудового розслідування особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, не було встановлено, повідомлення про підозру жодній особі не вручалося. З огляду на це, та враховуючи сплив строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (5 років з дня вчинення кримінального правопорушення), прокурор просить закрити кримінальне провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала клопотання, просила таке задовольнити.

Суд, дослідивши клопотання та матеріали додані в його обґрунтування, заслухавши прокурора, дійшов висновку, що клопотання про закриття кримінального провадження не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на дізнавача, слідчого та прокурора.

Відповідно до частини другої статті 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Аналогічні положення визначені і в частині четвертій статті 38 цього Кодексу, згідно з якої на орган досудового розслідування покладено обов`язок застосування всіх передбачених законом заходів для забезпечення ефективності досудового розслідування. Відповідальність за законність та своєчасність дій несе слідчий та дізнавач, проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор.

Закриття кримінального провадження регламентовано ст. 284 КПК України.

Відповідно до п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

У п. 1-1 ч. 2 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті.

Розглядаючи клопотання прокурора, суд звергає увагу на таке.

Як встановлено під час розгляду клопотання, кримінальне правопорушення було вчинене 19 серпня 2015 року на станції метро «Позняки», де, за твердженням неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 , на нього було вчинено напад групою осіб, внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження та зазнав образ за расовою ознакою. Неповнолітній потерпілий прямо вказував на конкретну особу з компанії, яка брала участь у конфлікті, як на ту, що спричинила йому тілесні ушкодження. Упродовж серпня-грудня 2015 року органом досудового розслідування проведено комплекс слідчих (розшукових) дій, зокрема допитано неповнолітнього потерпілого, свідків, у тому числі учасників інциденту, проведено низку експертиз, зокрема судово-медичну та лінгвістичну, а також впізнання за участі неповнолітнього потерпілого, під час якого той впізнав особу.

Суд встановив, що дійсно жодній особі повідомлення про підозру у межах цього кримінального провадження так і не було вручено. Як вбачається з наданих матеріалів, 20 квітня 2024 року дізнавачем відділу дізнання кримінальне провадження було закрите. Однак, постановою заступника керівника Київської міської прокуратури 20 грудня 2024 року вказане рішення про закриття було скасовано з підстав невжиття достатніх заходів для з`ясування всіх обставин.

Крім того, у проміжку між закриттям провадження та скасуванням відповідної постанови, 21 листопада 2024 року Європейським судом з прав людини було ухвалене рішення у справі «Узу проти України». У цьому рішенні ЄСПЛ констатував порушення державою Україна статей 3 та 14 Конвенції, зазначивши, що хоча слідство у вересні 2015 року дійсно було активним, воно швидко припинилось після того, як експерт не зміг встановити ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, а заявником було впізнано особу, що ображала його. Суд вказав також на відсутність своєчасної документації тілесних ушкоджень (через значний проміжок часу з моменту події) та на шестимісячну бездіяльність між впізнанням особи та опитуванням поліцейських.

У розвиток цього, суд звертає увагу, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Натомість, прокурор звертаючись до суду залишив наведені обставини поза увагою, як і не вжив належних заходів процесуального керівництва у цьому провадженні, в межах наданої компетенції та повноважень, згідно з положеннями ст. 36 КПК України, спрямованих на виконання завдань кримінального провадження.

Суд встановив, що неповнолітній потерпілий прямо вказував на конкретну особу з компанії, яка вчинила щодо нього насильницькі дії. У листопаді 2015 року під час проведення впізнання неповнолітній потерпілий підтвердив, що впізнав особу, яка принижувала його. Втім, орган досудового розслідування протягом багатьох років не вжив жодних дієвих заходів для встановлення, затримання чи повідомлення про підозру вказаній особі, зокрема й після скасування постанови про закриття провадження у 2024 році.

Більше того, як вважає суд, на тлі рішення ЄСПЛ, яким державу Україна зобов`язано забезпечити ефективне розслідування, орган досудового розслідування протягом більш ніж шести місяців після поновлення провадження не провів жодної слідчої дії, спрямованої на встановлення особи кривдника, а обмежився винятково формальними процесуальними рішеннями, а саме: зміною групи слідчих та прокурорів, зміною кваліфікації кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 125 на ч. 2 ст. 126 КК України, зміною підслідності тощо.

Доводи прокурора про те, що неповнолітнього потерпілого планувалося повторно допитати, однак він начебто відмовився надавати показання в умовах тримання під вартою не підтверджуються жодними належними доказами. До матеріалів клопотання не додано жодного рапорту чи протоколу допиту, в якому б зазначалося про відмову від показань. Відтак суд вважає ці твердження голослівними.

У сукупності це свідчить про формальний характер розслідування після відновлення провадження, з відсутністю наміру встановити особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, попри наявність раніше зібраних доказів.

Суд зазначає, що вказана процесуальна норма, яка зобов`язує задовольнити відповідне клопотання прокурора про закриття кримінального провадження, передбачає дві підстави для прийняття такого рішення: закінчення строків давності та не встановлення причетних до протиправного діяння осіб.

Таким чином, законодавцем встановлено імперативне правило, за яким суд приймає рішення про закриття кримінального провадження у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за умови, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Наведене положення відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 лютого 2021 року (справа № 397/42/20, провадження № 51-5156км20), що є релевантною до цих обставин.

Зважаючи на викладене, суд дійшов до висновку, що органами досудового розслідування не проведено усіх слідчих дій, результати яких переконливо б свідчили про вичерпання можливостей досягти завдання кримінального провадження, а відтак відсутні підстави для задоволення клопотання прокурора та закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 126 КК України, ст.ст. 2, 284, 314, 372, 376 КПК України, суд,

постановив:

У задоволенні клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 00007205, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 серпня 2015 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КК України, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1