Справа № 461/2925/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1369/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 05.05.2025 року про накладення арешту на майно,

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_6 ,

співвласниці майна ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 05.05.2025 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_10 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000098 від 02.04.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України та накладено арешт на об`єкт житлової нерухомості житловий будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 236, земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:1144 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36), автомобіль марки «Peugeot 607», 2002 року випуску з VIN: НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 та ключі від вказаного транспортного засобу.

Захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді змінити та постановити ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

У своїх доводах на підтвердження апеляційних вимог захисник зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою з огляду на те, що оголошена підозра ОСОБА_11 за ч.3 ст.369-2 КК України є необґрунтованою в частині вимагання неправомірної вимоги, тобто дії підозрюваного необхідно кваліфікувати за ч.2 ст.369-2 КК України, санкція якої не передбачає конфіскацію майна. Крім цього, захисник вказує, що арештоване майно є набуте підозрюваним за час перебування у шлюбі та останній є лише співвласником майна як один із подружжя, тобто такий арешт порушує право дружини ОСОБА_8 на володіння та розпоряджання своїм майном.

ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно скасувати та постановити нову у хвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

На підтримання свої апеляційних вимог ОСОБА_8 покликається на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, оскільки арештоване майно є спільним майном подружжя, яке було набуте нею під час шлюбу з підозрюваним ОСОБА_12 , та вважає, що накладення арешту на майно є надмірним втручанням в її право власності, що не відповідає завданням кримінального провадження.

Заслухавши доповідача та пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали клопотання і доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 КПК України.

02.05.2025 року ОСОБА_11 оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, а саме у прийнятті пропозиції, обіцянки або одержанні неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поєднане з вимаганням такої вигоди.

Санкція ч. 3 ст. 369-2 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

Відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУ Національної поліції у Львівській області за процесуального керівництва Львівської обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000414, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України.

Слідчим суддею за результатами розгляду клопотання слідчого правильно встановлено те, що на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

А тому на переконання суду апеляційної інстанції є необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника про те, що оголошена підозра ОСОБА_11 за ч.3 ст.369-2 КК України є необґрунтованою в частині вимагання неправомірної вимоги, тобто дії підозрюваного необхідно кваліфікувати за ч.2 ст.369-2 КК України, санкція якої не передбачає конфіскацію майна, оскільки слідчий суддя та суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду клопотання про накладення арешту на майно не вправі перекваліфіковувати дії підозрюваної особи, встановлювати чи спростовувати обставини, які підлягають встановленню в межах досудового розслідування.

Також слідчим суддею встановлено, що згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_7 ( ОСОБА_13 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві власності належить об`єкт житлової нерухомості житловий будинок АДРЕСА_2 та земельна ділянка із кадастровим номером :01:003:1144 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36). Окрім цього, відповідно до реєстраційної картки транспортного засобу встановлено, що автомобіль марки «Peugeot 607», 2002 року випуску з VIN: НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_3 на праві приватної власності належить ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тобто титульним власником згідно державних реєстрів є підозрюваний ОСОБА_15 , при цьому якщо майно і було придбано за час шлюбу з ОСОБА_8 , однак таке в натурі не було поділено між подружжям, що виключає можливість накладення арешту на його частину та накладення арешту на майно слідчим суддею не буде суперечити завданням кримінального провадження, а тому суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апеляційних скарг як підставу відмови в накладенні арешту на майно арештоване майно є набуте підозрюваним за час перебування у шлюбі та останній є лише співвласником майна як один із подружжя, тобто такий арешт порушує право дружини ОСОБА_8 на володіння та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що клопотання слідчого подане з метою забезпечення можливої майбутньої конфіскації та відповідає вимогам закону, а слідчий суддя обґрунтовано його задоволив з огляду на подальше встановлення органом досудового розслідування обставин кримінального провадження.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до обґрунтованого переконання про те, що оскаржувану ухвалу слідчого судді слід залишити в законній силі.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули за собою безумовне скасування ухвали слідчого судді, судом апеляційної інстанції не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 05.05.2025 року про накладення арешту на майно залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: