Справа № 478/675/25 Провадження № 1-кп/478/75/2025
В и р о к
І м е н е м У к р а ї н и
04 серпня 2025 року. Казанківський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого - судді: ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
(в режимі відеоконференції)
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
Згідно з пред`явленим обвинуваченням, ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 271 КК України, а саме, у порушенні вимог законодавчих та інших нормативно правових актів про охорону праці громадянином суб`єктом підприємницької діяльності, що спричинило загибель людини.
Так, 07.04.2009 року ОСОБА_5 виконавчим комітетом Криворізької міської ради Дніпропетровської області був зареєстрований як фізична особа підприємець, основним видом діяльності якого є: код ВЕД 43.21 електромонтажні роботи.
Займаючись підприємницькою діяльністю, ОСОБА_5 повинен неухильно дотримуватися норм чинного законодавства, зокрема в сфері охорони праці, а саме ст. 43 Конституції України, якою передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, тобто людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а також положень Закону України «Про охорону праці», Наказу Міністерства надзвичайних ситуацій України від 25.01.2012 № 67 «Про затвердження Загальних вимог стосовно забезпечення роботодавцями охорони праці працівників», Наказу Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 27.03.2007 № 62 «Про затвердження Правил охорони праці під час виконання робіт на висоті».
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України від 14.10.1992 №2694-ХІІ «Про охорону праці», умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.
Згідно зі ст. 13 вказаного Закону, роботодавець, окрім іншого, зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Відповідно до п. 94 Переліку робіт з підвищеною небезпекою, затвердженого Наказом Держнаглядохоронпраці України № 15 від 26.01.2005, роботи верхолазні та на висоті відносяться до робіт з підвищеною небезпекою.
Відповідно до пунктів 1.4, 1.5, 1.12 Наказу Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 27.03.2007 № 62 «Про затвердження Правил охорони праці під час виконання робіт на висоті», під час організації робіт на висоті слід ураховувати, що основними небезпечними виробничими факторами під час виконання цих робіт є падіння працівника або падіння предметів; супутніми можуть бути фактори: пожежна небезпека, дія електричного струму, підвищені рівні запиленості, загазованості повітря, шуму, несприятливі кліматичні умови тощо. Для створення безпечних умов під час виконання робіт на висоті, окрім іншого необхідно:
-забезпечити наявність, міцність і стійкість огороджень, риштувань, настилів, драбин тощо;
-забезпечити працівників необхідними засобами захисту та використовувати їх за призначенням;
-виконувати у повному обсязі організаційні та технічні заходи,
передбачені цими Правилами;
-застосовувати технічно справні машини, механізми і пристрої,
укомплектовані необхідною технічною документацією;
-уживати заходи щодо усунення або зменшення впливу шкідливих
та/або небезпечних факторів;
-ураховувати метеорологічні умови, а також стан здоров`я
працівників, які виконують роботи на висоті.
Роботодавець зобов`язаний на кожному робочому місці забезпечити виконання заходів, зазначених у пункті 1.5 цих Правил, а також:
-забезпечити проведення профілактичних медичних оглядів, щорічне навчання і щорічні перевірки знань працівників, які виконують роботи на висоті;
-забезпечити працівників необхідними засобами захисту, технологічною оснасткою, спеціальним одягом та спеціальним взуттям;
-забезпечити своєчасне проведення ремонтів, випробувань засобів захисту і технологічної оснастки, технічних оглядів машин і механізмів, які використовуються в роботі на висоті;
-призначити працівників, відповідальних за організацію і безпечне виконання робіт на висоті.
Так, 01.09.2021 року ФОП ОСОБА_5 уклав договір №13/9 то на планове технічне обслуговування з ТОВ «Ватутіна», в особі його директора ОСОБА_7 , який виступав замовником робіт. Предметом вказаного договору було виконання робіт з монтажу та планового технічного обслуговування систем відео спостереження на об`єктах замовника, яке повинен був здійснювати ФОП ОСОБА_5 . Пунктом 3.1. вказаного договору ФОП ОСОБА_5 , як виконавець робіт, зобов`язаний був забезпечити безпосереднім виконавцем робіт дотримання вимог техніки безпеки і охорони праці.
Пунктом 4.3. вказаного договору визначено, що виконавець робіт ФОП ОСОБА_5 в момент виконання умов договору несе відповідальність на об`єкті за стан охорони праці, техніку безпеки, пожежну та електробезпеку. Крім того, пунктом 4.4. договору визначено, що ФОП ОСОБА_5 несе відповідальність за якість обладнання, матеріалів та інструменту, які ним використовуються при виконанні робіт.
На виконання умов укладеного договору №13/9 то від 01.09.2021 року на планове технічне обслуговування, 13.09.2021 в ранковий час, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ФОП ОСОБА_5 для виконання робіт з монтажу та технічного обслуговування систем відео спостереження на об`єкті замовника ТОВ «Ватутіна», а саме на території виробничої бази по АДРЕСА_2 , без укладення трудового договору, залучив свого знайомого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при цьому, в порушення вищевказаних вимог законодавства, без проведення інструктажів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, свідомо припускаючи настання суспільно небезпечних наслідків, без забезпечення контролю за виконанням робіт, не забезпечив ОСОБА_8 необхідними засобами захисту, технологічною оснасткою, спеціальним одягом та спеціальним взуттям; та в порушення п.п. в пункту 3.1. Договору не забезпечив дотримання ОСОБА_8 вимог техніки безпеки і охорони праці, що в подальшому призвело до настання нещасного випадку.
В подальшому, 13.09.2021 року близько 14.00 год., точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи на об`єкті замовника ТОВ «Ватутіна», а саме на території виробничої бази по АДРЕСА_2 , будучи не забезпеченим ФОП ОСОБА_5 необхідними засобами захисту від падіння з висоти, використовуючи належну ОСОБА_8 розсувну драбину, під час виконання робіт з монтажу систем відео спостереження на ваговій, не втримав рівновагу та впав з вказаної драбини з висоти не менше 4 метрів на бетонне покриття.
Внаслідок падіння з висоти ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, від яких ІНФОРМАЦІЯ_3 помер. Смерть ОСОБА_8 настала від сполученої травми голови та тулубу, яка ускладнилася набряком головного мозку.
13 червня 2025 року між прокурором Казанківського відділу Баштанської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 ,, за участю захисника ОСОБА_6 було укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до вимог ст. 472 КПК України та згідно якої, обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав в повному обсязі, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю цього кримінального правопорушення; сторони узгодили покарання обвинуваченому, а саме: за ч. 2 ст. 271 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною із здійсненням електромонтажних робіт на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком та покладанням на обвинуваченого на підставі п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи.
В судовому засіданні сторони просили затвердити укладену угоду та визначити обвинуваченій покарання, узгоджене ними такою угодою.
Потерпіла в судовому засіданні надала згоду на затвердження угоди та пояснила суду, що матеріальної та моральної шкода не зазнала, проти обвинуваченого претензій не має.
Суд, заслухавши позиції сторін та потерпілої, розглянувши угоду про визнання винуватості, приходить до висновку про можливість її затвердження з огляду на наступне.
Згідно з п.1 ч.3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду про визнання винуватості.
Відповідно п.1 ч.1 ст. 468 КПК України між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена угода про визнання винуватості.
Згідно з ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Так, згідно умов даної угоди, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання враховується ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винної та обставини що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 271 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.
Суд враховує обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, передбачені ст. 66 КК України, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину (п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України).
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого,передбачені ст. 67 КК України судом не встановлено.
У судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 271 КК України, яке відносяться до категорії тяжких злочинів. При цьому, сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст та умови цієї угоди відповідають вимогам ст. 472 КПК України та Кримінального Кодексу України.
Також суд переконався, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, яке буде застосоване до нього у разі затвердження угоди судом.
Крім цього, суд з`ясував, що прокурор розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені ч. 2 ст. 473 КПК України.
ОСОБА_5 розуміє, що відповідно до ч. 2 ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження даної угоди є:
- для прокурора, підозрюваного чи обвинуваченого - обмеження їх права: оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст. 394, 424 КПК України;
- підстави та порядок оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода в апеляційному порядку, що визначені в п.1 ч.1 ст.394 КПК України та в касаційному порядку, що визначені в п.1 ч.3 ст.424 КПК України, були роз`яснені та є зрозумілими;
- для підозрюваного чи обвинуваченого - відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 і 4 п.1 ч.4 ст.474 КПК України.
Суд переконався, що обвинувачений також розуміє передбачені у цій нормі, права: на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого йому кримінального правопорушення; на допит у судовому засіданні свідків обвинувачення, заяви клопотань; виклик свідків і надання суду своїх доказів.
Крім того, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним та проти її затвердження не заперечує потерпіла.
Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 .
Враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного, який раніше не притягався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, характеризується позитивно, враховуючи його ставлення до скоєного кримінального правопорушення, а саме - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, тому, оскільки сторони дійшли згоди, що за вчинення зазначеного кримінального правопорушення обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити узгоджене в угоді покарання, суд вважає можливим призначити йому покарання, узгоджене сторонами в угоді.
Цивільний позов не заявлено.
Питання щодо речових доказів по справі вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати складають 15 918,00 грн.
Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 не обирався.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ст.ст. 373 - 374, 475 КПК України суд, -
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 271 КК України та на підставі угоди про визнання винуватості від 13.06.2025 року призначити йому узгоджене покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною із здійсненням електромонтажних робіт на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком в 1 (один) рік та на підставі п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи.
Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: оригінал медичної картки стаціонарного хворого № 204003 ОСОБА_8 , на 68 аркушах, повернути КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» Криворізької міської ради як законному володільцю.
Запобіжний захід ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не обирати.
Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

1) обвинуваченим, його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення їй наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав призначення покарання менш суворого ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому, згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу, угода не може бути укладена.

Оскарження вироку з підстав не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини не допускається.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції після його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокуророві.

Суддя