ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/3110/24 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/188/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харків в режимі відеокнференції апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Харківського районного суду Харківської області від 28 березня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному 26 лютого 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000067,за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Яблучне, Великописарівського району, Сумської області, з середньою освітою, не працюючого, не судимого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України,-

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Харківського районного суду Харківської області від 28 березня 2024 року ОСОБА_8 засуджено до покарання:

-за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

-за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 гривень.

Цим же вироком постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи в сумі 2271 грн. 84 коп.

Ухвалено рішення щодо долі речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він знаючи порядок видачі посвідчення водія та допуск до керування транспортним засобом, визначений чинним законодавством, не бажаючи дотримуватися його вимог, з метою отримання документу, що посвідчуватиме його особу та спеціальний статус у частині підтвердження його права на керування транспортними засобами, маючи умисел на пособництво у виготовлення підробленого офіційного документу - посвідчення водія, з метою його подальшого використання, шляхом надання анкетної інформації про свою особу, в березні 2023 року, більш точний час та дата вчинення кримінального правопорушення не встановлені, перебуваючи за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, смт. Нова Водолага, більш точної адреси під час досудового розслідування встановити не вдалось, зустрівся із невідомою особою, яку під час досудового розслідування не встановлено, передав невідомому свої персональні данні та надав копію паспорту громадянина України на своє ім`я, старе посвідчення водія на своє ім`я та грошові кошти у сумі 10 000 грн. за виготовлення підробленого документу посвідчення водія. У подальшому, у невстановлені досудовим розслідуванням час та дату, в невстановленої досудовим розслідуванням особи, ОСОБА_8 отримав фіктивне посвідчення водія серії НОМЕР_1 , категорії «В» на власне ім`я, яке було незаконно виготовлене, та почав зберігати його з метою подальшого використання при керуванні транспортним засобом.

Після придбання вищезазначеного посвідчення і до 26 лютого 2024 року, ОСОБА_8 почав свідомо використовувати завідомо підроблений документ - посвідчення водія серії НОМЕР_1 , категорії «В» на власне ім`я, у власних потребах, а саме для керування транспортним засобом.

26 лютого 2024 року, більш точного часу під час досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_8 , рухаючись автомобілем ВАЗ 21013 д.н.з. « НОМЕР_2 » по автошляху "Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта", по вул.Дніпровській, 107, м. Мерефа, Харківського району, Харківської області в бік м. Харків, за порушення п.8.7.3 г ПДР, був зупинений співробітниками поліції для перевірки документів.

При перевірці документів ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи, що не має права на керування транспортними засобами, так як у встановленому законом порядку не отримував посвідчення водія, на законну вимогу працівників поліції надав, тим самим використав, завідомо підроблений офіційний документ, посвідчення водія серії НОМЕР_1 , категорії «В» на власне ім`я, яке містило ознаки підробки - бланк посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 , виданий 14 січня 2024 року ТСЦ 8042 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не відповідає бланкам аналогічних документів, які знаходяться в офіційному обігу країни виробника України.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо доведеності обвинувачення та винуватості ОСОБА_8 , правову кваліфікацію, вважає вирок Харківського районного суду Харківської області від 28 березня 2024 року незаконним і необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним правопорушення внаслідок м`якості.

Просить даний вирок скасувати в частині призначеного ОСОБА_8 покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання: за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.; за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що суд при призначенні покарання не в повній мірі врахував, що суспільна небезпека даної ситуації полягає не лише у підробці офіційних документів, але й у тому, що засобами підвищеної небезпеки керує особа, яка демонструє зневагу до дотримання норм дорожнього руху.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні вважали необґрунтованою апеляційну скаргу прокурора та просили залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, зваживши на доводи обвинуваченого та його захисника, які заперечували щодо задоволення вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню за наступних підстав.

Мотиви суду

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З огляду на ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з вироку суду, судовий розгляд було проведено за процедурою, передбаченою ч.2 ст.382 КПК України, з врахуванням цього суд встановив фактичні обставини кримінального провадження та відповідно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358; ч.4 ст.358 КК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, доведення винуватості та кваліфікації його дій, які в апеляційній скарзі не оскаржуються, у відповідності з нормами ч.2 ст.394, ст.404 КПК України в апеляційному порядку не перевіряються.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вони заслуговують на увагу з огляду на наступне.

За змістом апеляційної скарги прокурор, не оспорюючи призначений судом ОСОБА_8 сам вид покарання, фактично не погоджується із його розміром.

Згідно ст.50, 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, а також дані, які всебічно характеризують особу винного. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Тільки з врахуванням та належним аналізом усіх цих обставин у своїй сукупності буде досягнуто необхідного балансу верховенства права та справедливості при вирішенні цього питання.

Такі вимоги кореспондуються з правовими позиціями, викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, а також приписами, зазначеними в ч.1 ст.1 КК України, ст.2 КПК України.

Також, визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи ОСОБА_8 за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358; ч.4 ст.358; ч.1 ст.70 КК Україниостаточне покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 гривень, тобто фактично в мінімальних межах санкції зазначеної норми закону України про кримінальну відповідальність, суд першої інстанції послався на щире каяття з боку останнього та активне сприяння розкриттю кримінального проступку. Зазначені обставини були визнані судом як обставини, які пом`якшують покарання, та обґрунтовує саме визначені судом вид та розмір покарання обвинуваченому. Обставин, які обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлено.

Але з таким висновком не можна погодитися, так як він не ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, встановлених ст.50, 65 КК України, оскільки суд першої інстанції в достатній мірі не врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, дані щодо особи останнього, належним чином не мотивувавши його в цій частині.

Як убачається з матеріалів провадження та встановлено судом у вироку, ОСОБА_8 вчинив дії з пособництва у підробленні офіційного документа (посвідчення водія) та отримав від невстановленої в ході досудового розслідування особи завідомо підроблений документ, а саме посвідчення водія, за що заплатив грошові кошти, для подальшого його використання. При цьому, обвинувачений віддав перевагу незаконному способу отримання підробленого посвідчення водія, сплативши грошові кошти, замість отримання посвідчення водія у встановленому законодавством порядку. Сам він суспільно корисливою діяльністю не займається, не працює, неодружений.

Але зазначеним обставинам судом першої інстанції не було надано належної оцінки.

На думку колегії суддів, призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання фактично в мінімальних межах санкції зазначеної норми закону України про кримінальну відповідальність є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам закону, а також засадам та меті покарання, визначеним ст.50,65 КК України, а тому вирок суду в цій частині не можна визнати законним та обґрунтованим, відповідно до вимог ст.370 КПК України, а доводи апеляційної скарги прокурора про м`якість призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання слід визнати цілком обґрунтованими.

У зв`язку з викладеним, у відповідності зі ст.414, 420 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного йому покарання та ухвалити свій вирок в цій частині.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що виходячи з вказаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Тільки з врахуванням та належним аналізом усіх цих обставин у своїй сукупності буде досягнуто необхідного балансу верховенства права та справедливості при вирішенні цього питання.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, як окремо за кожне кримінальне правопорушення, так і на підставі ч.1 ст.70 КК України, колегія суддів враховує обставини, що його пом`якшують - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані щодо особи обвинуваченого, який не судимий, не працює, суспільно корисливою діяльністю не займається, неодружений, на обліках лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Окрім цього, суспільна небезпека даної ситуації полягає не лише у підробці офіційних документів, але й у тому, що засобами підвищеної небезпеки керує особа, яка демонструє зневагу до дотримання норм дорожнього руху, про що слушно зазначає прокурор в апеляційній скарзі.

З врахуванням зазначеного, обвинуваченому ОСОБА_8 слід призначити основне покарання у виді штрафу із застосуванням положень ч.1 ст.70 КК України у розмірі, як наполягає прокурор в апеляційній скарзі (як за кожне кримінальне правопорушення, так й за їх сукупністю), яке буде відповідати загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного, керуючись ст.404, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

ЗАСУДИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Харківського районного суду Харківської області від 28 березня 2024 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - скасувати.

Призначити ОСОБА_8 покарання:

- за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень;

- за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4