Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області
Справа № 173/1898/22
Номер провадження1-кп/173/126/2025
УХВАЛА

іменем України

23 червня 2025 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

при розгляді у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції кримінального провадження (ЄРДР № 0000129 від 19.09.2022) за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області, громадянки України, українки, із середньою спеціальною освітою, не працюючої, не заміжньої, маючої на утриманні трьох неповнолітніх дітей, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Під час підготовчого судового засідання обвинувачена ОСОБА_4 заявила клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження щодо неї за ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, про що подала суду письмове клопотання.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченої.

Представник потерпілої заперечував проти задоволення клопотання, посилався на те, що зупинка процесуального руху в даній справі сталася з причин організаційного характеру, які жодним чином не пов`язані з поведінкою потерпілої або обвинуваченої. У зв`язку з цим вважає, що застосування положень статті 49 КК України до цієї ситуації без аналізу вказаних процесуальних обставин є передчасним і не відповідає цілям кримінального провадження та порушує процесуальні права потерпілої. Заявив цивільний позов про стягнення з обвинуваченої моральної шкоди в сумі 20000 грн.

Заслухавши думку учасників процесу, перевіривши наявні матеріали судового провадження, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 4 ст. 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно із роз`ясненнями, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», закриття кримінальної справи зі звільненням особи від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст.49 КК України особа, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки, у разі вчинення кримінального проступку.

За змістом ст. ст. 44, 49 КК України за наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим, якщо тільки вона сама проти цього не заперечує та відсутні підстави, передбачені ч. 5 ст. 49 КК України.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.11.2019 у справі № 345/2618/16, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Відтак, суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.

За змістом статей 284288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Зазначене узгоджується із позицією, яка викладена в постанові ККС ВС від 29.07.2021 року (справа № 552/5595/18, провадження № 51-5289км19).

Також при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі положень ст. 49 КК України від суду не вимагається встановлення факту, що певне правопорушення мало місце, чи факту вчинення особою певного кримінального правопорушення.

Специфіка інституту звільнення особи від кримінальної відповідальності саме й полягає в тому, що за наявності певних визначених у законі умов особа звільняється від такої відповідальності, а кримінальне провадження закривається, раніше від тієї стадії, коли вказані факти можуть та/чи мають бути належним чином встановлені, доведені, підтверджені.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 12.09.2022 у справі № 203/241/17 вказала, що згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження відносно неї на цій підставі не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.02.2025 у справі № 758/6166/22.

ОСОБА_4 обвинувачується органами досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком.

Дане кримінальне провадження на досудовому розслідуванні та під час судового розгляду не зупинялось, фактів вчинення обвинуваченою інших кримінальних правопорушень до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення та у період визначений п.1 ч.1 ст. 49 КК України досудовим розслідуванням та судом не встановлено, тому відповідний перебіг строку давності не переривався та не зупинявся у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.3 ст. 285 КПК України обвинуваченій ОСОБА_4 було роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. Після відповідних роз`яснень обвинувачена заявила, що підтримує своє клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Враховуючи, що з дня скоєння інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК України минуло більше двох років, прокурор не змінив обвинувачення в частині дати та кваліфікації вчинення злочину, перебіг строків давності не переривався та не зупинявся, обвинувачена не заперечує проти її звільнення від кримінальної відповідальності з цих підстав, тому клопотання обвинуваченої підлягає задоволенню.

Щодо цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 , який був заявлений в рамках даного кримінального провадження про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає, що відповідно до ст.129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

За таких обставин, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає розв`язанню по суті, а вимоги потерпілої можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

З урахуванням того, що провадження щодо ОСОБА_4 підлягає закриттю з нереабілітуючих підстав, про що їй роз`яснено в судовому засіданні, потерпіла сторона має право звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства. Тому цивільний позов ОСОБА_7 , в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди слід залишити без розгляду.

Аналогічні висновки щодо подібного правозастосування викладені в постановах Верховного Суду від 25.02.2021 року у справі №192/3301/16-к та 19 листопада 2019 року у справі № 345/2618/16-к.

Суд не може погодитися із запереченнями представника потерпілої щодо недоцільності звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності та закриття провадження без встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки, як уже зазначалося, відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності підлягає невідкладному розгляду, за наявності визначених законом підстав.

Факт того, що кримінальне провадження тривалий час перебувало без руху через адміністративну помилку працівника суду (направлення матеріалів не за адресою), не є наслідком умисного ухилення обвинуваченої від кримінальної відповідальності, а тому не впливає на можливість реалізації судом свого процесуального обов`язку - розгляду відповідного клопотання.

Щодо тверджень про порушення прав потерпілої, суд зазначає, що згідно з положеннями ст. 128 КПК України, а також відповідно до Цивільного кодексу України, потерпіла не позбавляється права на відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у порядку цивільного судочинства.

Отже, звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності за нереабілітуючими підставами не перешкоджає потерпілій реалізовувати свої права щодо стягнення матеріальної чи моральної шкоди в межах окремого цивільного процесу, що гарантує баланс публічного та приватного інтересу, а також відповідає принципу змагальності та верховенству права.

Питання щодо речового доказу необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Судові витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 284-286, 288, 370-372, 395 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження - задовольнити

Звільнити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.

Кримінальне провадження, внесене до ЄДРДР 19.09.2022 за № 0000129 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України - закрити.

Речовий доказ: диск для лазерних систем зчитування "DVD" Verbatim 4.7 GB/120 MIN 16x № ZE5788-DVR-J47F4 залишити у матеріалах кримінального провадження.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1