Справа №949/1244/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2025 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000097 від 07 квітня 2023 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, освіти середньої, непрацюючого, неодруженого, відповідно до статті 89 Кримінального кодексу України раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:

В ніч з 06 квітня 2023 року на 07 квітня 2023 року, точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , повторно, під час воєнного стану введеного Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, діючи з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, проник через незамкнені вхідні двері до будівлі, розташованої по АДРЕСА_1 , що перебуває у власності Дубровицької міської ради. Далі пройшов по коридору до кімнати, в якій розміщена ветеринарна аптека ФОП ОСОБА_5 , де, за допомогою металевого прута зірвав навісний замок із дверей, через які проник до вказаної аптеки. Після чого, зі столу таємно викрав грошові кошти в сумі 5565 грн., які належали колишньому продавцю аптеки ОСОБА_6 . Потім, ОСОБА_4 розпоряджався грошовими коштами на власний розсуд, чим довів злочинний умисел до кінця. У результаті чого заподіяв ОСОБА_6 майнової шкоди на вищевказану суму.

Своїми умисними протиправними діями, які виразились у крадіжці, вчиненій повторно та поєднаній із проникненням, в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердивши зазначені у обвинувальному акті обставини та ствердив суду, що дійсно в ніч з 06 квітня 2023 року на 07 квітня 2023 року, він проник через незамкнені вхідні двері до будівлі, розташованої по АДРЕСА_1 . Після цього він пройшов по коридору до кімнати, в якій розміщена ветеринарна аптека, де, за допомогою металевого прута зірвав навісний замок із дверей, через які проник до вказаної аптеки. Після чого, зі столу таємно викрав грошові кошти в сумі 5565 грн.

Крім повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повністю доводиться доказами, отриманими в ході судового розгляду та наявними в матеріалах кримінального провадження.

Прокурор ОСОБА_3 надала на підтвердження вини обвинуваченого письмові докази, зібрані в ході досудового розслідування, у тому числі характеризуючі дані обвинуваченого та ухвалу суду від 22.11.2023 року про звільнення від призначеного покарання за вироком суду від 08.09.2021 року.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні з огляду на пояснення та докази, зібрані в ході досудового розслідування і досліджені в ході судового розгляду характеризуючі дані, а також, враховуючи обставини справи, просила визнати обвинуваченого ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України та призначити йому мінімальне покарання, передбачене санкцією частини 4 статті 185 Кримінального кодексу України, а саме у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років зі звільненням від відбування покарання на підставі статті 75 Кримінального кодексу України із встановленням іспитового строку терміном 3 (три) роки та покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 частини 1 статті 76 Кримінального кодексу України.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, оцінивши у сукупності вищезазначені пояснення, а також дослідивши письмові докази, надані прокурором, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у скоєнні вищевказаного кримінального правопорушення доведена в повному обсязі, а його дії правильно кваліфіковані за частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, як крадіжка, вчинена в умовах воєнного стану.

Суд, за відсутності заперечень учасників судового провадження, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин та за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 повторно вчинив крадіжу, поєднану із проникненням в інше приміщення, в умовах воєнного стану, а тому його дії суд кваліфікує за частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України.

При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог статті 12 Кримінального кодексу України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, його характеристику за місцем проживання, негативне ставлення до скоєного, не перебуває на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра КНП "Дубровицька міська лікарня".

Окрім того, суд враховує ухвалу від 22 листопада 2023 року відносно ОСОБА_4 , якою він звільнений від призначеного покарання за вироком суду від 08 вересня 2021 року у зв"язку із закінченням іспитового строку.

Обставинами, які відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає те, що обвинувачений вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому та добровільно відшкодував завдані збитки.

Обставиною, що відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України, обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

При призначенні покарання суд також враховує і думку потерпілої ОСОБА_6 , яка в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд кримінального провадження без її участі, претензій майнового характеру до обвинуваченого не має та щодо призначення обвинуваченому виду і міри покарання, покладається на розсуд суду.

Слід зазначити, що як передбачає стаття 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При цьому судом враховано положення пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", де зазначено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Також суд враховує практику Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладену у постанові по справі №634/609/15-к від 01 лютого 2018 року, згідної якої поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання "може", "вправі"; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема "особа винного", "щире каяття" тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 Кримінального кодексу України), визначенні "інших обставин справи", можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 Кримінального кодексу України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Тому, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, враховуючи характеризуючі дані обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, суд приходить висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити мінімальне покарання в межах санкції частини 4 статті 185 Кримінального кодексу України, за якою кваліфікуються його дії, а саме у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років зі звільненням від відбування покарання на підставі статті 75 Кримінального кодексу України із встановленням іспитового строку терміном 3 (три) роки та покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 частини 1 статті 76 Кримінального кодексу України.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що визначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Запобіжні заходи відносно обвинуваченого не обиралися.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 349, 368, 370, 371, 374, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання - 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 3 (три) роки з покладенням відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 76 Кримінального кодексу України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Речові докази:

- навісний замок "Аагр" з ключем, який упаковано в спец. пакет НПУ №WAR 1073909, навісний замок "EXTRA", який упаковано в спец. пакет НПУ №WAR 1073914, навісний замок "EXTRA" з ключем, який упаковано в спец. пакет НПУ №WAR 1073910, навісний замок з вхідних дверей з ключем, який упаковано в спец. пакет НПУ №SUD 2084206, що знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області - повернути власнику ФОП ОСОБА_5 ;

змив із замка дверей до ветаптеки, який упаковано до паперового конверту НПУ СУ та опечатане печаткою ВП №1 "Для пакетів №206", змив із замка вхідних дверей до приміщення, який упаковано до паперового конверту НПУ СУ та опечатано печаткою ВП №1 "Для пакетів №206", зразки букального епітелію ОСОБА_4 , які упаковано до паперового конверту НПУ СУ та опечатано печаткою ВП №1 "Для пакетів №206", зразки букального епітелію ОСОБА_7 , які упаковано до паперового конверту НПУ СУ та опечатано печаткою ВП №1 "Для пакетів №206", зразки букального епітелію ОСОБА_8 , які упаковано до паперового конверту НПУ СУ та опечатано печаткою ВП №1 "Для пакетів №206", недопалок сигарети "Rothmans", який упаковано до паперового конверту НПУ СУ та опечатано печаткою ВП №1 "Для пакетів №206", що знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області - знищити;

- сумку, в якій знаходилися грошові кошти і яку упаковано до паперового конверту НПУ СУ та опечатано печаткою ВП № "Для пакетів №206", що знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області - повернути власнику ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительці АДРЕСА_2 ;

- мобільний телефон марки "Nokia", IMEI НОМЕР_1 , що знаходиться на відповідальному зберіганні ОСОБА_4 - повернути власнику ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_1