КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2024 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2024

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, востаннє: 02 грудня 2022 року вироком Згурівського районного суду Київської області за ч. 2 ст. 187 КК України, до покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання, призначеного за вироком Згурівського районного суду Київської області від 02 грудня 2022 року, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 8 років 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Згідно з вироком суду, 31 липня 2021 року, приблизно о 18 години, ОСОБА_6 перебував біля магазину, який розташований по вул. Київський Шлях, 92-в м. Бориспіль. До нього підійшов ОСОБА_8 і попрохав підкурити цигарку, після чого розпочав словесний конфлікт та через короткий проміжок часу відійшов убік, і перебував з іншого боку магазину по АДРЕСА_3 .

31 липня 2021 року, приблизно о 18 години 14 хвилин, ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_6 та, на ґрунті неприязних відносин, у зв`язку з попередніми діями останнього, наніс йому руками кілька ударів по голові та тулубу, спричинивши легкі тілесні ушкодження у виді синця в області повік правого ока, крововиливу в білкову оболонку правого ока. У свою чергу ОСОБА_6 , ухиляючись від ударів, відходив від нього, а ОСОБА_8 переслідував його з метою продовжити побиття.

ОСОБА_6 , припиняючи дії ОСОБА_8 , лівою рукою дістав з кишені своїх шортів ніж та умисно наніс ним ОСОБА_8 один удар у тулуб, спричинивши колото-різане поранення черевної порожнини з ушкодженням шлунку, яке є тяжким тілесним ушкодженням, небезпечним для життя в момент заподіяння.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2024 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким ОСОБА_6 визнати невинуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог сторона захисник вказує на недоведеність винуватості ОСОБА_6 та недопустимість доказів, які були покладені в основу вироку.

Зокрема, захисник вважає, що протокол від 02 серпня 2021 року пред`явлення особи для впізнання за фотознімками є недопустимим доказом, оскільки складений з порушенням вимог ст. 228 КПК України. У протоколі не зазначено, за якими саме ознаками потерпілий буде впізнавати особу, а також протокол не містить належного опису усіх осіб, які пред`являлись для впізнання за номерами від одного до чотирьох.

Процедура пред`явлення особи для впізнання була проведена із порушенням встановленого порядку/процедури, визначеного КПК України, а тому захисник вважає, що вказаний протокол як доказ має бути визнаний недопустимим.

Також захисник, посилаючись на п. 3 ч. 2 статті 87 КПК України, вважає недопустимим доказом протокол слідчого експерименту від 16 вересня 2021 року та додаток - відеозапис слідчого експерименту на CD-диску), оскільки обвинувачений на стадії досудового розслідування, перебуваючи в статусі підозрюваного, фактично був обмежений у праві на захист.

Окрім того, в порушення вимог ч. 2 ст. 104 КПК України, у вказаному протоколі відсутнє зазначення індивідуальних ознак записуючого пристрою, тобто серії, номера, тощо, носія інформації, на якому зафіксовано слідчу дію, а також не зазначено носій інформації, який є додатком до цього протоколу.

Апелянт зазначає, що матеріали справи не містять жодного документа, в порушення ч. 3 ст. 105 КПК України, зі змісту якого можна було б встановити порядок та/або спосіб виготовлення додатку до вказаного протоколу слідчого експерименту - CD-диску із відеозаписом слідчої дії (слідчого експерименту).

Окрім того, захисник посилаючись на порушення ст. ст. 40, 103 КПК України, зазначає, що при отриманні відеозапису з камер «Безпечне місто» за 31 липня 2021 року, який зберігається на CD-диску, як доказу було допущено порушення порядку збирання доказів, зокрема відсутня фіксація процесуальних дій, доручень слідчих (розшукових) дій оперативним підрозділам на отримання відеозаписів з камер відео спостереження.

Матеріали справи не містять відповідного протоколу проведення слідчої дії на отримання цього доказу у Бориспільській міській раді, як володільця інформації. Наявний в матеріалах справи протокол перегляду відеозапису не може бути належним та допустимим доказом дотримання слідчим встановленої КПК України процедури отримання зазначеного відеозапису, як доказу.

Також, в розумінні статті 103 КПК України вказаний відеозапис, який записаний на CD-диск як носій інформації, є додатком до протоколу, який відсутній в матеріалах справи.

Матеріали справи не містять жодного документу, зі змісту якого можна було б встановити порядок та/або спосіб виготовлення додатку до вказаного протоколу слідчого експерименту - CD-диску із відеозаписом слідчої дії (слідчого експерименту).

Окрім того, на думку апелянта, слідчий експеримент, який проведений 03 серпня 2021 року, який зафіксований протоколом від 03 серпня 2021 року проведення слідчого експерименту та додатком (відеозапис слідчого експерименту на CD-диску) також не можна вважати допустимим, оскільки така слідча дія (слідчий експеримент від 03 серпня 2021 року) проводилась внаслідок отриманих відомостей незаконної слідчої дії - пред`явлення особи для впізнання від 02 серпня 2021 року.

Тому відповідно до статті 86 КПК України, носій інформації із відеозаписом слідчого експерименту є недопустимим доказом, оскільки отриманий із порушенням встановленої процедури.

Апелянт звертає увагу на те, що в оскаржуваному вироку судом наводиться як доказ Висновок експерта № 159 від 03.08.2021 року, відповідно до якого встановлено наявність у обвинуваченого (засудженого) тілесних ушкоджень. При цьому обвинувачений чітко зазначав обставини їх отримання, проте судом проігноровано ці обставини як такі, що могли вплинути на правильну кваліфікацію дій ОСОБА_6 .

Окрім іншого судом проігноровано протиріччя у показаннях потерпілого, які він надав в ході проведення слідчого експерименту, відповідно до яких потерпілий не бачив у обвинуваченого в руці предмета, зовні схожого на ніж, та яким нібито було завдано тілесних ушкоджень.

Таким чином, на думку захисника все обвинувачення відносно ОСОБА_6 побудоване на припущеннях, які не підкріплені жодними доказами в контексті їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок суду, про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наведеними у вироку доказами: даними протоколу огляду місця події від 31.07.2021 з фотоілюстрацією (т. 1, а.с. 106-115); даними протоколу огляду місця події від 31.07.2021 з фотоілюстрацією (т. 1, а.с. 119-125); даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.08.2021 року (т. 1, а.с. 126-128), даними висновку експерта № 145 від 22.09.2021 (т.1, а.с. 130-132), даними, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту на місці скоєння злочину від 16.09.2021 та відеозаписом цієї слідчої дії за участі потерпілого ОСОБА_8 (т. 1, а.с. 133-137), даними протоколу перегляду відеозапису від 10.09.201 (т. 1, а.с. 139-140), даними висновку експерта № 159 від 03.08.2021 (т. 1, а.с. 141-142), даними протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 16.09.2021 (т. 1, а.с. 144-147), даними, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту на місці скоєння злочину від 03.08.2021 та відеозаписом цієї слідчої дії за участі обвинуваченого ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 151-155).

Дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, судом кваліфіковані правильно.

Посилання захисника на те, що зібраними у справі доказами не підтверджується винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, є безпідставними, оскільки спростовуються, викладеними у вироку доказами в сукупності.

Щодо доводів захисника про необхідність визнання недопустимими докази, які надала сторона обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_6 , посилаючись на грубі порушення норм КПК України при їх збиранні, то вони є безпідставними.

Зокрема, згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02 серпня 2021 року, перед пред`явленням особи для впізнання у потерпілого ОСОБА_8 попередньо було з`ясовано чи може він впізнати особу, потерпілий був опитаний про зовнішній вигляд і прикмети особи, яка заподіяла йому тілесні ушкодження, а також про обставини, за яких він бачив цю особу.

При цьому потерпілий ОСОБА_8 вказав на ОСОБА_6 , як на особу, який спричинив йому тілесні ушкодження, вказуючи на ознаки, за якими він впізнав обвинуваченого, а саме по обличчю, статурі, одягу та зачісці (т. 1, а.с. 126-127).

Таким чином, твердження сторони захисту відносно того, що протоколи пред`явлення для впізнання за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_8 від 02.08.2021, є недопустимими доказами, оскільки потерпілим не зазначено індивідуальних (особливих) ознак, за якими він впізнав особу обвинуваченого, є безпідставними.

Безпідставними слід визнати також твердження захисника про невідповідність дійсності висновку суду про те, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується належними та допустимими доказами, яких, як вважає сторона захисту, матеріали справи не містять, оскільки такі твердження не ґрунтуються на положеннях, передбачених ст.ст. 84-86 КПК України, якими зокрема визначені поняття належності та допустимості доказів, а також на тих фактичних даних, які були отримані на підставі цих доказів, які були отримані у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Апеляційні доводи захисника про порушення права на захист ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту є безпідставними, оскільки слідчий експеримент від 03 серпня 2021 року був проведений за участі підозрюваного ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 (т.1, а.с. 151-154), тому і твердження захисника про те, що матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу того, що підозрюваному пропонувалось прийняти участь у вказаній процесуальній дії, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Щодо апеляційних доводів захисника про порушення слідчим вимог ст. 40, 103 КПК України при отриманні відеозапису з камер «Безпечне місто» від 31.07.2021 року, який зберігається на СД-диску, то даний відеозапис з камер «Безпеки місто» за 31.07.2021, який зберігається на CD-диску, наданий слідчому СВ Бориспільського РУП ГУНП в Київській області, заступником міського голови ОСОБА_10 на підставі листа виконавчого комітету міської ради № 12-27-2955 від 05.08.2021.

Отже, передбачені законом підстави для визнання відеозапису з камер «Безпеки місто» від 31.07.2021 недопустимим доказом у справі відсутні.

Твердження захисника щодо відсутності під час вчинення обвинуваченим злочину, знаряддя злочину, є такими, що не знайшли свого об`єктивного підтвердження, оскільки підозрюваний ОСОБА_6 під час слідчого експерименту за його участю, детально описав ніж, яким наніс удар потерпілому по тулубу.

При цьому пояснення потерпілого ОСОБА_8 під час слідчого експерименту за його участю про те, що він не бачив в руках ОСОБА_6 предмета, схожого на ніж, не спростовує наданих при проведенні слідчого експерименту пояснень самого обвинуваченого про те, що удар потерпілому по тулубу він завдав саме ножем.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не дав оцінки поясненням обвинуваченого ОСОБА_6 щодо обставин заподіяння йому тілесних ушкоджень, встановлених висновком експерта № 159 від 03.08.2021 року, є безпідставними, оскільки у вироку суду є відповідні висновки з цього приводу.

Так, суд, дійшовши до переконання про те, що у кримінальному провадженні зібрана достатня сукупність належних і допустимих доказів, які вказують на доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 , водночас проаналізував дії потерпілого стосовно обвинуваченого та дав їм оцінку.

Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 не визнавав себе винним у заподіянні потерпілому колото-різаного тілесного ушкодження та пояснив, що під час суперечки потерпілий ОСОБА_11 завдав йому декілька ударів по голові і тулубу, у відповідь на що обвинувачений вдарив потерпілого кулаком лівої руки в живіт.

Суд не прийняв до уваги такі показання обвинуваченого та у вироку вказав, що дії потерпілого ОСОБА_8 та його поведінка під час словесної суперечки, із застосуванням фізичного насильства до обвинуваченого, не свідчить про суспільно-небезпечне посягання з його боку, яке створювало б реальну загрозу здоров`ю чи життю обвинуваченого та змушувало б обвинуваченого захищатися шляхом нанесення ножового порання потерпілому. З огляду на це, позиція обвинуваченого ОСОБА_6 щодо отримання ОСОБА_8 колото-різаного тілесного ушкодження від удару кулаком не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду.

Отже, суд, проаналізувавши дії потерпілого щодо обвинуваченого, не встановив обставин, які б могли вплинути на кваліфікацію дій ОСОБА_6 , а тому відповідні доводи апеляційної скарги захисника є неспроможними.

Колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді провадження в суді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення, наведені у вироку докази зібрані у відповідності до вимог КПК України, обґрунтовано визнані належними і допустимими та такими, що доводять винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Таким чином, колегія суддів, вважаючи вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2024 року щодо ОСОБА_6 законним, обґрунтованим та вмотивованим, не убачає підстав для його скасування, як про це просить апелянт.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2024 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 359/9261/21

Провадження №11-кп/824/2386/2025

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_12

Доповідач ОСОБА_1