1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/8619/25 1-кс/335/3051/2025
01 вересня 2025 року м. Запоріжжя
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Дніпропетровської обл. м. Марганець, громадянина України, такого, що який має середню освіту, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», який не має на утриманні малолітніх дітей чи осіб похилого віку, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,
01.09.2025 до слідчого судді надійшло клопотання СВ ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , про застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів.
В обґрунтування клопотання слідчий послався на таке.
Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, Указом Президента України воєнний стан в Україні неодноразово продовжувався та триває на теперішній час.
Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 27.08.2025 приблизно о 12 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , маючи умисел на викрадення чужого майна, діючи в умовах воєнного стану, через відчинені двері зайшов до приміщення магазину «Червоний маркет» по пр. Соборному, 153, в м. Запоріжжя, яке є загально доступним місцем з можливістю вільного доступу, де з метою реалізації свого злочинного умислу взяв з відкритої полиці товар, а саме: 74 упаковки вологого корму для котів марки «Whiskas» та «Sheba», об`ємом 85 г., який належить ТОВ «Чайкін Дмитро Сергійович», які непомітно для оточуючих поклав у раніше підготовлений і принесений з собою пакет з яким підійшов до касової зони, де став робити вигляд, що бажає зробити оплату, тим самим намагаючись ввести в оману працівників магазину та притупити їх пильність. Після цього, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого злочинного корисливого умислу та усвідомлюючи, що його дії мають протиправний та відкритий характер, утримуючи викрадений товар при собі, швидко побіг до виходу з приміщення магазину, вибіг на вулицю та побіг в напрямку ТЦ «Україна». У цей же час, працівник магазину ОСОБА_8 , яка спостерігала за ОСОБА_4 , стала бігти за ним, наздогнала його, вхопила за пакет та розірвавши його змогла забрати 40 упаковок вологого корму для котів марки «Whiskas» та «Sheba», об`ємом 85 г. Втім, ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії, зміг втекти від ОСОБА_8 з частиною товару, а саме: 34 упаковками вологого корму для котів марки «Whiskas» та «Sheba», об`ємом 85 г., тим самим відкрито викрав вищевказане майно, яким розпорядився на власний розсуд, чим завдав ТОВ «Чайкін Дмитро Сергійович» майнову шкоду на суму 761 гривня 50 копійок.
Таким чином, ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 4 ст. 186 КК України, тобто грабіж (відкрите викрадення чужого майна), вчинений в умовах воєнного стану.
Клопотання обгрунтоване посиланням на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КК України.
Так, за ствердженням слідчого, підозрюваний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , офіційно не працевлаштований, усвідомлює тяжкість покарання за вчинення ним тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, на підставі чого орган досудового розслідування приходить до висновку, про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення покарання.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, та у справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, підозрюваний ОСОБА_4 , з метою уникнути від кримінальної відповідальності може незаконно впливати на свідків шляхом вмовлянь, залякування, що є ризиком передбаченим п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Також, досудовим слідством встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 , офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела прибутку, вчинив тяжкий корисливий злочин, є особою раніше неодноразово судимою за вчинення корисливих злочинів, що дає підстави вважати, що знаходячись на волі, він може продовжити вчиняти інші, або аналогічні кримінальні правопорушення, з метою отримання доходу злочинним шляхом, що є ризиком, передбаченим п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України.
Більш м`які запобіжні заходи не забезпечать виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків.
Про неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, такого як особисте зобов`язання, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 176 КПК України, свідчить тяжкість вчиненого підозрюваною кримінального правопорушення та наявність ризиків, які викладені у клопотанні.
Неможливість обрання до підозрюваного, запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 176 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 не має стійких соціальних зв`язків, які б заслуговували довіру, та поручились за виконання ним покладених на нього обов`язків.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав, пославшись на факти та доводи, викладені у ньому. Підкреслив, що наявність кількох незавершених кримінальних проваджень за обвинуваченням ОСОБА_4 , перебування його у статусі військовослужбовця, який самовільно залишив місце служби, наявність попередніх судимостей вказують на високий ризик вчинення ним нових кримінальних правопорушень в подальшому, а тому єдино можливим способом запобігти цьому є взяття підозрюваного під варту, незважаючи на незначний, на перший погляд, характер суспільної небезпечності вчиненого ним діяння. Крім того, ОСОБА_4 , будучи обвинуваченим в інших провадженнях, систематично не з`являється за викликом суду, чим перешкоджає судовому розгляду в розумні строки.
Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник, адвокат ОСОБА_5 , проти задоволення клопотання заперечували частково, факту, покладеного в основу підозри, не оспорювали, просили обмежитись запобіжним заходом менш суворим, ніж тримання під вартою.
Заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, виходячи з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Щодо обґрунтованості підозри.
Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК).
У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент вчинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).
При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи
Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.
Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.
Як випливає з доданих до клопотання матеріалів кримінального провадження, станом час вирішення питання про запобіжний захід обґрунтованість підозри підтверджується такими доказами:
протоколом допиту представника потерпілого ОСОБА_8 ;
протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі ОСОБА_8 ;
протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ;
протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі ОСОБА_9 ;
протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ;
протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі ОСОБА_10 ;
протоколом огляду відеозапису від 28.08.2025;
речовими доказами, які було вилучено під час проведення огляду місця події за адресою: м. Запоріжжя, пр-т. Соборний, 153, а саме: 40 упаковок вологого корму марки «Whiskas» та «Sheba», об`ємом 85 г., та жовтий пакет з написом «Аврора».
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, на етапі досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального закону ця особа підлягає відповідальності, оскільки належна оцінка представлених у справі доказів буде здійснена в межах судового провадження.
Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи з наданих стороною обвинувачення документів, зазначених вище, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри, на час розгляду клопотання, щодо можливого вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Щодо наявності ризиків.
В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що на теперішній час існують такі заявлені органом досудового розслідування судом ризики, що визначені у ст. 177 КПК України:
- ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду;
- ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків;
- ризик вчинення нового кримінального правопорушення.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створитимуть загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Зокрема, доказами на обґрунтування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується, - можуть бути документи, довідки про те, що особа вже притягалась до кримінальної відповідальності, була засуджена, має не зняту чи не погашену судимість, схильна до протиправної поведінки, притягалась до адміністративної відповідальності, інформація про те, що не будучи раніше судимою, особа вчинила декілька злочинів.
Оцінивши доводи, наведені у клопотанні слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що окремі з вказані у клопотанні ризиків існують і мають ступінь вірогідності, необхідну та достатню для взяття підозрюваного під варту.
Щодо ризику переховування від досудового розслідування та суду.
Діяння, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , є тяжким умисним злочином корисливої спрямованості, яке може потягти покарання у виді шести років позбавлення волі. Ця обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.
Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться (Clooth v. Belgium (Клоот проти Бельгії), § 40).
У зв`язку з цим слідчий суддя зауважує, що стороною обвинувачення надані відомості і відповідні докази того, ОСОБА_4 , будучи обвинуваченим в інших кримінальних провадженнях, неналежним чином виконує свої процесуальні обов`язки, за викликами не з`являється без поважних причин та без повідомлення про такі причини.
Крім того, ОСОБА_4 протягом тривалого часу перебуває у статусі військовослужбовця, що самовільно залишив місце служби, однак не вживає заходів щодо повернення до військової служби.
За таких обставин, на переконання слідчого судді, існує достатньо високий ризик ухилення підозрюваного від досудового розслідування.
Щодо ризику незаконного впливу на потерпілих і свідків у цьому ж кримінальному провадженні
Оцінюючи можливість впливу на потерпілих і свідків, слідчий суддя виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).
За таких обставин ризик впливу на потерпілих і свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від потерпілого та дослідження їх судом.
Однак в даному випадку, слідчий суддя не вважає доведеним наявність вказаного ризику, оскільки відсутні об`єктивні дані про те, що ОСОБА_4 намагався вчиняти такі дії як в цьому, так і в інших кримінальних провадженнях.
Щодо ризику вчинення нових кримінальних правопорушень.
Слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 , раніше судимий, а також є обвинуваченим у декількох кримінальних провадженнях, що вказує на здатність і готовність підозрюваного і в подальшому вчиняти протиправні дії.
Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Про неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, такого як особисте зобов`язання, застава або домашній арешт, свідчить той факт, що вказані заходи не здатні забезпечити ізоляцію підозрюваного в тій мірі, яка була б достатньою для запобігання вказаних вище ризикам.
Неможливість обрання до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді особистої поруки обґрунтовується таким.
Відповідно до ч. 1 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу, і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.
Однак в даному випадку, хоча відповідні клопотання і надійшли, на переконання слідчого судді, порука не зможе убезпечити від ймовірного впливу підозрюваного на свідків і потерпілих, а також від вчинення іншого кримінального правопорушення.
Слідчий суддя також зауважує, що стороною захисту не було надано доказів на підтвердження того, що перебування підозрюваного під вартою є несумісним із станом його здоров`я або іншими об`єктивними обставинами.
Доводи підозрюваного та його захисника слідчий суддя відхиляє, оскільки вони не спростовують наведених вище висновків.
Також, оскільки діяння ОСОБА_4 , в якому він підозрюється, не було пов`язане із застосуванням насильства чи погрозою його застосування, а також з огляду на матеріальне становище підозрюваного, слідчий суддя вважає за можливе встановити заставу як умову звільнення з-під варти у мінімальному розмірі, встановленому законом для цієї категорії кримінальних правопорушень.
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 176-179, 183, 194, 372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя
Клопотання слідчого СВ ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, з триманням у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», строком на шістдесят днів, з правом звільнення під заставу.
Строк дії цієї ухвали та строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з 16 год. 30 хв. 01.09.2025 до 16 год. 30 хв. 30.10.2025.
Затримати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , негайно в залі суду.
Після внесення застави і звільнення з-під варти покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, в межах строку дії даної ухвали, а саме:
прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду;
не відлучатися з м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду;
повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця проживання, перебування, роботи, військової служби.
Уповноваженій службовій особі місця ув`язнення після внесення застави, перевірки документа, що підтверджує її внесення негайно здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , роз`яснити підозрюваному чи іншому заставодавцю, відмінному від підозрюваного, обов`язки, що покладаються у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави, та наслідки їх невиконання.
У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави підозрюваний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особою, що перебуває під вартою, - протягом п`яти днів з дня отримання повного тексту ухвали..

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання, ухвала підлягає негайному виконанню.

Повний текст ухвали оголошений о 12 год. 45 хв. 03.09.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1