Справа № 287/1000/25
провадження 1-кс/287/234/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року м. Олевськ

Слідчий суддя Олевського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні клопотання начальника СВ відділення поліції № 2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 про арешт майна в межах кримінального провадження №0000113, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Начальник СВ відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, а саме: мобільний телефон марки «Iphone 6s», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 з сім карткою НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 - у виді заборони права на відчуження, розпорядження і користування вказаним майном.

З матеріалів клопотання вбачається, що у провадженні СВ ВП № 2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали досудового розслідування, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000113 від 23 квітня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що пунктом 3 Указу Президента України від 05.02.2024 № 49/2024 передбачено, окрім іншого, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватись конституційні права й свободи людини та громадянина, передбачені ст. 33 Конституції України.

Крім цього, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24.02.2022 оголошено та на даний час проводиться загальна мобілізація.

Згідно з п. п. 2-6 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 (у редакції від 25.08.2010 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 724), у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім інших, також мають військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключенню з військового обліку підлягають громадяни України, які визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку.

Так, з матеріалів кримінального провадження встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення причетний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який здійснює збір у визначених місцях осіб призовного віку, які мають намір здійснити незаконний перетин державного кордону України, а також в подальшому здійснює доставку цих осіб на власному транспортному засобі марки «БМВ» н.з. НОМЕР_3 до прикордонної зони, чим сприяє їх перетину державного кордону.

У вказаному кримінальному провадженні, 03.06.2025, в період часу з 22 год. 20 хв. до 22 год. 40 хв., на підставі заяви ОСОБА_6 , про надання добровільної згоди на проведення огляду, проведено огляд місця події, за результатом якого вилучено: мобільний телефон марки та моделі «Iphone 6s» в корпусі золотистого кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , з сім-карткою: НОМЕР_2 .

Вилучений мобільний телефон, зазначений вище належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до постанови слідчого від 25.06.2025 мобільний телефон марки та моделі «Iphone 6s» в корпусі золотистого кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , з сім-карткою: НОМЕР_2 , визнано речовими доказами.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги клопотання підтримала з підстав наведених у ньому та просила його задоволити.

Начальник СВ ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, проте на адресу суду надав заяву про розгляд клопотання у його відсутність та просить його задоволити.

Власник майна ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Повно, всебічно і об`єктивно дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов до таких висновків.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів, зокрема арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

За загальними правилами, передбаченими ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження допускається лише у разі, якщо слідчий, дізнавач, прокурор доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно зі ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя згідно з вимогами ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. 173 КПК України, повинен врахувати, зокрема правову підставу для арешту майна.

Зі змісту клопотання слідчого про арешт майна вбачається, що необхідність такого арешту обумовлена визнанням вищезазначеного майна речовими доказами, оскільки існує сукупність достатніх підстав вважати, що вилучене під час огляду майно, є предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 332 КК України, відповідно до положень ч. 1, ч. 3 ст. 170 КПК України.

Завданням арешту зазначеного майна слідчий визначив запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, з метою встановлення об`єктивної істини у даному кримінальному провадженні, збереження речових доказів.

Поряд з тим, до клопотання не долучено, а також не надано у судовому засіданні жодних відомостей щодо необхідності проведення слідчих дій та/або запланованих слідчих дій стосовно майна щодо якого розглядається клопотання. Відповідно у суду відсутні докази того, що позбавлення громадян права користування вказаним майном перешкоджатиме встановленню об`єктивної істини у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, слідчим суддею при розгляді клопотання встановлено, що вилучений під час огляду мобільний телефон марки «Iphone 6s», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 з сім карткою НОМЕР_2 відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Отже, за таких обставин, враховуючи правову підставу для арешту майна, можливість зникнення, втрати, пошкодження, приховування чи перетворення вказаного майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

У даному випадку застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної діяльності громадян та гарантуватиме охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечить швидке, повне та неупереджене досудове розслідування.

Крім того, слідчий суддя зазначає, що на даній стадії він не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно, яке відповідає критеріям, зазначеним в статті 98 КПК України.

Відповідно до ст.174 КПК України за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні такого заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Клопотання начальника СВ відділення поліції №2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000113, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України задоволити.

Накласти арешт на майно, вилучене у ході огляду місця події, а саме:

- мобільний телефон марки «Iphone 6s», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 з сім карткою НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 - у виді заборони права на відчуження, розпорядження і користування вказаним майном.

Попередити ОСОБА_6 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України щодо незаконних дій щодо майна, на яке накладено арешт.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1