КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/3164/2025 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
Єдиний унікальний номер: № 757/2989/25-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 лютого 2025 року, -

за участю:

прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника власника майна ОСОБА_8 - ОСОБА_9 ,

власника майна - ОСОБА_10 ,

представника власника майна ОСОБА_10 - ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24.02.2025 року відмовлено в задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 за матеріалами кримінального провадження № 0000707, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.08.2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24.02.2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про накладення арешту на майно задовольнити.

Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження прокурор зазначає, що з копією оскаржуваної ухвали ознайомився 31.03.2025 року, а подана апеляційна скарга 03.04.2025 року, просить поновити строк на апеляційне оскарження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною і такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону під час розгляду вищевказаного клопотання в суді першої інстанції.

Органом досудового розслідування зазначено, що діями ОСОБА_10 заподіяно матеріальну шкоду Державному бюджету України в 2012 році. У рамках даного кримінального провадження потрібно провести експертизи, без проведення відповідних судових експертиз встановити наявність на електронних носіях відомостей, належним чином їх зафіксувати та у подальшому використовувати, як докази неможливо.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурорів, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити у повному обсязі, пояснення представників власника майна та власника майна, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження, та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, що Офісом Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000707 від 22.08.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України.

18.01.2025 року у відповідності до ч. 3 ст. 233 КПК України, з метою відшукання і вилучення предметів та документів, які можуть бути використані як докази вчинення злочину, в тому числі речі, документи та інші магнітні носії інформації (телефони, комп`ютери, флеш-накопичувачі тощо), за місцем проживання ОСОБА_10 домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 , яке розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :05:008:0093.

18.01.2025 року прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 звернувся з клопотанням до Печерського районного суду м. Києва про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, яке було вилучено під час обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :05:008:0093 за місцем проживання ОСОБА_10 , а саме на:

1) Мобільний телефон iPhone 16 Pro Мах бежевого кольору;

2) Мобільний телефон iPhone 16 Pro чорного кольору;

3) Планшет Apple iPad модель А 2377 с/н G3PPWOOXVL ;

4) оптичний диск Verbatim CD-R 52Х 700 MB, N А4К04Е2178516 золотистого кольору, поміщений у паперовий конверт з написом «15 річниця (фото суддів по палатах)»;

5) Грошові кошти в сумі 8000 грн., 635 фунтів стерлінгів, 40005 доларів США;

6) Рішення Київського окружного адміністративного суду від 25.11.2022 у справі № 320/8715/22 на 6 арк.;

7) Технічний паспорт на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, смт. Козин, вул. Солов`яненка, 4516 на 6 арк.;

8) Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 12.12.2018 № ННМ 936816;

9) Договір про поділ спільного майна подружжя від 22.07.2022 № НРС 653229 на 2 арк.;

10) Копія позовної заяви ОСОБА_10 до Київського окружного адміністративного суду від 21.09.2022 на 4 арк.;

11) Квитанція №1-280к від 21.09.2022 на 1 арк.;

12) Квитанція №1-276к від 21.09.2022 на 1 арк.;

13) Копія заяви ОСОБА_10 від 06.03.2022 до командира Тероборони Козинської громади ОСОБА_12 на 1 арк.;

14) Витяг з наказу добровольчого формування Тероборона Козинської громади № 2 від 08.03.2022 на 1 арк.;

15) Контракт добровольця територіальної оборони від 08.03.2022 на 2 арк.;

16) Копія заяви ОСОБА_10 від 29.07.2022 на 1 арк.;

17) Витяг з Реєстру територіальної громади № 2022/002435870 від 29.12.2022 на 1 арк.;

18) Копія свідоцтва про народження ОСОБА_13 серія НОМЕР_2 від 05.03.2015 на 1 арк.;

19) Копія свідоцтва про одруження НОМЕР_3 від 30.07.1999 на 1 арк.;

20) Витяг з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України стосовно Козинської селищної ради на 1 арк.;

21) Копія заяви ОСОБА_10 до ГУ ДПС в м. Києві від 01.09.2021 на 1 арк.;

22) Копія паспорту ОСОБА_10 на 2 арк.;

23) Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 305663802 від 22.07.2022 на 1 арк.;

24) Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 305660456 від 22.07.2022 на 1 арк.;

25) Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 230673637 від 02.11.2020 на 1 арк.;

26) Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №232689142 від 16.11.2020 на 1 арк.;

27) Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 305662077 від 22.07.2022 на 1 арк.;

28) Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 305663195 від 22.07.2022 на 1 арк.;

29) Дозвіл № 8858 від 21.09.2018, дійсний до 21.09.2021;

30) Копія звернення голови правління ГО «ВГО «Стоп корупції» ОСОБА_14 № 56 від 13.01.2025 на ім`я судді Господарського суду м. Києва ОСОБА_15 на 3 арк.;

31) Грошові кошти в сумі 116000 грн. та 3429 доларів США;

32) Ноутбук SONY PCG-4U1V, с/н 00139;

33) Копія заяви про відвід судді ОСОБА_10 у справі № 910/15043/21, копія заяви про вчинення кримінального правопорушення до ДБР від ТОВ «Комплекс Агромарс», копія дисциплінарної скарги щодо судді від 19.11.2024 на 18 арк.;

34) Копія заяви про відвід судді ОСОБА_10 у справі №910/15043/21 ОСОБА_16 , копія заяви про вчинення кримінального правопорушення до НАБУ від ОСОБА_16 копія дисциплінарної скаоги щодо судді від 19.11.2024 на 32 арк.;

35) Wi-fi роутер модель F 490, imei НОМЕР_4 з сім-картою оператора мобільного зв`язку life cell № НОМЕР_5 ;

36) Грошові кошти в сумі 8000 доларів США та 13000 грн., з метою забезпечення збереження вказаних речових доказів та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.02.2025 року залишено без задоволення клопотання прокурора.

Відмовляючи у задоволенні клопотання сторони обвинувачення, внесеного в межах кримінального провадження № 0000707 слідчий суддя, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до обґрунтованого висновку, що вищевказане майно не відповідає критеріям речових доказів та арешт не може бути накладений з метою задоволення цивільного позову у кримінальному провадженні.

Перевіряючи законність прийнятого слідчим суддею рішення, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні про арешт майна, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. Накладаючи арешт на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Статтею 98 КПК України визначено що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення зберегли на собі його сліди або містять інші відомості які можуть бути використані як доказ факту чи обставин що встановлюються під час кримінального провадження в тому числі предмети що були об`єктом кримінально протиправних дій гроші цінності та інші речі набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що вилучене під час обшуку майно, зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України з наданих матеріалів не вбачається.

Слід також звернути увагу, що майно у встановленому порядку хоча і визнане органом досудового розслідування речовим доказом у кримінальному провадженні, однак така постанова на думку колегії судді є формальною, у зв`язку з чим в даному випадку не може ставитися питання про накладення арешту на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів, як це дозволяє ч. 10 ст. 170 КПК України.

Разом з тим, згідно ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Наявність цивільного позову у даному кримінальному провадженні не є достатньою підставою для накладення арешту.

Вилучене майно за місцем проживання ОСОБА_10 на момент його вилучення перебувало у спільному володінні та користуванні подружжя у повсякденному житті, засвідчують майнові права подружжя та містять персональні дані про особисте життя кожного з подружжя.

Отже, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга навіть з урахуванням усіх викладених в них доводах, задоволенню не підлягає.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 - 173 КПК України, відмовив у задоволенні клопотання прокурора, всупереч доводам апеляційної скарги.

Інші доводи апелянта не є безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 лютого 2025 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 за матеріалами кримінального провадження № 0000707, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.08.2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України, - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

__________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3