ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/3206/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1600/25 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.190 КК України
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2025 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою в.о. керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 20 травня 2025 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 20 травня 2025 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Комсомольське Зміївського району Харківської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, який зареєстрований та мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Зміївського районного суду Харківської області від 21 грудня 2019 року за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185, ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі; на підставі ст.75 КК України звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки;

- ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 22 жовтня 2024 року кримінальне провадження №0000192 від 18 березня 2024 року за ч.4 ст.185 КК України закрито на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України,

- вироком Зміївського районного суду Харківської області від 04 травня 2023 року, приведеного у відповідність ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 26 грудня 2024 року, за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, та йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч.1, ч.4 ст.71 КК України, шляхом складання покарань за сукупністю вироків, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання за цим вироком строк відбування покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 04 травня 2023 року по справі № 621/1719/22, приведеного у відповідність ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 26 грудня 2024 року, з моменту його фактичного взяття під варту - з 25 лютого 2025 року.

Обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до набрання цим вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання за цим вироком обвинуваченому ОСОБА_7 рахується з 25 лютого 2025 року.

Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

Як встановив суд, ОСОБА_7 , будучи раніше судимий вироком Зміївського районного суду Харківської області, приведеного у відповідність ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 26 грудня 2024 року, за ч. 2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки, на шлях виправлення та перевиховання не став та знову вчинив корисливий злочин за наступних обставин.

05 липня 2024 року, близько 19.00 години, ОСОБА_7 знаходився поблизу перехрестя вулиць Європейської та С.Закори в смт. Слобожанське Чугуївського району Харківської області, разом із ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де у ОСОБА_7 виник умисел на заволодіння велосипедом останнього, шляхом зловживання довірою.

З метою реалізації свого протиправного умислу, в той же день, 05 липня 2024 року, близько 19:00 години, ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу перехрестя вулиць Європейської та С.Закори в смт. Слобожанське Чугуївського району Харківської області, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою наживи, шляхом зловживанням довірою під приводом покататися попросив у ОСОБА_10 належний йому велосипед ТМ « Pride MINI», бувший у вжитку, придатний до використання, вартістю, відповідно до висновку товарознавчої експертизи №3399/24 від 09 липня 2024 року - 13077 грн. 63 коп., на що ОСОБА_10 , не передбачаючи злочинних намірів ОСОБА_7 , добровільно передав останньому вказаний велосипед.

Заволодівши вищевказаним велосипедом, ОСОБА_7 , не маючи наміру повертати його власнику, покинув місце вчинення злочину та забрав велосипед до себе додому, тим самим розпорядившись чужим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані як шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене повторно, за що передбачена кримінальна відповідальність за ч.2 ст.190 Кримінального кодексу України.

В апеляційній скарзі в.о. керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 просить вирок Зміївського районного суду Харківської області від 20 травня 2025 року стосовно ОСОБА_7 скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.190 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України, шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням, призначеним за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 04 травня 2023 року, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

В обґрунтування своїх доводів, прокурор зазначає, що суд першої інстанції, всупереч вимогам ст.71 КК України, призначаючи ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків, помилково призначив остаточне покарання, розмір якого дорівнює розміру невідбутого покарання за попереднім вироком.

Звертає увагу, що замість вкладу в обороноздатність та економіку держави в умовах воєнного стану, коли інші чоловіки мужньо боронять в нелюдських умовах нашу державу від ворога, втрачаючи свої життя та здоров`я, ОСОБА_7 свідомо та цинічно ігноруючи моральні устої суспільства, знаходячись у відносній безпеці, будучи молодим та працездатним чоловіком, який раніше засуджений та в період іспитового терміну повторно встає на шлях скоєння злочинів проти власності, що характеризує ОСОБА_7 як суспільно-небезпечну особу, яка наполегливо не бажає ставати на шлях виправлення.

Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а також думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін або призначити мінімальне покарання, приєднавши 1 місяць позбавлення волі, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду, відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції сторонами не заперечувались і відносно яких, відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, докази не досліджувались, а тому колегія суддів, на підставі ч.2 ст. 394 КПК України та ч.1 ст.404 КПК України, їх не перевіряє.

Дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.190 КК України, як шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, кваліфіковані правильно, що також не оскаржується учасниками кримінального провадження, та, відповідно до вимог ст.ст.394, 404 КПК України, судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні про неправильне застосування судом вимог закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає, що вони заслуговують на увагу.

Так, у частині 3 ст.78 КК України зазначено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно з ч.4 ст.71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Отже, призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного покарання за новий вчинений злочин (злочини), а потім повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст.71 КК України, з дотриманням норм частини 4 цієї статті. При цьому належить точно встановлювати вид та розмір невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Невідбутою частиною покарання треба вважати, зокрема, покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше судимий за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 04 травня 2023 року, який приведений у відповідність ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 26 грудня 2024 року, за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Кримінальне правопорушення у даній справі, обвинувачений вчинив 05 липня 2024 року, тобто в період іспитового строку, встановленого попереднім вироком.

Отже, остаточне покарання ОСОБА_7 , за сукупністю вироків, повинно бути більшим, ніж позбавлення волі на строк 4 роки.

Судом першої інстанції вірно визначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України.

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував положення ч.4 ст.71 КК України, та помилково визначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі, тобто розмір остаточного покарання дорівнює розміру покарання, яке призначено вироком Зміївського районного суду Харківської області від 04 травня 2023 року з урахуванням ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 26 грудня 2024 року.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п.1 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Таким чином, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому остаточного покарання неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме ч.1 ст.71 КК України з урахуванням вимог ч.4 ст.71 КК України, що, відповідно ч.1 ст.413 КПК України, є підставою для скасування судового рішення.

Поряд із цим, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання недостатньо врахував відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який офіційно не працевлаштований, стабільного джерела доходу не має, суспільно-корисною працею не займається, що свідчить про можливість продовження негативної поведінки в подальшому.

Колегія судів звертає увагу на те, що ОСОБА_7 раніше судимий, останній раз за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 04 травня 2023 року, приведеного у відповідність ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 26 грудня 2024 року, за ч.2 ст.15-ч.4 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки. Разом з тим, обвинувачений на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, вчинивши нове кримінальне правопорушення у період іспитового строку за попереднім вироком.

Наведене беззаперечно негативно характеризує особу ОСОБА_7 , тому колегія суддів погоджується з апеляційними доводами прокурора про занадто м`яке покарання, яке призначено обвинуваченому оскаржуваним вироком, що є відповідно до п.2 ч.1 ст.413 КПК України, підставою для скасування судового рішення в цій частині.

Згідно п.2 ч.1 ст.420 КПК України, необхідність застосування більш суворого покарання є підставою для скасування апеляційним судом вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, є нетяжким злочином, та особу обвинуваченого, який неодружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий, кримінальне правопорушення вчинив під час невідбутого покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 04 травня 2023 року, з урахуванням ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 26 грудня 2024 року, офіційно не працевлаштований, стабільного джерела доходу не має, суспільно-корисною працею не займається.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст.66 КК України, є активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст.67 КК України, судом апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.190 КК України, яке буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, з урахуванням апеляційної вимоги прокурора, остаточне покарання ОСОБА_7 належить призначити на підставі ч.ч.1,4 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 04 травня 2023 року з урахуванням ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 26 грудня 2024 року, але в іншому розмірі, ніж це зазначено в апеляційній скарзі сторони обвинувачення.

Саме таке покарання, на думку колегії, буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України, та принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Будь-яких законних підстав для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, в тому числі призначення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, колегією суддів не встановлено, оскільки матеріали цього кримінального провадження не містять пом`якшуючих покарання обставин, які, з урахуванням особи винного та інших обставин кримінального провадження, істотно знижували б ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Цих відомостей не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок районного суду в частині призначення обвинуваченому покарання скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового вироку.

В решті вирок Зміївського районного суду Харківської області від 20 травня 2025 року стосовно ОСОБА_7 слід залишити без змін, в тому числі в частині зарахування в строк відбування покарання за цим вироком, строк відбування покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 04 травня 2023 року, приведеного у відповідність ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 26 грудня 2024 року.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного обвинувального вироку, не вбачається.

Поряд з цим належить врахувати, що, відповідно до вимог ч.15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку, суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу в.о. керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 20 травня 2025 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч.ч.1, 4 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 04 травня 2023 року, з урахуваннямухвали Зміївського районного суду Харківської області від 26 грудня 2024 року, у виді 2 (двох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

В решті вирок Зміївського районного суду Харківської області від 20 травня 2025 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді: