Справа № 642/3792/25
Провадження № 1-кс/642/944/25
УХВАЛА

Іменем України

27.06.25 м. Харків

Слідчий суддя Холодногірського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові клопотання слідчої СВ відділу поліції №2 Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, з середньо-технічною освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, який не має малолітніх дітей або осіб похилого віку на утриманні, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:

14.11.2006 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 315, ч. 2 ст. 307, ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна;22.03.2012 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком на 3 роки;

20.01.2015 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі;

15.02.2021 Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 345 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнений 08.11.2021 за відбуттям строку покарання;

03.02.2025 Ленінським районним судом м. Харкова, за ч. 1 ст. 309 КК України, до 1 року пробаційного нагляду;

07.05.2025 обвинувальний акт, за ч. 2 ст. 309 КК України, направлено до Немишлянського районного суду м. Харкова,

підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000366 від 16.03.2025 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ відділу поліції № 2 Харківського районного управління поліції № 3 ГУ Національної поліції в Харківській області капітан поліції ОСОБА_5 звернулася до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000366 від 16.03.2025 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 185 КК України.

Як вбачається з матеріалів клопотання, під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше судимим 03.02.2025 Ленінським районним судом м. Харкова, за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді до 1 року пробаційного нагляду та відносно якого 07.05.2025 обвинувальний акт було направлено до суду, на шлях виправлення не став, усвідомлюючи про кримінальну караність злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів, ігноруючи вимоги ст.ст. 7, 12, 17, 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 № 60-95-ВР (в редакції Закону № 3528-IX від 21.12.2023), Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними» №62/95-ВР від 15.02.1995 (в редакції Закону № 2849-IX від 13.12.2022), наказу Міністерства охорони здоров`я України №481 від 20.08.2008 та наказу Міністерства охорони здоров`я України №2712 від 06.12.2021 «Про внесення змін до Наказу міністерства охорони здоров`я України від 01.08.2000 року №188, будучи особою, яка вчинила кримінальне правопорушення протягом року після засудження за цією статтею та яка вживає психотропні речовини, маючи прямий умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини, усвідомлюючи суспільно-небезпечний, протиправний характер своїх дій, бажаючи цього, з метою подальшого особистого вживання, використовуючи інтернет мережу, в невстановлений період часу однак не пізніше 15.03.2025, зв`язався з невстановленою в ході досудового розслідування особою з продажу наркотичних засобів та психотропних речовин та замовив психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP.

Після цього, ОСОБА_4 , оплатив невстановленій особі невстановлену суму, та в подальшому з метою не бути викритим правоохоронними органами, і запобігання безпосереднього контакту продавця із клієнтами отримав зображення із зазначенням точної адреси та місця схову, координат, де перебуває зіп-пакет з особливо небезпечною психотропною речовиною PVP. Після цього направився на провулок Ткаченківський, м. Харкова, де забрав полімерний зіп-пакет, в якому знаходилась особливо небезпечна психотропна речовина PVP та почав незаконно зберігати для подальшого власного вживання, без мети збуту, до моменту вилучення.

В подальшому ОСОБА_4 , із зазначеною психотропною речовиною PVP направився в сторону свого мешкання, де по дорозі зустрів свого знайомого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якого при собі був велосипед, які в подальшому направилися по провулку Ткаченківському, м. Харкова, де помітили екіпаж патрульної поліції та ОСОБА_4 розуміючи, що у нього при собі знаходиться особливо небезпечна психотропна речовина PVP, вирішив сховати її в трубу, яку закріпив до керма велосипеду, який належить ОСОБА_6

15.03.2025, близько 11 год. 00 хв. під час патрулювання інспектором відділу зв`язків з громадськістю УПП в Харківській області ДПП ОСОБА_7 , командиром роти 3 батальйону 4 УПП в Харківській області ДПП ОСОБА_8 та інспектором взводу 2 роти 3 батальйону 4 УПП в Харківській області ДПП ОСОБА_9 території Холодногірського району міста Харкова, за адресою: м. Харків, Ткаченківський в`їзд, 7, було виявлено громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно ст. 31, 34 ЗУ «Про Національну поліцію України», в ході проведення превентивних поліцейських заходів було здійснено перевірку документів та поверхневу перевірку, проведено бесіду, у ході проведення якої громадянин ОСОБА_4 , повідомив, що перевозить в трубі, яку прикріпив до керма велосипеду, який належить ОСОБА_6 , особливо небезпечну психотропну речовину PVP, тим самим сховавши від працівників поліції небезпечну психотропну речовину PVP, яку зберігав для власного вживання, без мети збуту.

У подальшому, під час проведення огляду місця події 15.03.2025, в період часу з 11 год. 40 хв. по 11 год. 45 хв., ОСОБА_4 , з труби, яка прикріплена до керма велосипеду, видав прозорий полімерний пакет, всередині якого перебувала порошкоподібна речовина білого кольору.

Згідно висновку експерта Харківського НДЕКЦ МВС України №СE-19/121-25/7403-НЗПРАП від 02.04.2025, надана на дослідження порошкоподібна речовина, містить в своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP. Маса PVP, в перерахунку на масу наданої на дослідження речовини, становить: 0,3686 грам.

Таким чином, ОСОБА_4 , всупереч Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» та Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», незаконно придбав та зберігав, без мети збуту, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено «PVP», що віднесена до психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу, згідно «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, а саме у незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин, без мети збуту, вчиненому протягом року після засудження за цією статтею.

Крім того, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив нове умисне корисливе кримінальне правопорушення злочин за наступних обставин.

Згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24.02.2022 (№ 2102-ІХ), відповідно до пункту № 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» по всій території України введено військовий стан, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, який у подальшому продовжено указом Президента України № 259/2022 з 05 години 30 хвилин, 25.04.2022 на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався.

Так, 23.05.2025, приблизно о 12 годин 22 хвилини, ОСОБА_4 , зайшов на територію подвір`я, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де мешкає ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи у приміщені сараю, який розташований за вищевказаною адресою та побачив раніше знайому потерпілу ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка спала та біля якої на полиці лежав мобільний телефон, що належить останній. В цей час у ОСОБА_4 раптово виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна з корисливого мотиву, повторно, в умовах воєнного стану, а саме мобільного телефону, що належить ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення, розуміючи та усвідомлюючи негативні наслідки своїх дій, впевнившись, що за його діями ОСОБА_11 та інші не спостерігають, діючи повторно, о 12 год. 22 хв., таємно викрав мобільний телефон марки ТМ «Infinix HOT 30 play», 256 GB, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 8422 від 16.06.2025, вартість якого становить 3900 гривень 00 копійок, та після чого з місця вчинення кримінального правопорушення втік, розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

У результаті протиправного діяння ОСОБА_4 , завдав потерпілій ОСОБА_11 , майнову шкоду на загальну суму 3900 гривень 00 копійок.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Підозра, висунута ОСОБА_12 у вчиненні ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: оглядом місця події за адресою: м. Харків, в`їзд Ткаченківський, 7, допитом свідка ОСОБА_13 , допитом свідка ОСОБА_14 , допитом свідка ОСОБА_6 , висновком експерта № СЕ-19/121-25/7403-НЗПРАП від 02.04.2025, протоколом огляду відеозапису, постановами визнання речових доказів, допитом свідка ОСОБА_7 , допитом свідка ОСОБА_8 , допитом свідка ОСОБА_9 , протоколом огляду предметів, допитом потерпілої ОСОБА_11 , допитом свідка

ОСОБА_15 , висновком експерта № 8422 від 16.06.2025, допитом свідка ОСОБА_10 , протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, протоколом огляду відеозапису, допитом свідка ОСОБА_16 , протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, протоколом слідчого експерименту.

26.06.2025 ОСОБА_4 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309 та ч. 4 ст. 185 КК України.

Під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Слідча вказує, що ОСОБА_12 , підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 3 років та тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, офіційних джерел існування та міцних соціальних зв`язків не має, не одружений, на утриманні малолітніх дітей та осіб похилого віку не має, мешкає за місцем реєстрації, офіційну роботу не має, раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності та злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів. Маються достатні підстави вважати, що підозрюваний при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у подальшому, з огляду на його моральні якості, може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, тим самим перешкоджати судовому провадженню та вчиняти інші кримінальні правопорушення, у тому числі з метою уникнення кримінальної відповідальності чи з метою перешкоджати судовому провадженню, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вказане унеможливлює запобігання зазначеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України.

З клопотання вбачається, що є достатньо підстав вважати, що запобігти вищезазначеним ризикам можливо лише шляхом застосування до підозрюваного ОСОБА_12 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала, просила його задовольнити та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні просив обрати відносно нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою домашній арешт.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що подане клопотання підлягає задоволенню виходячи з наступного.

У провадженні слідчого відділення відділу поліції № 2 Харківського районного управління поліції № 3 Головного управління Національної поліції в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000366 від 16.03.2025, за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309 та ч. 4 ст. 185 КК України.

26.06.2025 ОСОБА_4 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309 та ч. 4 ст. 185 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та як передбачено ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків; вчиняти інші кримінальні правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачений КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований та утримуватись під вартою інакше, як за вмотивованого рішення суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Пунктом с частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року), нікого не може бути позбавлено волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігання вчиненню особою правопорушення або втечу після його вчинення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

За положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4 запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.

При цьому, Верховним Судом України роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного внаслідок відсутності у останнього постійного місця проживання, зловживання спиртними напоями чи вживання наркотичних засобів, продовження вчинення злочинів, підтримання соціальних зв`язків негативного характеру, порушення умов запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі.

При цьому, слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5ст. 9 КПК України, бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

В ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 185 КК України.

З матеріалів справи, наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення.

Для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88).

Факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії кримінального розслідування (Murray v. the United Kingdom).

Проте, у практиці ЄСПЛ відсутній універсальний підхід, за якого підозра вважається обґрунтованою. Це визначається конкретними обставинами (рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom», п.32; «Merabishvili v. Georgia», п.184), а також пов`язується зі ступенем суспільної небезпечності діяння.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

З огляду на вказані положення закону, слідчий суддя, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 , що є виключною прерогативою суду за результатами розгляду справи по суті, приходить до висновку про наявність в долучених до клопотання матеріалах кримінального провадження достатніх фактичних даних ( фактів та інформації), які свідчать про можливу причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.

В контексті вимог статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі на стільки, що його неможливо відвернути, не застосувавши до особи запобіжний захід. При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, які підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

На даній стадії кримінального провадження, слідчий суддя визнає підозру у вчиненні ОСОБА_4 злочинів, передбачених ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 309КК України, обгрунтованою і достатньою для застосування до нього запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про доведеність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя виходить з наступного.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 3 років та тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

З огляду на тяжкість злочину у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 та суворість можливого покарання, яке може бути призначено у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення так і обставини, як за національним законодавством, так і за судовою практикою Європейського суду з прав людини, визнаються вагомими факторами при оцінці даного ризику, підозрювана особа може переховуватись від органу досудового розслідування.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Крім того, підозрюваний ОСОБА_4 офіційно не працює, законних джерел отримання заробітку не має, у останнього відсутні стійкі міцні соціальні зв`язки, малолітніх дітей та осіб похилого віку не має, мешкає за місцем реєстрації, офіційну роботу не має, раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності та злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Також слідчий суддя приймає до уваги, що в даному випадку суворість покарання, передбаченого за злочин, в якому підозрюється ОСОБА_4 у сукупності з іншими обставинами кримінального правопорушення, яке вчинено в умовах воєнного стану, є достатньо суттєвим елементом при оцінюванні ризику його переховування.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілих, свідків у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, оскільки суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на потерпілих, свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що останні ще не допитані у судовому засіданні, а тому ОСОБА_4 , знаючи їх місцемешкання, може здійснювати на них незаконний вплив, з метою зміни їх показів на свою користь.

Крім того, слідчий суддя погоджується із слідчим щодо наявності ризику вчинити інші, у тому числі і аналогічні, кримінальні правопорушення. Наявність вказаного ризику об`єктивно підтверджується тим, підозрюваний ОСОБА_4 будучи раніше судимим, 14.11.2006 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 315, ч. 2 ст. 307, ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна;22.03.2012 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком на 3 роки; 20.01.2015 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі; 15.02.2021 Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 345 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнений 08.11.2021 за відбуттям строку покарання; 03.02.2025 Ленінським районним судом м. Харкова, за ч. 1 ст. 309 КК України, до 1 року пробаційного нагляду; 07.05.2025 обвинувальний акт, за ч. 2 ст. 309 КК України, направлено до Немишлянського районного суду м. Харкова, вчинив кримінальні правопорушення в період пробаційного нагляду.

Також, підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він офіційно ніде не працює та не має стабільного заробітку, що дає підстави вважати, що він може вчинити нове кримінальне правопорушення чи продовжити злочинну діяльність з метою зібрання коштів для продовження свого існування.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею розглядалась можливість застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначеним ризикам, проте, враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, слідчий суддя вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання існуючим ризикам.

Підозрюваним під час розгляду даного клопотання не наведено доводів та не надано належних доказів, що спростовують обґрунтованість пред`явленої підозри та свідчать про наявність підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу. Даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я до суду також не надано. Слідчий суддя вважає за неможливе застосувати до підозрюваного домашній арешт.

Враховуючи вказане, з метою запобігти спробам підозрюваного ухилитись від досудового провадження та суду, і для забезпечення виконання процесуальних обов`язків, вважаю необхідним застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною 4 цієї статті.

З аналізу даної норми вбачається, що у випадку застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, за відсутності випадків, передбачених ч.4 ст. 183 КПК України, визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу, є зобов`язанням суду.

З врахуванням положень, закріплених ч. 3 та 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне визначити заставу як альтернативний запобіжний захід.

Відповідно до вимог ст.182 КПК України, з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, враховуючи ризики, передбачені п.п. 1,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає можливим визначити заставу в розмірі, зазначеному в п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 151 400 грн. (3028 х 50 = 151 400,00 грн.), та вважає її достатньою для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Суд вважає, що даний розмір застави, визначений з урахуванням вимог п. 2 ч.5 ст. 182 КПК України, в достатній мірі гарантує виконання ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків та не є завідомо непомірним для нього.

З урахуванням того, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, слідчий суддя приходить до висновку, що менший розмір застави у кримінальному провадженні не є достатнім для забезпечення виконання підозрюваного ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчої СВ відділу поліції № 2 Харківського районного управління поліції № 3 ГУ Національної поліції в Харківській області капітана поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000366 від 16.03.2025 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 185 КК України задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківського слідчого ізолятора», строком на 60 діб, в межах строків досудового розслідування тобто до 25 серпня 2025 року.

Визначити суму застави у розмірі п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 151 400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) гривень 00 копійок, які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області, протягом дії ухвали.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_4 з-під варти - звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: 1) прибувати до слідчого, прокурора, чи суду за першою вимогою; 2) не відлучатися з населеного пункту, в якому проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали до 25.08.2025.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 27.06.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1