Справа № 702/432/25
Провадження № 1-кп/702/99/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2025 м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Монастирище обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000569, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.04.2025, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Житники Жашківського району Черкаської області, жительки АДРЕСА_1 , не працює, освіта середня спеціальна, пенсіонера за віком, особи з інвалідністю 2 групи, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України,

за участю сторін кримінального провадження :

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

25 квітня 2025 року близько 13 години 00 хвилин, знаходячись на ділянці дороги по вулиці Героїв України в м. Монастирище Уманського району Черкаської області та керуючи автомобілем марки «Peugeot Expert» н.з. НОМЕР_1 червоного кольору, ОСОБА_3 , в ході здійснення проваджень про вчинення нею адміністративних правопорушень, зокрема і за ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, під час спілкування з поліцейським СРПП ВПД №1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 і інспектором СРПП ВПД №1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 , діючи умисно, будучи неодноразово повідомленою про кримінальну відповідальність за пропозицію надання неправомірної вигоди службовій особі, усвідомлюючи значення своїх дій, усвідомлюючи, що спілкується з одягненим у однострій поліцейським, який уповноважений складати протоколи та приймати постанови у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою уникнення адміністративної відповідальності, в тому числі і за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, в усній формі, а також шляхом демонстрації і спробою дати грошові кошти, пропонувала поліцейським ОСОБА_7 та ОСОБА_6 надати неправомірну вигоду у виді грошових коштів у розмірі 2000 грн. за не складення щодо неї протоколів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Обвинувачена ОСОБА_3 в судовому засіданні під час судового розгляду справи свою вину у вчиненні інкримінованого їй діяння визнала повністю, щиро розкаялась, зазначивши, що обставини та мотиви вчинення правопорушення, викладеного в обвинувальному акті повністю відповідають дійсності.

Обвинувачена критично оцінила свою поведінку та показала, що така подія з нею трапилась вперше і раніше вона ніколи не дозволяла собі сідати за кермо в нетверезому стані. Вона дійсно пропонувала гроші працівникам поліції, які попереджали її про відповідальність за дії такого характеру.

Також обвинувачена пояснила, що вона має онкологічне захворювання і постійно перебуває під наглядом лікаря, розмір її пенсії складає всього 3020, 00 гривень, а здійснювати підприємницьку діяльність на повну силу їй не дозволяє стан здоров`я. Отриманих доходів вистачає на задоволення базових потреб, матеріально їй допомагає донька.

Відповідно до ч. 1 ст. 348 КПК України суд встановив, що обвинуваченій ОСОБА_3 суть обвинувачення зрозуміла. Вона визнає свою винуватість у вчинені інкримінованого їй кримінального правопорушення, погоджується з кваліфікацією вчиненого нею діяння, щиро розкаюється, показання обвинуваченої є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння нею змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Оскільки обвинувачена ОСОБА_3 повністю визнала свою винуватість у скоєнні злочину, підтвердила усі викладені в обвинувальному акті фактичні обставини і жодна з фактичних обставин ніким з учасників судового провадження не оспорюється, відсутні заперечення та сумніви у добровільності їх позицій, суд, з`ясувавши думку учасників судового процесу, роз`яснивши сторонам кримінального провадження вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України і наслідки обмеження обсягу дослідження доказів, за згодою учасників судового процесу, визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім письмових доказів по справі, що характеризують особу обвинуваченої, з метою з`ясування наявності обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обтяжують чи пом`якшують покарання, а також процесуальних документів щодо речових доказів.

Обвинуваченій роз`яснено, що у цьому випадку вона позбавляється права оскаржувати в апеляційному порядку фактичні обставини справи, встановлені доказами, які судом не були досліджені. До таких фактичних обставин відносяться дата, час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, винуватість у вчиненні кримінального правопорушення та його мотиви, а також інші обставини, які визнані учасниками судового провадження і ними не оспорюються.

Аналізуючи показання обвинуваченої, суд вважає, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, знайшла своє підтвердження у судовому засіданні під час судового розгляду. Остання надала показання стосовно обставин вчинення інкримінованого їй злочину, які повністю узгоджуються із встановленими фактичними обставинами кримінального провадження, викладеними в обвинувальному акті.

Діяння обвинуваченої ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 369 КК України як пропозицію службовій особі надати їй неправомірну вигоду за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади.

Відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочинів, тяжкості наслідків, що настали.

За положеннями ст. 50 КК України - покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні обвинуваченому виду і міри покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 і які передбачені ст. 66 КК України, є щире каяття у вчиненні інкримінованого діяння.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої, судовим розглядом справи не встановлено.

Призначаючи обвинуваченій покарання суд враховує, що ОСОБА_3 як особа характеризується посередньо, до кримінальної відповідальності притягується вперше, є пенсіонером за віком та особою з інвалідністю 2 групи, проходить лікування він онкологічного захворювання, під наглядом лікаря психіатра не перебуває, наглядається лікарем - наркологом; за висновком досудової доповіді на обвинувачену ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній, а також те, що обвинувачена, з урахуванням положень ст. 12 КК України, вчинила злочин, який згідно з вимогами ч.4 ст. 12 КК України віднесений до категорії нетяжких злочинів.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сукупності усіх обставин, що його характеризують, обставин, що пом`якшують відповідальність, даних про особу обвинуваченої, яка є раніше несудимою, та з урахуванням повного визнання нею вини у скоєному, позиції прокурора у справі, згідно якої виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення чи обмеження волі, суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_3 у виді штрафу, в межах санкції ч. 1 ст. 369 КК України.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 53 КК України, враховуючи клопотання прокурора і обвинуваченої ОСОБА_3 , встановлений судом пенсійний вік обвинуваченої, наявність інвалідності 2 групи та онкологічного захворювання, суд дійшов висновку про можливість застосування штрафу з розстрочкою виплати певними частинами протягом одного року.

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

За наведеного, арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 квітня 2025 року підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду.

Згідно з п. 2,3 ч. 1 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави.

На підставі викладеного, враховуючи, що санкція інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк від двох до чотирьох років, або позбавлення волі на той самий строк, суд відповідно до ст. 96-1, 96-2 КК України застосовує захід кримінально-правового характеру у вигляді спеціальної конфіскації, яка полягає у конфіскації у власність держави грошових коштів.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченій не обирався.

Цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 50, 53, 65-67, 96-1, 96-2, 369 КК України, ст. 100, 124, 174, 349, 368, 370, 373, 394 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

На підставі ч. 4 ст. 53 КК України розстрочити ОСОБА_3 сплату штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень рівними частинами на один рік, встановивши суму виплати штрафу в розмірі 1 416 (одна тисяча чотириста шістнадцять) гривень 67 копійок щомісячно в строк до останнього дня кожного місяця, починаючи з місяця наступного за тим, в якому вирок набере законної сили.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що у разі призначення штрафу з розстрочкою виплати певними частинами вона зобов`язана сплачувати штраф у розмірі та строки, встановлені вироком суду. Про сплату відповідної частини штрафу вона має повідомляти уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату відповідної частини штрафу.

Процесуальні витрати відсутні.

Речовий доказ оптичний диск «RIDATA DVD-R» 4,7 GB із відеозаписами з автомобільного реєстратора, а також індивідуальних нагрудних камер №5 та № 2458, що зберігається при матеріалах кримінального провадження, залишити при матеріалах кримінального провадження№0000569.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.04.2025 на майно скасувати після набрання вироком законної сили.

На підставі ст. 96-1, 96-2 КК України, в порядку спеціальної конфіскації, конфіскувати у власність держави вилучені грошові кошти в сумі 2000 гривень -одну купюру номіналом 1000 гривень № АР 6604348, дві купюри по 500 гривень №ЄА 5826113, №ЄЗ 6654097, які знаходяться на зберіганні в Головному управлінні Національної поліції в Черкаській області.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувати.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Монастирищенський районний суд Черкаської області, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано, або у разі подання апеляційної скарги після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок не скасовано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_8