Справа №295/4609/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2025 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі винесене в кримінальному провадженні № 0000123 від 29.03.2025 року прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_3 клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та додані до клопотання матеріали, -

в с т а н о в и в :

Прокурор звернувся із указаним клопотанням про продовження строку тримання під вартою, в якому послався на те, що до Житомирського районного суду Житомирської області 26.05.2025 скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000123 від 29.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

31.03.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та під час допиту підозрюваний ОСОБА_4 повідомив про обставини вчинення ним кримінального правопорушення.

Як слідує зі змісту клопотання, вина ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 28.03.2025; протоколом огляду місця події від 28.03.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_6 від 29.03.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 29.03.2025; протоколом огляду місця події від 28.03.2025; протоколом огляду місця події від 28.03.2025; протоколом огляду місця події від 30.03.2025; протоколом огляду трупа від 30.03.2025; лікарським свідоцтвом про смерть; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 30.03.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_4 від 31.03.2025; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 31.03.2025; протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 ; висновком експерта №382; висновком експерта №948/12.

Прокурор стверджує, що заявлені у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, а саме переховування від органів досудового розслідування, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення не зменшились, а тому з огляду на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання указаним ризикам, призначення підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні на 09.06.2025, тобто після спливу строку тримання під вартою, прокурор просить продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 60 днів.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання, просив його задовольнити. Додав, що обвинувачений раніше притягався до відповідальності та це з негативної точки його характеризує, хоча й судимість погашена. Просив врахувати, що відносно ОСОБА_4 скерований ще один обвинувальний акт за ст. 358 КК України до суду Святошинською окружною прокуратурою м. Києва.

У свою чергу, захисник ОСОБА_5 просив змінити запобіжний захід на домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю. Зазначив, що ОСОБА_4 має міцні соціальні зв`язки, допомагає матері у вихованні молодших братів і сестер. Свідки вже допитані, тому ризик впливу на них є необґрунтованим. Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є лише припущенням прокурора. Додав, що ОСОБА_4 має намір укласти контракт із ЗСУ.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію захисника, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого та його захисника, вивчивши й дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

За змістом статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідка у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до ЄДРСР.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 03.04.2025 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення застави. Строк дії ухвали встановлено до 30.05.2025.

За матеріалами клопотання та відомостями сайту «Судова влада України» підготовче судове засідання у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 призначено Житомирським районним судом Житомирської області на 09.06.2025 року о 15 год.

Статтею 199 КПК України врегульований порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ч. 5 ст. 199 КПК України).

Згідно з ч. 6 ст. 199 КПК України у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження.

Відповідно до вимог п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

У свою чергу обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

На переконання слідчого судді, надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, котре за наведеною у статті 12 КК України класифікацією відноситься до тяжкого злочину.

На думку слідчого судді, наведені у клопотанні та озвучені в судовому засіданні обставини свідчать про те, що на даний час не зменшилися та продовжують існувати наведені у пунктах 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України ризики, які слугували підставою для обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Надаючи оцінку можливості вчинення обвинуваченим дій, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, слідчий суддя враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova) § 58). Щодо наявності ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду слідчий суддя зважає, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, тобто існує ймовірність притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення при визначенні ризику переховування. Співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі робить цей ризик достатньо високим.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 , не в останню чергу підтверджується показаннями свідків. Із урахуванням процедури, яка передбачена КПК України щодо отримання показань від свідків у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту таких осіб в судовому засіданні, слідчий суддя дійшов висновку, що у результаті обізнаності підозрюваного про свідків, котрі давали свідчення у кримінальному провадженні, ОСОБА_4 , не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами, може здійснювати на них вплив із метою спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм можуть бути відомі щодо кримінального правопорушення для уникнення кримінальної відповідальності. Ризик здійснення тиску на свідків може бути визнано належною підставою на початкових стадіях провадження («Яжинський проти Польщі» (Jarzynski v. Poland) § 43).

В обґрунтування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення прокурор послався у клопотанні на ті обставини, що ОСОБА_4 раніше притягався за вчинення кримінального правопорушення. Вже у судовому засіданні прокурор також згадав про направлення Святошинською окружною прокуратурою м. Києва до суду обвинувального акта відносно ОСОБА_4 . Дані обставини підтверджуються наявними у матеріалах клопотання про обрання запобіжного заходу відомостями УІАП ГУНП в Житомирській області. З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин та наданих на їх підтвердження матеріалів слідчий суддя погоджується із думкою сторони обвинувачення про наявність достатніх підстав вважати, що такий ризик існує.

Таким чином, із урахуванням наведених у клопотанні та встановлених в засіданні обставин, пояснень учасників провадження, слідчий суддя дійшов висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у пунктах 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, котрі станом на час розгляду клопотання не зменшились.

Зважаючи на викладені обставини, із урахуванням положень статтей 197, 199, 219 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 до 27 липня 2025 року, без визначення розміру застави (п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України).

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 186, 193, 194, 197, 199, 219, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :

Клопотання задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 27 липня 2025 року, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали до 27 липня 2025 року.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою протягом 5 днів з моменту вручення їй копії ухвали.

Слідчий суддя