Номер провадження 1-в/205/529/25
Новокодацький районний суд міста Дніпра
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника ДУ «Дніпровська виправна колонія (№89)» ОСОБА_3 про звільнення від подальшого відбування покарання у зв`язку із хворобою засудженого ОСОБА_4 на підставі ст. 84 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_5

представника медичної частини ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :

28 серпня 2025 року до Новокодацького районного суду міста Дніпра надійшло подання начальника ДУ «Дніпровська виправна колонія (№89)» ОСОБА_3 про звільнення від подальшого відбування покарання у зв`язку із хворобою засудженого ОСОБА_4 на підставі ст. 84 КК.

В обґрунтування подання начальник виправної колонії посилається на те, що згідно висновку спеціальної лікарської комісії про медичний огляд, хвороба засудженого підпадає під перелік захворювань, які є підставою для подання матеріалів до суду щодо звільнення від подальшого відбування покарання за хворобою.

Представник медичної частини повідомив суд, що стан здоров`я засудженого важкий, подальше відбування покарання загрожує життю засудженого.

Прокурор не заперечував проти задоволення подання.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали подання разом з висновком лікарсько-консультативної комісії про медичний огляд засудженого, особової справи засудженого, суд приходить до наступного висновку.

Стаття 152 КВК України визначає, що підставами звільнення від відбування покарання є хвороба засудженого.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КК, особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» вирішуючи питання про звільнення від подальшого відбуття покарання осіб, які захворіли на тяжку хворобу, суд має виходити не тільки з висновку лікарської комісії, а й враховувати тяжкість вчиненого злочину, поведінку засудженого під час відбуття покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування, а також інші обставини.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» від 28 вересня 1973 року № 8, факт захворювання засудженого на тяжку хворобу сам по собі не тягне обов`язкового звільнення від відбуття покарання.

Звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли дальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків. Це стосується й тих осіб, які захворіли до засудження, але під час відбуття покарання їхня хвороба внаслідок прогресування набула характеру, зазначеного в Переліку захворювань.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області за ч. 1 ст. 115, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років, яке почав відбувати з 26 червня 2017 року.

Як слідує з висновку лікарсько-консультативної комісії від 28.08.2025 року у ОСОБА_4 діагностовано: «Цироз печінки змішаного ґенезу, стадія сформованого цирозу, декомпенсація. Портальна гіпертензія ІІІ ст. Печінково-клітинна недостатність ІІІ ст., хронічний вірусний гепатит С. Асцист. Анемія. МЛС ТБ (17.04.2025), легень (десимінований), дестр (+), МБТ (+), М (-), МГ (+), риф. (+), К(-), фТМЧ (І+(HRZ), ІІ (-), гіст. (0), ког. 2 (2025). СН ІІІ ст. ФК 4; Гіпертонічна хвороба 2 ст. Цукровий діабет ІІ тип. Хронічний пієлонефрит».

За наслідком розгляду комісія вирішила, що загальний стан хворого тяжкий та є підстави для подання до суду матеріалів про звільнення від подальшого відбування покарання за хворобою.

Згідно матеріалів особової справи та висновку лікарсько-консультативної комісії від 28.08.2025, 12.04.2025 року прибув до ДСТЛ №89 для лікування туберкульозу легенів. Незважаючи на протитуберкульозну терапію, хвороба на яку страждає засуджений прогресує і набула характеру зазначеного в Переліку хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання.

В ході судового розгляду, лікуючий лікар ОСОБА_6 зазначив, що незважаючи на отримане лікування, стан здоров`я засудженого постійно погіршується, та на даний час є важким. Заходи лікування неефективні, хвороба прогресує. Внаслідок прогресування хвороби та відсутності необхідних ліків, подальше утримання засудженого в місцях позбавлення волі загрожує його життю.

Таким чином, судом встановлено, засуджений ОСОБА_4 захворів на тяжку хворобу і ця хвороба перешкоджає йому відбувати покарання, подальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує його життю. Засуджений за час відбування покарання характеризується негативно. З огляду на стан здоров`я засуджений втратив суспільну небезпечність.

Відповідно до ст. 7,8 КВК України, держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду. Засуджений має право на охорону здоров`я в обсязі, встановленому Основами законодавства України про охорону здоров`я, за винятком обмежень, передбачених законом.

Положеннями ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Нормами частини 1 статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, покладає на державу зобов`язання охороняти право кожної людини на життя. Обов`язками держави з реалізації права на життя, яке є найбільшим і найважливішим із соціальних та правових благ особистості, є створення належних умов для реалізації цього права.

Так, в рішення ЄСПЛ у справі "Коновальчук проти України" від 13.10.2016 року, ЄСПЛ підтвердив системні порушення права засуджених осіб на медичну допомогу, відсутність адекватного лікування, так і про неналежні умови перевезення, що в подальшому було визнано судом порушенням з боку держави Україна.

Враховуючи особу засудженого, встановлені в судовому засіданні обставини, пояснення учасників, дослідивши особову справу та медичні документи на засудженого, суд вважає, що подання адміністрації колонії слід задовольнити.

Керуючись ст. 84 КК, ст. 537, 539 КПК, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Подання начальника ДУ «Дніпровська виправна колонія (№89)» ОСОБА_3 про звільнення від подальшого відбування покарання у зв`язку із хворобою засудженого ОСОБА_4 на підставі ст. 84 КК задовольнити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Красноармійським міськрайонним судом Донецької області від 01 червня 2020 року за ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 70 КК до 12 років позбавлення волі, звільнити від подальшого відбування покарання на невідбутий строк 3 роки 09 місяців 23 дні, у зв`язку з тяжкою хворобою, що перешкоджає відбуванню покарання.

Відповідно до ч. 4 ст. 84 КК роз`яснити, що у разі одужання засудженого ОСОБА_4 він повинен бути направлений для відбування покарання, якщо не закінчилися строки давності, передбачені статтями 49 або 80 цього Кодексу, або відсутні інші підстави для звільнення від покарання.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом 7 днів з дня її проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1