Номер провадження: 11-сс/813/1461/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 16.07.2025 якою в межах к/п №0000014 від 20.02.2025 відносно:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, 2021 р.н., адвоката, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 368 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 11.09.2025, без визначення застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_10 та був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою із утриманням у ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком до 11.09.2025 відносно ОСОБА_9 підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 368 КК України без визначення застави.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя зазначив, що органом досудового розслідування доведена обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих злочинів та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, що на початковій стадії досудового розслідування виправдовує застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є необґрунтованою та невмотивованою з таких підстав:

- підозра ОСОБА_9 у вчинені інкримінованих йому злочинів є необґрунтованою;

- матеріали, якими обґрунтоване клопотання не містять обґрунтування заявлених ризиків. Існування ризику переховування від органу досудового розслідування чи суду не може обумовлюватися тяжкістю інкримінованого злочину та покарання;

- підозрюваний ОСОБА_9 має постійне місце роботи, є адвокатом, місце проживання, міцні соціальні зв`язки - одружений, має малолітню доньку, ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності;

- життя підозрюваного ОСОБА_9 в умовах ізоляції перебуває під загрозою;

- слідчим суддею належним чином не обґрунтована неможливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 альтернативного запобіжного заходу;

За таких обставин, захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 27.01.2025 та постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому у задоволенні клопотання.

У судовому засіданні апеляційного суду захисники підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі та просили її задовольнити, натомість прокурор заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі з огляду на такі обставини.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Пунктами 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики ЄСПЛ передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного і його поведінки.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні злочинів при таких обставинах.

Адвокат ОСОБА_11 з метою особистого незаконного збагачення, дійшов згоди з невстановленими на даний час службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 про спільне вчинення тяжкого корупційного злочину, пов`язаного з виключенням за неправомірну вигоду з обліку осіб, які порушують законодавство про мобілізацію та перебувають в розшуку РТЦК та СП.

Надалі, у невстановлений в ході досудового розслідування час, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, вищевказані особи спільно вирішили підшукувати на території м. Одеси, громадян України чоловічої статі, які у зв`язку із порушенням мобілізаційного законодавства перебувають у розшуку ТЦК та СП та за надання неправомірної вигоди надавати їм послуги по зняттю з розшуку органами ТЦК та СП.

Реалізуючи свій злочинний умисел вищевказана група осіб розподілили функції, які повинен виконувати кожен член групи для досягнення кінцевого результату.

Так, ОСОБА_9 , як особа, що займається адвокатською діяльністю та до якої звертаються громадяни для надання їм правничої допомоги, мав підшукувати осіб, які перебувають у розшуку за органами ТЦК та СП у зв`язку із порушенням мобілізаційного законодавства та пропонувати їм здійснити зняти з розшуку за неправомірну вигоду. Після цього, ОСОБА_9 мав здійснювати комунікацію з даними особами, отримувати від них встановлюючі особу документи, та з визначеною заздалегідь частиною неправомірної вигоди, передавати їх службовим особам ІНФОРМАЦІЯ_3 , які будуть всупереч встановленому законом порядку безпосередньо знімати особу, що перебуває в розшуку, з відповідної бази та складати на неї відповідні адміністративні матеріали.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на території м. Одеси проживає військовозобов`язаний громадянин України ОСОБА_12 , який у зв`язку із особистими причинами не оновив вчасно військово-облікові дані за місцем своєї реєстрації у м. Вознесенськ Миколаївської області.

У зв`язку із відсутністю знань та страхом перед відповідальністю за порушення мобілізаційного законодавства ОСОБА_12 вирішив звернутися за правовою допомогою до адвоката ОСОБА_9 , який у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, під час телефонної розмови з ОСОБА_12 , повідомив останньому, що за неправомірну вигоду може посприяти йому в ухиленні від мобілізації за рахунок бронювання через працевлаштування на підприємстві критичної інфраструктури.

Після вищевказаного, ОСОБА_12 вирішив не вчиняти протиправних дій та звернувся до правоохоронних органів з повідомленням про злочинні наміри адвоката ОСОБА_9 ..

В наступному, 22.04.2025 року приблизно о 18 год. адвокат ОСОБА_9 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , при особистій зустрічі з ОСОБА_12 , повідомив, що може за неправомірну вигоду в сумі 8000 доларів США забезпечити ОСОБА_12 ухилення від мобілізації за рахунок бронювання через працевлаштування на підприємство критичної інфраструктури, а також, як передумову зазначеного бронювання, за неправомірну вигоду в сумі 1500 доларів США забезпечити його зняття з розшуку РТЦК та СП.

Продовжуючи вчиняти дії направлені на отримання неправомірної вигоди для себе та посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_4 , 29.04.2025 адвокат ОСОБА_9 призначив ОСОБА_12 30.04.2025 зустріч в приміщенні його офісу за адресою: АДРЕСА_3 , для передачі неправомірної вигоди за вчинення зазначених вище дій.

Після чого, 30.04.2025 приблизно о 15:15 годині адвокат ОСОБА_9 перебуваючи у приміщенні свого офісу за адресою: АДРЕСА_3 , отримав від ОСОБА_12 неправомірну вигоду в сумі 8000 доларів США за забезпечення ОСОБА_12 ухилення від мобілізації за рахунок бронювання через працевлаштування на підприємстві критичної інфраструктури, а також, неправомірну вигоду в сумі 1500 доларів США за забезпечення його зняття з розшуку РТЦК та СП.

Після розподілення зазначеної неправомірної вигоди та одержання від адвоката ОСОБА_9 її частини, невстановленими на даний час службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_5 , останні, діючи в інтересах ОСОБА_12 , в супереч інтересам служби, з використанням свого службового становища, 05.05.2025 року без фізичної участі ОСОБА_12 , шляхом взяття ОСОБА_12 на облік до ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також, складання на нього матеріалів про адміністративне правопорушення за ст. 210-1 КУпАП, без вжиття мобілізаційних заходів, здійснили зняття останнього з обліку як особи, яка порушила законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку і мобілізацію та розшукується ТЦК.

Окрім того, будучи обізнаним з положеннями чинного законодавства щодо мобілізаційної підготовки та обставинами сьогодення, за невстановлених досудовим слідством обставин, але не пізніше 13.05.2025 адвокат ОСОБА_9 , діючи з корисливих мотивів, достовірно знаючи, що ТОВ «ВІТОЛЕ» є підприємством, критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період з правом бронювання своїх працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, вступив у злочинну змову з директором ТОВ «ВІТОЛЕ» ОСОБА_13 під час якої, дійшов з ним згоди вчинити перешкоджання передбаченій статтею 12 Закону України «Про Збройні Сили України» законній діяльності Збройних Сил України шляхом зменшення мобілізаційного людського ресурсу, а саме, здійснити бронювання від мобілізації військовозобов`язаного ОСОБА_12 , який виявив бажання уникнути мобілізаційних заходів та діяв під контролем правоохоронних органів.

Так, адвокат ОСОБА_9 , за невстановлених досудовим слідством обставин, але не пізніше 13.05.2025, звернувся до раніше знайомого йому директора ТОВ «ВІТОЛЕ» ОСОБА_13 із проханням допомогти забронювати на даному підприємстві ОСОБА_12 , від якого адвокат ОСОБА_9 за послуги організації бронювання для ухилення від мобілізації отримав 30.04.2025 грошові кошти в сумі 8000 доларів США.

Після надання адвокату ОСОБА_9 своєї згоди, ОСОБА_13 , який у зв`язку із своєю господарською діяльністю був обізнаний із порядком бронювання на період мобілізації та на воєнний час за підприємствами та чітко розумів, що ОСОБА_12 після отримання бронювання ніколи не буде працювати на ТОВ «ВІТОЛЕ», а лише в такий спосіб ухилятиметься від мобілізації, діючи за домовленістю з адвокатом ОСОБА_9 та в інтересах останнього, в невстановлений досудовим розслідуванням час та спосіб, проте не раніше 05.05.2024, зареєстрував ОСОБА_12 , як особу військовозобов`язаного на яку оформлюється відстрочка від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час, у зв`язку з тим, що ОСОБА_12 нібито виконує на ТОВ «ВІТОЛЕ» трудові функції.

На підставі вказаних дій ОСОБА_13 , 14.05.2025 ОСОБА_12 було надано бронювання від мобілізації відповідно до п.) 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» на термін до 18.04.2026.

Виконуючи свою роль в спільному з адвокатом ОСОБА_9 злочинному плані, ОСОБА_13 14.05.2025 приблизно о 11:30 годині, більш точного часу вході досудового розслідування не встановлено, поруч із продуктовим магазином «Кактус» за адресою: м. Одеса, вул. Дмитра Донського, 2/15, за попередньою домовленістю зустрівся з ОСОБА_12 , під час чого довів останньому умови бронювання для ухилення від мобілізації на ТОВ «ВІТОЛЕ», які полягали в безумовному поверненні до 12 числа кожного місяця нарахованої від ТОВ «ВІТОЛЕ» заробітної платні та податку на неї в загальній сумі 24 766 грн., а також, виклав на випадок викриття злочинної схеми ухилення від мобілізації план їх дій, за яким ОСОБА_12 мав повідомити правоохоронним органам про відтермінування початку робіт на ТОВ «ВІТОЛЕ» до зими 2025 року.

В свою чергу, ОСОБА_13 , залучив до злочинної схеми ОСОБА_14 , який, будучи обізнаним з протиправними діями останнього, спрямованими на забезпечення бронювання для ухилення від мобілізації ОСОБА_12 , в інтересах ОСОБА_13 , погодився особисто приймати від ОСОБА_12 до 12 числа кожного місяця нараховану від ТОВ «ВІТОЛЕ» заробітну плату та податок на неї з подальшим переданням даних грошових коштів ОСОБА_13 ..

Так, 15.05.2025 приблизно о 13:15 годині ОСОБА_14 , будучи учасником вказаної злочинної схеми, на виконання ОСОБА_12 умов бронювання для ухилення від мобілізації, перебуваючи на території АЗС «ОККО» за адресою: м. Одеса, вул. Саймона Літмана, 2А, прийняв від останнього грошові кошти в сумі 25 000 грн., що складають нараховану ОСОБА_12 від ТОВ «ВІТОЛЕ» заробітну плату та податок на неї.

Після чого, продовжуючи свою злочинну діяльність, 11.06.2025 приблизно о 13:10 ОСОБА_14 , будучи учасником вказаної злочинної схеми, на виконання ОСОБА_12 умов бронювання для ухилення від мобілізації, перебуваючи на території АЗС «ОККО» за адресою: м. Одеса, вул. Саймона Літмана, 2А, прийняв від останнього грошові кошти в сумі 25 000 грн., що складають нараховану ОСОБА_12 від ТОВ «ВІТОЛЕ» заробітну плату та податок на неї.

Таким чином, описані вище дії адвоката ОСОБА_9 , директора ТОВ «ВІТОЛЕ ОСОБА_13 та ОСОБА_14 сприяли зменшенню мобілізаційного ресурсу та ускладнили належне комплектування ЗСУ та інших утворених до Законів України військових формувань і, відповідно, перешкодили передбаченій ст. 12 Закону України «Про Збройні Сили України» законній діяльності Збройних сил України у вигляді підтримання на належному рівні бойової і мобілізаційної готовності та боєздатності.

Окрім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що адвокат ОСОБА_9 з метою особистого незаконного збагачення, діючи повторно, дійшов згоди з невстановленими на даний час службовими особами одного з районних ТЦК та СП міста Одеси про спільне вчинення тяжкого корупційного злочину, пов`язаного з виключенням за неправомірну вигоду з обліку осіб, які порушують законодавство про мобілізацію та перебувають в розшуку РТЦК та СП.

Надалі, у невстановлений в ході досудового розслідування час, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, вищевказані особи спільно вирішили підшукувати на території м. Одеси, громадян України чоловічої статі, які у зв`язку із порушенням мобілізаційного законодавства перебувають у розшуку ТЦК та СП та за надання неправомірної вигоди надавати їм послуги по зняттю з розшуку органами ТЦК та СП.

Реалізуючи свій злочинний умисел вищевказана група осіб розподілили функції, які повинен виконувати кожен член групи для досягнення кінцевого результату.

Так, адвокат ОСОБА_9 , як особа, що займається адвокатською діяльністю та до якої звертаються громадяни для надання їм правничої допомоги, мав підшукувати осіб, які перебувають у розшуку за органами ТЦК та СП у зв`язку із порушенням мобілізаційного законодавства та пропонувати їм здійснити зняти з розшуку за неправомірну вигоду. Після цього, ОСОБА_9 мав здійснювати комунікацію з даними особами, отримувати від них встановлюючі особу документи, та з визначеною заздалегідь частиною неправомірної вигоди, передавати їх службовим особам ІНФОРМАЦІЯ_3 , які будуть всупереч встановленому законом порядку безпосередньо знімати особу, що перебуває в розшуку, з відповідної бази та складати на неї відповідні адміністративні матеріали.

Досудовим розслідуванням також встановлено, що на території м. Одеси проживає військовозобов`язаний громадянин України ОСОБА_15 , який у зв`язку із особистими причинами не оновив вчасно військово-облікові дані за місцем своєї реєстрації у м. Одеса.

У зв`язку із відсутністю знань та страхом перед відповідальністю за порушення мобілізаційного законодавства ОСОБА_15 вирішив звернутися за правовою допомогою до адвоката ОСОБА_9 , який у невстановленому досудовим розслідуванням місці, 18.06.2025 під час телефонної розмови з ОСОБА_15 , повідомив останньому, що за неправомірну вигоду може посприяти йому в ухиленні від мобілізації за рахунок бронювання через працевлаштування на підприємстві критичної інфраструктури.

Після вищевказаного, ОСОБА_15 , вирішив не вчиняти протиправних дій та звернувся до правоохоронних органів з повідомленням про злочинні наміри адвоката ОСОБА_9 ..

В наступному, 14.07.2025 приблизно о 14 год., адвокат ОСОБА_9 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, в ході телефонної розмови з ОСОБА_15 , повідомив, що може за неправомірну вигоду в сумі 11 000 доларів США забезпечити останньому ухилення від мобілізації за рахунок бронювання через працевлаштування на підприємство критичної інфраструктури, а також, як передумову зазначеного бронювання, за неправомірну вигоду в зазначеній сумі забезпечити його зняття з розшуку РТЦК та СП.

Продовжуючи вчиняти дії направлені на отримання неправомірної вигоди для себе та невстановлених на даний час посадових осіб одного з ІНФОРМАЦІЯ_4 , 14.07.2025 адвокат ОСОБА_9 , в ході зазначеної вище телефонної розмови призначив ОСОБА_15 14.07.2025 зустріч поблизу Приморського районного суду м. Одеси за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 33, для передачі неправомірної вигоди за вчинення зазначених вище дій.

Після чого, 14.07.2025 приблизно о 15 год. 20 хв., адвокат ОСОБА_9 перебуваючи у салоні належного йому транспортного засобу - автомобілю марки «ZEEKR», 2024 р.в., моделі «001», білого кольору, д/н НОМЕР_1 , навпроти будівлі Приморського районного суду м. Одеси за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 33, отримав від ОСОБА_15 неправомірну вигоду в сумі 10 000 доларів США та 40 000 грн. за забезпечення ОСОБА_15 ухилення від мобілізації за рахунок бронювання через працевлаштування на підприємстві критичної інфраструктури, а також, за забезпечення його зняття з розшуку РТЦК та СП.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування злочинів підтверджується: протоколами допиту свідка ОСОБА_12 ; протоколами допиту свідка ОСОБА_15 , протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 14.07.2025 та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності, в тому числі матеріалами НСРД.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що слідчий суддя, прийшов до обґрунтованого висновку, що, що органом досудового розслідування дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_9 із вчиненням злочинів, передбачених ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 368 КК України та виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадження з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження.

Окрім того, апеляційний суд зауважує, що захисник ОСОБА_16 , зауважуючи на необґрунтованості підозри не зазначає конкретних обставин на розкриття зазначених доводів.

Що стосується ризиків у вказаному провадженні апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Як вбачається із мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя констатував наявність у вказаному провадженні ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Висновки про наявність ризиків та неможливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому, оскільки ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями), зокрема і суворістю передбаченого покарання, на думку колегії суддів слідчий суддя обґрунтовано допустив наявність даного ризику.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») №31315/96 від 25.04.2000 зазначено, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Апеляційний суд також вважає реальним існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КК України, оскільки підозрюваному ОСОБА_9 відомі анкетні дані свідків у зазначеному провадження, відтак колегія суддів не може поза розумним сумнівом виключити існування ризику незаконного на них впливу.

Окрім того, апеляційний суд приймає до уваги, що досудове розслідування знаходиться на початковій стадії, проводяться необхідні слідчі дії для встановлення всіх обставин кримінального провадження, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 4) ч.1 ст. 177 КПК України.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Апеляційний суд приймає до уваги аргументи захисника з приводу того, що підозрюваний ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки, одружений, має дитину, працює адвокатом, однак зазначені обставини безумовно не спростовують існування зазначених вище ризиків, окрім того зазначені обставини не стали для підозрюваного стримуючим фактором від імовірного вчинення інкримінованих злочинів.

Стосовно доводів захисника про те, що у зв`язку із воєнним станом перебування в умовах ізоляції становить загрозу для життя ОСОБА_9 колегія суддів звертає увагу, що внаслідок збройного вторгнення рф на територію України, перебуває життя та здоров`я кожного українця, як тих, хто боронить країну на полі бою, так і тих, хто забезпечує обороноздатність країни, працюючи та сплачуючи податки, частина яких іде на забезпечення функціонування установ попереднього ув`язнення, де утримуються особи, які підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень.

Більш того, апеляційний суд також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Що стосується аргументів сторони захисту з приводу можливості визначення альтернативного запобіжного заходу, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Частина 4 ст. 182 КПК України передбачає, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Приписами ст. 183 КК України регламентовано, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 КК України.

Водночас, на підставі системного аналізу вищевикладених положень кримінального процесуального закону можна дійти висновку про те, що саме слідчий суддя вправі визначити, чи здатна застава у відповідному розмірі забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної особи, а також зауважити на виключності такого випадку.

Приписи КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Натомість, апеляційний суд враховує фактичні обставини вчинення інкримінованих злочинів, їх корисливий мотив, підвищену суспільну небезпеку, наслідком імовірного вчинення яких стало зменшення мобілізаційного ресурсу та укладення комплектування ЗСУ у період повномасштабного вторгнення рф, наявність ризиків, та погоджується із висновками слідчого судді відносно того, що потреби досудового розслідування та суспільний інтересах на даному етапі провадженні виправдовують застосування безальтернативного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У цьому контексті, апеляційний суд враховує практику ЄСПЛ, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

При цьому, запобіжний захід застосований до ОСОБА_9 на визначений строк, а питання доцільності подальшого застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою буде перевірена слідчим суддею через нетривалий час.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що стосовно підозрюваного ОСОБА_9 на даному етапі досудового розслідування необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, який на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, зможе запобігти названим вище ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної, тому ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 176, 177, 182, 183, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 16.07.2025 якою в межах к/п №0000014 від 20.02.2025 відносно ОСОБА_9 ,, підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 368 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 11.09.2025, без визначення застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4