Житомирський апеляційний суд
Справа №274/4134/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/73/25
Категорія ч.3 ст.369 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №274/4134/21 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01.07.2024 відносно

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без конфіскації майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 обчислено з дня приведення вироку до виконання.

Скасовано арешт накладений ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 06.05.2021.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 1372 гривень 96 копійок судових витрат за проведення судової експертизи

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 27.04.2021 близько 14 год 30 хв. ОСОБА_9 , обіймаючи посаду тимчасового виконуючого обов`язки заступника начальника Бердичівського районного відділу поліції ГУНП в Житомирській області, тобто будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище відповідно до п. 2 примітки до ст.368 КК України, перебував за адресою: провулок Чкалова, 11-А, м. Бердичів, де в силу своїх службових обов`язків забезпечував контроль за виконанням оперативними працівниками вказівок та доручень слідчого при проведенні слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні № 00000016 від 16.01.2021, яке розслідується Бердичівським районним відділом поліції ГУНП в Житомирській області, в межах якої ОСОБА_10 цього ж дня затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Будучи присутньою при проведенні вказаних слідчих та процесуальних дій ОСОБА_8 , яка є матір`ю затриманого ОСОБА_10 , оцінивши обстановку усвідомила, що ОСОБА_9 наділений організаційно-розпорядчими функціями та є службовою особою, яка займає відповідальне становище.

У цей день, час та місці в ОСОБА_8 виник умисел, спрямований на висловлення пропозиції та надання неправомірної вигоди ОСОБА_9 за вчинення останнім дій з використанням наданого йому службового становища, спрямованих на уникнення ОСОБА_10 кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження щодо нього.

Реалізуючи вказаний умисел, 29.04.2021 близько 16 год 20 хв. ОСОБА_8 прибула до адміністративної будівлі Бердичівського районного відділу поліції ГУНП в Житомирській області, що за адресою: м. Бердичів, Героїв України, 67, та пройшла до службового кабінету №7, де знаходиться робоче місце ОСОБА_9 .

Під час розмови ОСОБА_8 висловила ОСОБА_9 пропозицію надання неправомірної вигоди за вчинення останнім дій, обумовлених його службовим становищем, спрямованих на закриття кримінального провадження № 00000016 та уникнення ОСОБА_10 кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину.

Незважаючи на те, що ОСОБА_9 відмовився від вказаної пропозиції, роз`яснивши ОСОБА_8 про протиправний характер її дій та повідомивши, що згідно із займаною посадою не може безпосередньо та самостійно прийняти рішення про закриття кримінального провадження, ОСОБА_8 , вважаючи, що обсяг та характер повноважень ОСОБА_9 , зайняття ним керівної посади в територіальному підрозділі Національної поліції, в межах якого функціонує орган досудового розслідування, дозволяє вчинити ним дії щодо закриття кримінального провадження, продовжила реалізацію свого умислу, та, як наслідок, цього ж дня, близько 16 год 40 хв. надала за вчинення таких протиправних дій службовій особі, яка займає відповідальне становище, а саме - тимчасовому виконувачу обов`язків заступника начальника Бердичівського районного відділу поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 неправомірну вигоду у розмірі 4000 гривень.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції, як незаконний, та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 , в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України визнати невинуватою та виправдати, а кримінальну справу стосовно неї закрити. При цьому, зазначає, що в ході судового розгляду суд, всупереч вимог чинного кримінального процесуального законодавства, прийняв, без будь - якого критичного аналізу, винятково позицію обвинувачення щодо обставин, що мають суттєве значення для кваліфікацій дій обвинуваченої, визнання її винною у вчиненні інкримінованого правопорушення та пов`язаною з цією суттєвою помилкою призначення міри покарання обвинуваченій. Наголошує, що невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження проявляється в тому, що, всупереч реальним обставинам справи, показів свідків та без врахування особи обвинуваченої суд, неправомірно, безпідставно та абсолютно необґрунтовано приходить до висновку, що «будучи присутньою при проведенні слідчих та процесуальних дій ОСОБА_8 , яка є матір`ю затриманого ОСОБА_10 , оцінивши обстановку усвідомила, що ОСОБА_9 наділений організаційно-розпорядчими функціями та є службовою особою, яка займає відповідальне становище», а тому у неї виник свідомий « умисел, спрямований на висловлення пропозиції та надання неправомірної вигоди ОСОБА_9 за вчинення останнім дій з використанням наданого йому службового становища, спрямованого на уникнення ОСОБА_10 кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження щодо нього». Таким чином, суд, без будь-якого обґрунтування та використання доказової бази приходить до висновку, що дії ОСОБА_8 , яка «оцінивши обстановку та усвідомила» не просто статус службової особи, а чомусь саме високий посадовий статус ОСОБА_9 (в той час одного із 5 - 6 членів звичайної оперативно-слідчої групи) і, вважаємо, безпідставно приймаючи позицію обвинувачення визначає у вироку, що ці дії підпадають під кваліфікацію саме ч.3 ст.369 КК України. Разом з тим, під час судового розслідування справи було встановлено, що 27.04.2022 року під час затримання сина обвинуваченої та проведення обшуку за місцем їх проживання по АДРЕСА_2 відбулася конфіденційна розмова між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . При цьому, конфіденційність розмови підтвердили під час судового засідання всі без винятку учасники проведення тоді оперативно-слідчої дії (поліцейські - св. ОСОБА_11 , св. ОСОБА_12 , св. ОСОБА_13 , св. ОСОБА_14 ). Розмова відбувалась між обвинуваченою та поліцейським офіцером на значній від них відстані, а тому ніхто із них не зміг нічого суттєвого сказати про зміст та предмет їхнього спілкування. Таким чином, очевидною та встановленою під час судового розслідування справи обставиною стало те, що про конкретний зміст конфіденційної розмови обвинуваченої та ОСОБА_9 , з достовірністю може підтвердити лише вся подальша поведінка та дії обвинуваченої та старшого поліцейського офіцера, і саме ці об`єктивні обставини можуть вказувати на фактичний зміст розмови, яка відбувалась між ними. Тобто, прямих доказів, окрім свідчень обвинуваченої та показів ОСОБА_15 на те, чи дійсно мало місце пропонування неправомірної вигоди поліцейському чи це була очевидна вимога - провокація хабаря з його сторони - є головне питання судового розгляду цієї справи, яке суд вирішив винятково, з безпідставної підтримки позиції обвинувачення. Крім того, яким чином та на підставі чого суд прийшов до висновку, що малограмотна пересічна громадянка ОСОБА_8 безпомилково визначилась, що серед 5-6 членів звичайної оперативно - слідчої групи перебуває поліцейська посадова особа, яка займає відповідальне становище та може вирішувати питання про закриття кримінального провадження щодо її сина, з рішення суду зрозуміти не уявляється можливим, цей висновок суду є нічим не обґрунтованим припущенням, домислом, а не доведеним та нічим не обґрунтованим доказом. Судом проігноровано та не прийнято до уваги покази свідків по справі, зокрема, покази ОСОБА_13 про те, що в розмові між обвинуваченою та поліцейськими про закриття кримінального провадження мова взагалі не велася. Посилаючись на зазначене, вважає, що покази свідків (працівників поліції - членів оперативно-слідчої групи - поліцейських ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ) судом проаналізовано не в повній мірі, поверхнево та однобоко, всупереч вимог ст. 370 КПК України щодо вмотивованості, обґрунтованості та законності судового рішення. Судом не надано ніякої оцінки факту, що в своїх показах на судовому засіданні ОСОБА_8 зазначала, що вона «ні в якому разі не пішла б, якби їй не призначали б зустріч - спочатку завтра, а потім - наступного дня», тощо. Звертає увагу, що на достовірність факту свідомої провокації хабаря поліцейським та призначення ним зустрічі між наступного дня вказує та обставина, що відразу після розмови з обвинуваченою та повернення до РВП ОСОБА_9 була подана заява про вчинення кримінального правопорушення (або таке, що готується), а саме про наміри обвинуваченої вручити йому неправомірну вигоду (хабаря). Про переконаність в подальшій поведінці обвинуваченої щодо надання йому неправомірної вигоди, іншими словами свідомій провокації підкупу з боку поліцейського, на це вказує його особиста впевненість в тому, що обвинувачена обов`язково прибуде до поліцейського відділення наступного дня, що в дійсності і сталося. ( близько 10 години ранку 28.04.2022 року). Також, послідовність протиправної провокативної поведінки поліцейського, проявляється в тому, що наступного дня - 28.04.2022, коли запобіжний захід щодо сина обвинуваченої ще не було визначено, ОСОБА_9 перепризначив дату їх зустрічі на наступний день - на 29.04.2022 після обіду, створюючи таким чином ілюзію для ОСОБА_8 його службового впливу та особистої участі при вирішенні питання щодо призначення запобіжного заходу затриманому сину обвинуваченої в виді домашнього арешту, а не тримання під вартою. Вважає, що в даному випадку мало місце свідомо продумане поліцейським офіцером «вимагання хабаря» тільки не в прямій його формі прояву - «погрози використання влади чи службового становища», а проявом її завуальованої форми - шляхом умисного створення службовою особою умов, за яких особа психічно «зламана» та вимушена дати хабаря з метою запобігти шкідливим наслідкам для своїх та її рідного сина прав та законний інтересів. Рахує, що поведінка поліцейського, враховуючи її провокативний характер, була пов`язана не метою викриття так званого «очевидного» та «особливо небезпечного» корупційного злочину, що готується, а свідомим створенням старшим офіцером поліції ОСОБА_9 обставин, що спонукали обвинувачену до вимушених дій надання йому неправомірної вигоди в результаті цієї провокації. Наголошує, що не допустимості протокол за результатами проведеної негласної слідчої (розшукової) дії аудіо, відео контролю особи у публічно доступних місцях від 05.05.2021, з відеозаписом до нього, що міститься на карті пам`яті Micro-CD №147, зокрема з огляду, на те, що отримання дозволу слідчого судді на проведення аудіо, відеоконтролю особи судом першої інстанції не тільки не перевірялось, але і не витребувалось у сторони обвинувачення, доказів того, що проведення негласної слідчої дії здійсненої на підставі виконаної в рукописному вигляді відповідної прокурорської постанови з наступним невідкладним після початку такої негласної слідчої (розшукової) дії відповідним прокурорським клопотанням до слідчого судді, до суду першої інстанції також не надавалось та в судовому засіданні судом першої інстанції не досліджувалося.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 , які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, заперечення прокурора щодо задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що вказані вимоги кримінально-процесуального закону судом першої інстанції дотримані.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст.94 КПК України.

В ході судового розгляду обвинувачена ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України не визнала та надала показання, що 26.04.2021, в понеділок, вона повернулася з роботи з м. Києва, відпочивала вдома за адресою: АДРЕСА_3 , з сином - ОСОБА_16 , і мамою. 27.04.2021 до сина прийшли працівники поліції з приводу якоїсь таблетки, проводили обшук. Під час обшуку біля лавки була її мати, яка чула, що ОСОБА_9 сказав, що він начальник. Її син ОСОБА_17 стоїть на обліку в наркологічному кабінеті, щодня туди ходить, йому там дають таблетки додому. Вона запитувала у працівників поліції, якщо син заборгував гроші, вона готова віддати. В той день її сина затримали, ОСОБА_9 теж був серед поліцейських, сказав їй, що він начальник і щоб вона підійшла в середу в кабінет №7 на 10.00 год вирішити цю справу. До неї підійшов ще якийсь мужчина і сказав, що якщо начальник сказав на 10.00 год, то ідіть, він все вирішить. Вона прийшла в середу на 10.00 год, ОСОБА_9 сказав, що він зайнятий, прийдете в четвер о 16.00 год. Вона прийшла в четвер, ОСОБА_9 відчинив двері, сказав «заходьте», вона зайшла, сіла. Він сказав, що не має ніякого відношення вже до цієї справи, тоді вона йому дала гроші дітям на Паску гостинці. Вона думала, що він скаже, куди їй звернутися. Її сина випустили в середу ввечері. Вона дістала гроші з гаманця - 4000 грн по 500 грн, віддячити, що сина відпустили додому. Просила допомоги, не знала, куди їй звернутися. ОСОБА_9 не попереджав її, а вона не знала, що це кримінальна справа за дачу грошей. Вона не знала, що вчиняє порушення, хотіла віддячити, бо думала, що саме він допоміг випустити сина. Ніхто про суму коштів їй не казав, навіщо прийти в кабінет, не сказали, казали «прийдете, домовимося». Другий раз їй написав на папірці ОСОБА_15 , коли прийти. Вона прийшла його віддячити. Вважає, що її вина в тому, що вона хотіла віддячити, зробила неправильно, що пішла туди. Якби їй не призначили зустріч, вона б не прийшла.

Колегія суддів зазначає, що невизнання вини обвинуваченою ОСОБА_8 є її правом та способом захисту, при цьому апеляційний суд критично оцінює показання останньої та вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги такі показання обвинуваченої, виходячи з того, що вони не узгоджуються, суперечать та спростовуються сукупністю наявних доказів у даному кримінальному провадженні, які належним чином досліджені та оцінені судом.

Так, будучи допитаним в суді першої свідок ОСОБА_13 показав, що точної дати не пам`ятає, він, будучи старший оперуповноважений Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області, з працівниками поліції здійснювали етап контрольної закупки наркотичного засобу - метадон по сину обвинуваченої. Затримали сина ОСОБА_10 по місцю проживання, під час обшуку його матір підходила до нього та інших працівників, питала як вирішити питання, пропонувала гроші, він відмовився. Під час затримання були присутні працівники поліції : ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 . Він бачив, як в день закупки вона підходила і до ОСОБА_15 , і до інших поліцейських, щоб вирішити питання та відпустити її сина. Обвинувачена казала «відпустіть його, я дам вам гроші». При ньому розмови про закриття кримінального провадження не було. Чув розмову за гроші, суму не чув. Бачив, що обвинувачена спілкувалася з ОСОБА_9 , однак розмови їх не чув. Працівники рядового складу, які були присутні, також відмовляли обвинуваченій.

Свідок ОСОБА_14 , старший оперуповноважений сектору кримінальної поліції Бердичівського РВП, пояснив, що точної дати не пам`ятає, в 2021 році здійснювалася реалізація по ст.307 КК України, син обвинуваченої продавав наркотичні засоби. ОСОБА_10 за місцем проживання затримували він та працівники поліції ОСОБА_21 , слідчий ОСОБА_18 і начальник ОСОБА_9 . Обвинувачена вийшла після затримання, була ще бабуся. ОСОБА_8 переживала за свого сина, не розуміла, що відбувається, почала підходити до поліцейських, щоб визволити сина. Запитувала у нього, до кого можна підійти, щоб сина не закрили. Особисто йому гроші обвинувачена не пропонувала, він сказав їй, щоб зверталася до керівництва, показавши на керівника, бо вони таких питань не вирішують. Бачив, як вона з начальником вийшла з двору на провулок, про що вони говорили, не знає. Знає, що вона хотіла вирішити питання, яким чином, йому не відомо. Про те, що сталося з обвинуваченою, дізнався, коли її затримували в райвідділі.

Свідок ОСОБА_11 , старший слідчий Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області, надав показання, що в літку 2021, здійснювалося розслідування по сину обвинуваченої ОСОБА_10 за ст.307 КК України. Проводилася контрольна закупка, в результаті якої затримано ОСОБА_10 по провулку Чкалова в м. Бердичеві, за місцем його проживання. Під час обшуку домоволодіння були присутні оперативні працівники: ОСОБА_21 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , поняті, ОСОБА_22 та його мати. Ми роз`яснили матері ОСОБА_23 , що сталося. Вона запитала чи можна сплатити штраф на місці, щоб сина відпустили. ОСОБА_15 їй роз`яснював, що рішення приймає суд. Далі обвинувачена говорила з ОСОБА_15 , бо він представився підполковником поліції. Вони відходили про щось розмовляли. Про гроші він нічого не чув. Про те, що обвинувачена дала неправомірну вигоду, дізнався згодом.

З показань свідка ОСОБА_9 , слідує, що він займав посаду заступника начальника відділу поліції - начальник сектору кримінальної поліції Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області, зараз перебуває на пенсії. СВ Бердичівського РВП супроводжувалося кримінальне провадження по збуту наркотичних засобів. Він керував оперативним блоком, який супроводжував слідство. У квітні 2021, під час другої закупки, працівниками поліції був затриманий син обвинуваченої ОСОБА_8 в порядку ст.208 КПК України. Слідчим проводився огляд місця події біля помешкання, де проживав син ОСОБА_24 . Коли вийшла мати - ОСОБА_8 , він на її запитання, що відбувається, пояснив, що слідчим вилучаються речові докази за ст.307 КК України. На місці події до нього неодноразово підходила обвинувачена, вона була схвильована, питала чи можливо вирішити питання про не притягнення до кримінальної відповідальності її сина, пропонувала кошти, відкривала гаманець і діставала пачку грошей. За штраф мова не йшла, обвинувачена казала про закриття справи і вона знає, що це вирішується. Запитувала у нього чи він керівник і чи можна прийти до нього в кабінет поговорити. Він пояснював їй, що нічого вирішувати не буде, що це неправильно і вона буде нести відповідальність. На місці події був слідчий, поняті, які бачили, що ОСОБА_24 неодноразово до нього підходила, відводила його в сторону, щоб вирішити питання. Її сина було затримано і поміщено в кімнаті для затриманих. Він доповів керівнику, що йому пропонують кошти, про що написав заяву. Він не знав чи прийде обвинувачена до нього. Наступного дня обвинувачена прийшла до нього до кабінету, він ще раз запитав з якого приводу. Пояснив їй щодо подальших дій по сину. У нього не було часу з нею говорити, він був зайнятий. На другий день вона знову прийшла, чекала його з наради, він запропонував їй зайти в кабінет, розповів за ст. 307 КК. Куришко завела мову про звільнення її сина від відповідальності і дістала кошти з сумки чи з карману, зайшли працівники внутрішньої безпеки. Куришко поклала 4000 грн до карману його куртки. Він не називав обвинуваченій номер кабінету, казав приходьте до райвідділу, оскільки там був її син. Він казав обвинуваченій, що вона може прийти, але немає про що говорити. Він не телефонував обвинуваченій, зустрічей не призначав, не обіцяв вирішити питання. Обвинувачена сама наполягала на зустрічі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 , оперуповноважений сектору кримінальної поліції Бердичівського РВП, повідомив, що в квітні 2021, під час проведення другої оперативної закупки в межах кримінального провадження за ст.307 КК, був затриманий ОСОБА_22 , який збув таблетку метадону. За місцем проживання ОСОБА_23 проводилися слідчі дії, під час яких були присутні ОСОБА_9 , інші працівники поліції та мати ОСОБА_26 разів обвинувачена підходила до ОСОБА_15 з гаманцем у руці, казала, що хоче з ним поговорити. ОСОБА_15 пояснював їй, що проводяться слідчі дії. Обвинувачена наполягала на розмові з ним, підходила 2 чи 3 рази, на що він їй казав, щоб вона не заважала проводити слідчі дії.

Свідок ОСОБА_27 , в суді першої інстанції надав показання, що ОСОБА_8 є його двоюрідною сестрою, йому відомо зі слів матері обвинуваченої, його рідної тітки, що весною 2021 сина ОСОБА_24 затримали, а вона ходила в поліцію, бо її викликав полковник. Вона пішла сина виручати. Коли її затримали, йому зателефонували, він забрав обручки і пішов.

Вище зазначені показання свідків, на думку суду апеляційної інстанції, є послідовними за відсутності обґрунтованих сумнівів у їх достовірності, спростовують твердження захисника ОСОБА_7 про непричетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення та провокацію з боку працівника правоохоронного органу та підтверджені іншими наявними в провадженні доказами, а саме даними:

- протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.04.2021 року, з якого вбачається, що попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину ОСОБА_9 вказав, що 27.11.2021 року близько 14.30 год ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 під час затримання її сина, звернулася до нього з пропозицією про надання неправомірної вигоди йому, як службовій особі, що займає відповідальне становище щодо вирішення питання про закриття кримінального провадження і не притягнення сина до кримінальної відповідальності (а.п.63 т.1);

- копії посвідчення ОСОБА_9 № 0064795 ЖТП № 007899, відповідно до якого ОСОБА_9 є командиром роти конвойної служби, посвідчення дійсне д о26.08.2024 року (а.п65 т.1);

- копії наказу начальника ГУНП в Житомирській області №103 о/с від 26.03.2021 року про покладення тимчасового виконання обов`язків заступника начальника відділу поліції - начальника сектору кримінальної поліції Бердичівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області на підполковника поліції ОСОБА_9 , командира роти конвойної служби цього ж Головного управління, з 29.03.2021 року (а.п.66);

- протоколу огляду предмету від 28.05.2021 року, згідно якого оглянуто завірену копію посадової інструкції заступника начальника - начальника кримінальної поліції ОСОБА_9 , якою визначені завдання, обов`язки та повноваження заступника начальника - начальника кримінальної поліції (а.п.67-68 т.1);

- протоколу про результати контролю за вчиненням злочину від 29.04.2021 року, який здійснено на підставі постанови прокурора відділу Житомирської обласної прокуратури та постанови старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області, зі змісту якого вбачається, що 29.04.2021 року о 16 год 32 хв ОСОБА_8 зайшла до службового кабінету №7 т.в.о. заступника начальника Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області підполковника ОСОБА_28 , сіла біля робочого столу останнього, між ними почалася розмова. О 16.35 год ОСОБА_8 висловила пропозицію надати грошові кошти ОСОБА_9 за не притягнення її сина ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності, після чого дістала із сумки грошові кошти та почала їх перераховувати. О 16.38 год ОСОБА_8 встала, підійшла до ОСОБА_9 та поклала йому до кишені грошові кошти. Одразу після цього зайшли працівники Житомирського управління ДВБ НП України та СУ ГУНП в Житомирської області (а.п.85-86 т.1);

- протоколу обшуку від 29.04.2021 року з додатком до нього у вигляді відеозапису вказаної слідчої дії, що міститься на флеш-накопичувачі, згідно з яким в ході обшуку в приміщені службового кабінету №7, за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Героїв України, буд.67, присутньому ОСОБА_9 було надано можливість добровільно надати заборонені предмети, якими він володіє, на що останній повідомив, що громадянка ОСОБА_8 надала неправомірну вигоду - грошові кошти в розмірі, якому останньому не відомо. В подальшому в ході проведення слідчої дії ОСОБА_9 надав із кишені грошові кошти, які перед цим були поміщені ОСОБА_8 в розмірі чотири тисячі гривень (а.п.87-95 т.1);

- протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 29.04.2021 року з відеозаписом до нього, відповідно до якого 29.04.2021 року о 17.45 годині в приміщенні службового кабінету №7 Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області за адресою м. Бердичів вул.Героїв України, 67, о 17 год 41 хв була затримана ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 як особа, яку застали під час вчинення злочину, а також здійснено обшук ОСОБА_8 , під час якого було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Nokia», моделі «ТА 1010» ІМЕІ: НОМЕР_1 з сім- картою мобільного оператору «Київстар» НОМЕР_2 ; грошові кошти в сумі 6854 гривень 50 копійок, а саме: 11 купюр номіналом по 500 гривень, серійні номери: ГК0428123, ВЖ9725276, АЕ5745440, АЕ1782901, СД6173612, ЛА0748849, АД9825814, ХА1978422, ЛИ5806471, ЦА3092380, ВА4476856; 5 купюр номіналом по 200 гривень, серійні номери: ХЕ0627742, ХЕ7351581, СК1676672, ТА0794594, СА7545203; 2 купюри номіналом по 100 гривень, серійні номери: СД8016584, СА8885302; 1 купюра номіналом 50 гривень, серійний номер:УП7477698; З купюри номіналом 20 гривень, серійні номери: ЧВ4431072, ЮЄ 0888646, КТ0751162; 2 купюри номіналом по 10 гривень ЦЗ 6055087, ЮЗ 7779860; 2 купюри номіналом по 2 гривні, серійні номери: ТД6376506, МЄ0753079, 1 купюра, номіналом 5 гривень, серійний номер УЖ 5717489, 1 монета номіналом 5 гривень, 2 монети номіналом по 2 гривні, 1 монета номіналом 1 гривня, 1 монета номіналом - 50 копійок (а.п.96-105 т.1);

- висновку експерта № СЕ-19/106-21/4673-ДД від 21.05.2021 року, відповідно до якого надані банкноти номіналом: 1000 гривень серія та номер АЗ0508844; 500 гривень з серійними номерами ЛГ0129361, АГ9944077, ХЗ6643117, АВ1586076, БВ2175683, ХИ5258235, які вилучені в ході обшуку від 29.04.2021, службового кабінету №7 Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Героїв України, буд.67, упаковані до спецпакету №4471801, відповідають аналогічним, що знаходяться в офіційному обігу. Вони виготовлені поліграфічним способом та мають спеціальні елементи захисту (а.п.111-117 т.1);

- протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відео контролю особи у публічно доступних місцях від 05.05.2021 року, зі якого вбачається, що ОСОБА_8 29.04.2021 року о 16.30 год, перебуваючи в службовому кабінеті №7 т.в.о. заступника начальника Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області підполковника поліції ОСОБА_29 , який є службовою особою, пропонує, а згодом надає неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів за вчинення останніми в її інтересах дій з використанням, наданого йому службового становища (а.п.120-123 т.1).

Будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність наведених у вироку доказів, не встановлено.

Аналізуючи усі вищевказані докази, колегія суддів приходить до висновку про їх належність та допустимість, будь-яких процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та їх оцінці, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України, колегія суддів не вбачає.

Як вважає апеляційний суд версія подій, яку надала сторона захисту, не доводить наявність розумного сумніву у версії сторони обвинувачення. Більше того, версія сторони захисту не узгоджується з доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження. Будь-яких доказів, які якимось чином підтверджували б версію сторони захисту про провокацію злочину, істотне порушення не було надано ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді.

Згідно з ч.1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що із встановлених місцевим судом фактичних обставин кримінального провадження та досліджених доказів відсутні підстави стверджувати про те, що пропозиція та надання неправомірної вигоди була здійснена внаслідок провокування ОСОБА_8 до вчинення злочину з боку працівника правоохоронного органу, а саме тимчасового виконуючого обов`язки заступника начальника Бердичівського районного відділу поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 .

Зокрема, як вбачається з матеріалів провадження, на підставі рапорта т.в.о. заступника начальника Бердичівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області ОСОБА_9 від 27.04.2021 року про те, що близько 14.30 год ОСОБА_8 під час затримання її сина за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України звернулася до нього з пропозицією про надання неправомірної вигоди йому, як службовій особі, що займає відповідальне становище щодо вирішення питання про закриття кримінального провадження і не притягнення сина до кримінальної відповідальності, були внесені відомості до ЄРДР за фактом обставин, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України.

В подальшому, наведені обставини стали підставою для проведення слідчих та негласних слідчих (розшукових) дій відносно ОСОБА_8 .

Доводи сторони захисту про те, що станом на 27.04.2021 року, тобто відразу після затримання сина обвинуваченої та висловленої пропозиції надати неправомірну вигоду за непритягнення його до кримінальної справи, були внесені відомості до ЄРДР за правовою кваліфікацію ч.3 ст.369 КК України, що вказує про свідому провокацію з боку поліцейського, у зв`язку з його впевненістю в тому, що ОСОБА_8 обов`язково прибуде до поліцейського відділення для надання неправомірної вигоди, не заслуговують на увагу.

Так, пунктом 4 ч.5 ст.214 КПК України визначено, що до ЄРДР вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Однією зі складових відомостей, які слідчий (прокурор) вносить до ЄРДР, є попередня кваліфікація.

Тобто, зважаючи на той факт, що відомості (короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, та його попередня кваліфікація) вносять до здійснення досудового розслідування, лише згодом стане зрозуміло, чи була попередня кваліфікація, яку внесено до ЄРДР, відповідною вчиненому діянню, або внесено припущення, яке не було підтверджено, і діяння має іншу кваліфікацію або взагалі буде встановлено, що відсутня подія злочину чи в діянні відсутній склад злочину, що відповідно є підставою для закриття кримінального провадження.

При цьому за матеріалам даного провадження зміст внесених фактичних обставин в ЄРДР свідчить саме про пропозицію надання неправомірної вигоди (особа пропонує службовій особі, яка займає відповідальне становище надати їй неправомірну вигоду за не вчинення або вчинення такою службовою особою, в інтересах особи, що пропонує таку вигоду, дій з використанням службового становища), а не факт надання такої вигоди.

В цій частині варто також проаналізувати показання свідків, які в ході судового розгляду, всупереч апеляційних тверджень захисника, підтвердили, що під час затримання ОСОБА_10 в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, була присутня його мати ОСОБА_8 , яка з показань ОСОБА_13 пропонувала гроші, підходила до ОСОБА_15 , і до інших поліцейських, питала як вирішити питання, щоб відпустити її сина, казала «відпустіть його, я дам вам гроші, з показань свідка ОСОБА_14 , ОСОБА_30 почала підходити до поліцейських, щоб визволити сина, він сказав їй, щоб зверталася до керівництва, показавши на керівника, тобто ОСОБА_9 , бачив, як вона з начальником вийшла з двору на провулок розмовляти, з показань свідка ОСОБА_11 мати затриманого питала чи можна сплатити штраф на місці, щоб сина відпустили, на що ОСОБА_15 їй роз`яснював, що рішення приймає суд, говорила з ОСОБА_15 , бо він представився підполковником поліції, вони відходили про щось розмовляли, з показань свідка ОСОБА_25 декілька разків ОСОБА_8 , підходила до ОСОБА_15 з гаманцем у руці рази 2 чи 3, казала, що хоче з ним поговорити, на що останній їй пояснював, що проводяться слідчі дії, щоб вона не заважала їх проводити.

Вказані показання свідків повністю узгоджуються із показаннями самого ОСОБА_9 , який в ході судового розгляду засвідчив у суді, що на місці події до нього неодноразово підходила обвинувачена, яка була схвильована, питала чи можливо вирішити питання про не притягнення до кримінальної відповідальності її сина, пропонувала кошти, відкривала гаманець і діставала пачку грошей. Говорила про закриття справи, що вона знає, що це вирішується. Запитувала у нього чи він керівник і чи можна прийти до нього в кабінет поговорити. Він пояснював їй, що нічого вирішувати не буде, що це неправильно і вона буде нести відповідальність. На місці події був слідчий, поняті, які бачили, що ОСОБА_24 неодноразово до нього підходила, відводила його в сторону, щоб вирішити питання.

Посилання захисника обвинуваченого на те, що свідки не могли безпосередньо чути про конкретний зміст конфіденційної розмови між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а тому окрім показань вказаних осіб, відсутні прямі докази того чи дійсно мало місце пропонування неправомірної вигоди поліцейському чи була очевидна вимога провокації хабаря з його сторони є безпідставними, оскільки спростовуються змістом показань вищенаведених свідків, які підтвердили що обвинувачена пропонувала гроші, просила відпустити її сина, підходила з такою пропозицією спочатку до рядових поліцейських, а після того як останні їй повідомили, що керівником є ОСОБА_9 вона неодноразово підходила до нього з гаманцем в руках, на що він їй зауважував, щоб вона не заважала проводити слідчі дії.

Тобто, будь-яких сумнів про те, що в ході конфіденційної розмови з ОСОБА_9 обвинувачена висловила пропозицію надати неправомірну вигоду задля уникнення кримінальної відповідальності її сином у колегії судді не має, як і немає сумнівів, що вона усвідомлювала, що саме ОСОБА_9 є керівником, а тому наділений організаційно-розпорядчими повноваженнями, про що їй прямо сказали присутні рядові поліцейські, що відповідає безпосередній поведінці ОСОБА_8 , як до вчинення злочину, яка відкрито, в присутності працівників правоохоронних органів висловлювала відповідну пропозицію, так і її подальшій поведінці, яка повністю підтвердила злочинні наміри обвинуваченої, яка самостійно, за власне волею прийшла до кабінету ОСОБА_9 .

На переконання апеляційного суду, підстав сумніватись у показаннях вказаних свідків, в тому числі свідка ОСОБА_9 немає, оскільки вони були попереджені про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК, а їх пояснення є чіткими, логічними та послідовними, повністю узгоджуються між собою, і з письмовими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, а незгода сторони захисту із правовою оцінкою судом показань, не є підставою для визнання їх неналежними чи недопустимими.

Отже, до початку проведення негласних слідчих (розшукових) дій у ОСОБА_9 були об`єктивні підстави вважати про виникнення у обвинуваченої умислу на надання йому неправомірної вигоди, оскільки при затриманні її сина вона вчинила активні дії у реалізації цього умислу шляхом висловлення пропозиції надати неправомірну вигоду задля досягнення своєї мети - закрити кримінальне провадження щодо її сина ОСОБА_10 , що і стало підставою його звернення із відповідної заявою про вчинення кримінального правопорушення.

У рішенні від 09 червня 1998 року в справі «Тейшейра де Каштру проти Португалії» Європейський суд з прав людини вказав на те, що підбурювання з боку правоохоронних органів має місце тоді, коли працівники таких органів або особи, які діють за їх вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений.

На переконання апеляційного суду, у судовому засіданні першої інстанції та апеляційного суду не здобуто і стороною захисту не надано доказів, які хоча б з малою долею вірогідності, враховуючи правову позицію, викладену у рішеннях Європейського суду з прав людини, давали обґрунтовані підстави припускати те, що висловлена ОСОБА_8 пропозиція та надання неправомірної вигоди відбулося завдяки провокації чи підбурювання з боку ОСОБА_9 .

Зміст розмови ОСОБА_8 з ОСОБА_9 зафіксований у протоколі за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії- аудіо, відеоконтролю від 05.05.2021 року, не лишає у колегії суддів жодних сумнівів щодо спрямованості умислу обвинуваченої на передачу неправомірної вигоди т.в.о.заступнику начальника Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області підполковнику поліції ОСОБА_9 за закриття кримінального провадження щодо її сина, оскільки обвинувачена самостійно неодноразово у відкритій формі висловлювала мотив своїх дій - бажання уникнути кримінальної відповідальності її сином, щоб сина не посадили, просила не відмовляти їй в її проханні та взяти грошові кошти від неї, благала про допомогу.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_9 обіцяв їй «вирішити питання» з сином є голослівними, жодним доказом не підтвердженні.

На думку колегії суддів, характер висловлювань та зміст зафіксованої розмови не містить наполегливого тиску, погроз, спонукання чи надмірної ініціативи з боку ОСОБА_9 , що б вказувало на ознаки провокації зі сторони правоохоронних органів. Більше того, в ході діалогу ОСОБА_9 повідомив обвинувачену, що кримінальне провадження буде розслідуватись слідчим й надалі, що далі буде суд і їй потрібно буде зібрати довідки, які саме їй повідомить слідчий, попередив, що ОСОБА_8 має усвідомлювати характер своїх дій («ну ви ж розумієте що це»), при передачі грошових коштів повідомив, що не потрібно цього робити, сказав їй забрати кошти.

Однак жодні застереження ОСОБА_9 не стримали обвинувачену, вона відіграла активну роль у діалозі із т.в.о. заступником начальника Бердичівського районного відділу поліції, що в подальшому перейшло у передачу йому грошових коштів, які обвинувачена дістала із сумки та поклала ОСОБА_9 до кишені.

Щодо доводів захисту з приводу того, що ініціатива зустрічі йшла від ОСОБА_9 , який лише сказав обвинуваченій, що якщо вона бажає може прийти до райвідділу, то колегія суддів враховує відмінність ініціативи щодо зустрічі та ініціативи щодо надання (одержання) неправомірної вигоди, адже ініціатива щодо зустрічі безумовно не обумовлює ініціативу (підбурення) до вчинення злочину. Як матері, яка переживає за долю сина він повідомив їй, що вона може прийти до райвідділу, оскільки там був її син, не наполягав на цій зустрічі, жодної ініціативи щодо зустрічі не проявляв.

Отже, із зафіксованої за результатами проведення НСРД зустрічі, ОСОБА_9 не вчинив жодних активних дій щодо створення обставин та умов вчинення ОСОБА_8 злочину. Ніхто не примушував ОСОБА_8 до надання неправомірної вигоди та вона могла відмовитися від своїх намірів, могла взагалі не приходити у поліцейський відділок. Зазначене також опосередковано підтверджується і показаннями самої обвинуваченої ОСОБА_8 .

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника щодо зайняття активної позиції правоохоронними органами у цьому кримінальному провадженні, за відсутності якої кримінальне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 369 КК України не було б вчинене, є неспроможними та спростовуються матеріалами досудового розслідування та встановленими судом обставинами кримінального правопорушення.

Неправильне уявлення особи про юридичні властивості вчиненого нею діяння, його правову оцінку та юридичні наслідки, зокрема доводи захисника про те, що ОСОБА_8 є малограмотною людиною в юридичних питаннях, просто хотіла віддячити, не беруться до увагу апеляційним судом з огляду на наступне.

Кримінальним правопорушенням відповідно до ч.1 ст.11 КК України визнається передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння, вчинене суб`єктом злочину. У разі, коли діяння законом визнається кримінальним правопорушенням, а особа помилково вважає її дії правомірними в силу не знання законів чи з інших причин (помилка в кримінально-правовій забороні), вина і кримінальна відповідальність не виключаються. Це насамперед випливає із поняття та ознак кримінального правопорушення (ст. 11 КК), визначення вини та її форм в статтях 23-25 КК, адже закон не включає в їх зміст таку ознаку, як обов`язкове усвідомлення особою кримінальної протиправності діяння.

Крім того, за приписами ст. 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Статтею 57 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти, які визначають права і обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення в порядку, встановленому законом, з чого випливає, що у випадках, коли цей порядок був додержаний, діє презумпція знання закону всіма громадянами.

Доводи апелянта про недопустимість як доказів протоколу за результатами проведення негласної слідчої дії (розшукової) дії- аудіо, відеоконтролю особи від 05.05.2021 року у зв`язку із неможливістю відтворити відеозапис до нього, який містить на карті пам`яті Micro-CD №147 також є неприйнятними.

Дійсно, в ході судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції неможливо було здійснити дослідження інформації, яка міститься на карті пам`яті Micro-CD №147, який є додатком до протоколу про результати проведення НСРД у вигляді аудіо-, відео контроль особи від 05.05.2021 року у зв`язку з неможливістю відтворення запису.

В той же час, результати проведення НСРД у виді аудіо-, відеоконтролю зафіксовані у відповідному протоколі, який складений старшим оперуповноваженим та містить текстове відтворення змісту відповідних аудіо та відеозаписів, відомості про вид та реєстраційний номер носія інформації.

Колегія суддів зауважує, що дані аудіо та відеозаписи з технічних засобів не є самостійним доказом, а є додатком до протоколу про результати проведення НСРД, про що вказано у самому протоколі, тобто сам протокол є самостійним та достатнім доказом, який містить фактичні дані, що мають значення для кримінального провадження. Більше того, апеляційний суд враховує, що сторона захисту не оспорює та не заперечує зміст зафіксованої інформації в цьому протоколі.

Також є безпідставними доводи захисника ОСОБА_7 щодо відсутності дозволу слідчого судді на проведення НСРД аудіо-, відеоконтролю ОСОБА_8 .

Як вже зазначалось ОСОБА_8 викрито в результаті проведення стосовно неї синхронізованого комплексу НСРД у вигляді контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту із застосуванням аудіо-, відеоконтролю особи.

Так, відповідно до ч.4, 6 ст.246 КПК виключно прокурор має право прийняти рішення про проведення такої негласної слідчої (розшукової) дії як контроль за вчиненням злочину. Проводити негласні слідчі (розшукові) дії має право слідчий, який здійснює досудове розслідування кримінального правопорушення, або за його дорученням - уповноважені оперативні підрозділи, за рішенням слідчого чи прокурора до проведення негласних слідчих (розшукових) дій можуть залучатися також інші особи.

Ухвалою слідчого судді Житомирського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року надано дозвіл на проведення НСРД відносно ОСОБА_8 у виді аудіо-, відеоконтролю особи (а.п.73-76 т.1), постановою прокурора від 29 квітня 2021 року ОСОБА_9 залучено до проведення НСРД стосовно ОСОБА_8 , а саме контроль за вчиненням злочину у вигляді спеціального слідчого експерименту (а.п.80-84 т.1)

Отже, 29 квітня 2021 року НСРД аудіо-, відеоконтроль відносно ОСОБА_31 проводились на підставі відповідної ухвали слідчого судді відповідно до положень ст.260 КПК України з одночасним проведенням НСРД у вигляді контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту із залученням ОСОБА_9 на підставі постанови прокурора відповідно до положень ст.246, 271 КПК України, що спростовує апеляційні доводи захисника про недопустимість вказаних доказів.

Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність та вмотивованість наведених висновків суду першої інстанції апеляційна скарга сторони захисту не містить.

Таким чином, порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України як на досудовому розслідуванні, так і судовому розгляді при збиранні, дослідженні та оцінці доказів, які б могли істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченої, та перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення щодо ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не виявлено.

З огляду на вказане, подану апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01.07.2024 відносно ОСОБА_8 - без змін.

На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді :