Справа № 381/2075/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4984/2025 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 ( у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.07.2025 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження № 0000552 від 26.09.2018 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.152, ч. 3 ст. 153, ч.1 ст.155, ч.1, ч.2 ст.156, ч.5 ст.301 КК України.

Під час судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, мотивуючи його тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні розпусних дій щодо малолітньої особи, щодо особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку; дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним, вагінальним та анальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій та інших предметів, вчиненому щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди; дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним, вагінальним та анальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій та інших предметів, вчиненому повторно щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди; розповсюдженні відеопродукції порнографічного характеру, що містить дитячу порнографію, за попередньою змовою групою осіб; вчиненні природних статевих зносин з особою, яка не досягла шістнадцятирічного віку, повнолітньою особою.

У клопотанні прокурор посилався на те, що деякі із злочинів, які інкримінуються ОСОБА_7 , є особливо тяжкими, мають високий ступінь суспільної небезпеки, у зв`язку з чим обвинувачений може погрожувати, підкупати, здійснювати тиск на потерпілих та схиляти їх до надання неправильних показань, користуючись їх молодим віком та відсутністю у них батьків, які б могли вжити додаткових заходів для забезпечення їх безпеки. Вказані дії можуть бути вчинені незалежно від стадії судового розгляду, адже позиція потерпілих є важливою до завершення судового провадження.

Крім того, вважає, що інші запобіжні заходи не можуть запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Ухвалою суду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 задоволено та продовжено строк тримання під вартою на 60 днів до 07 вересня 2025 року включно.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченого під вартою, визнав доведеним, що наявні ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_7 може вчиняти спроби переховуватися від суду, оскільки у разі визнання його винуватим у вчиненні злочинів, які йому інкримінують йому загрожує реальна міра покарання у виді позбавлення волі і є мотивом для обвинуваченого здійснювати протидію ходу кримінального провадження, ризик впливати на свідків теж наявний та підтверджується показами потерпілої ОСОБА_8 , яка зазначила, що перебуваючи на волі обвинувачений зустрічався із нею і просив вплинути на інших потерпілих та змінити свої показання стосовно нього, також показами свідка ОСОБА_9 , яка зазначила, що саме у період перебування обвинуваченого на волі були випадки спроб спілкування з потерпілими, що спричиняло додатковий стрес. Тому суд в ухвалі зазначив, що такий ризик не втратив своєї актуальності, оскільки він є дійсним і реальним протягом усього строку судового провадження.

Судом було відхилено доводи про ризик переховуватися від суду та вчиняти нові кримінальні правопорушення, оскільки раніше вказані ризики не заявлялись та прокурор не навів обгрунтування, які виникли обставини під час перебування ОСОБА_7 під вартою, щоб стверджувати про виникнення цих ризиків.

Також судом було відхиллено доводи обвинуваченого про відсутність обґрунтованого обвинувачення через недопустимість наданих доказів, оскільки суд не вирішує це питання на стадії розгляду питання про продовження строку запобіжного заходу, таке вирішення можливе лише на стадії ухвалення вироку.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу Білоцерківського міського суду Київської області від 10.07.2025 року змінити та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням таких обов`язків: прибувати до суду, не відлучатися з населеного пункту, де проживає, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.07.2025 року винесена з порушенням конституційних прав підзахисного, оскільки ОСОБА_7 тримається під вартою понад п`ять з половиною років, що є надмірним, а суд, починаючи з 07.04.2025року, тричі відкладає засідання за клопотанням прокурора, однак строки тримання під вартою продовжуються.

Вважає, що ризики, зазначені в ухвалі суду, є лише припущеннями, хоча кожен конкретний ризик повинен бути доведеним і обґрунтований доказами його існування з наданням суду копій матеріалів , якими прокурор обґрунтовує своє клопотання, однак з року в рік строки тримання під вартою продовжуються з одних і тих самих підстав та без надання належних доказів.

Відповідно до вимог ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Прокурор у судове засідання не з`явився, був повідомлений своєчасно та належним чином, клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участю до суду не надходило.

Заслухавши обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку тримання його під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права останнього перебувати на волі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_7 на час судового розгляду.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Посилання апеляційної скарги на недоведеність прокурором заявлених ризиків не знайшло свого підтвердження, оскільки судом в повній мірі було перевірено наявність ризиків, надано їм належну оцінку.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений тривалий час тримається під вартою, є беззаперечними, проте суд апеляційної інстанції не вбачає надмірності тримання його під вартою, враховуючи перевагу існуючого суспільного інтересу перед особистими інтересами обвинуваченого.

Даних про те, що обвинувачений ОСОБА_7 має такий стан здоров`я, який перешкоджає його перебувати під вартою в умовах СІЗО, провадження за апеляційною скаргою не містить.

Інших переконливих доводів, які б ставили під сумнів правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_7 , апеляційна скарга не містить.

Відтак, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства та міжнародного законодавства, які б могли слугувати безумовними підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала суду є законною.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: