Провадження № 1-кп/127/591/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

особи, стосовно якої розглядається клопотання ОСОБА_4 ,

законного представника особи, стосовно якої розглядається клопотання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000090 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: , уродженця м. Вінниця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, раніше несудимого,

за вчиненням ним суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 маючи умисел на незаконне придбання, зберігання без мети збуту психотропних речовин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, у невстановленому місці, в невстановлені дату та час, всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» незаконно придбав психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, яку зберігав при собі, без мети збуту.

В подальшому, 03.04.2025 близько 19 години 53 хвилин, ОСОБА_4 перебуваючи неподалік будівлі № 12, по вул. Київська в м. Вінниця, був зупинений працівниками сектору кримінальної поліції відділу поліції №2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області та на запитання про наявність у нього заборонених речовин, усвідомлюючи, що його дії, спрямовані на зберігання психотропних речовин будуть викриті, повідомив, що у нього при собі, а саме, у лівій нарукавній кишені куртки, в яку він одягнутий, знаходиться зіп-пакет з порошкоподібною речовиною.

Далі, в ході проведення огляду місця події, 03.04.2025 в період часу з 20 години 31 хвилини до 20 години 36 хвилин, ОСОБА_4 у присутності двох понятих самостійно видав із лівої нарукавної кишені куртки, в яку він був одягнений, один зіп - пакет з порошкоподібною речовиною, який було вилучено співробітниками поліції та направлено на експертизу.

Згідно висновку експерта в наданій на експертизу речовина, яка була поміщена в спеціальний пакет «НАЦІОНАЛЬНА ПОЛІЦІЯ УКРАЇНИ» №ICR 0181365, містить у своєму складі психотропну речовину - амфетамін. Амфетамін відноситься до психотропних речовин, обіг яких обмежено. В досліджуваній речовині, масою 0,3172 г, маса амфетаміну становить 0,2276 г.

Дане суспільно небезпечне діяння підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, тобто - незаконне придбання та зберігання психотропної речовини, без мети збуту.

ОСОБА_4 відповідно до висновку амбулаторної судово - психіатричної експертизи № 360 від 12.05.2025, у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, ОСОБА_4 страждав на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїдної шизофренії (F20.0). У період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, ОСОБА_4 за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_4 страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїдної шизофренії (F20.). У теперішній час, за своїм психічним станом, ОСОБА_4 не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_4 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги. ОСОБА_4 на розлади психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин не страждає та відповідного лікування не потребує.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав та вважає, що під час досудового розслідування було зібрано достатньо доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 вчинив інкриміноване йому суспільно небезпечне діяння. При цьому було встановлено, що підозрюваний є обмежено осудним і тому прокурор просить суд застосувати до останнього примусові заходи медичного характеру у вигляді амбулаторного примусового лікування.

В судовому засіданні особа, стосовно якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_4 не заперечував обставини, викладені в клопотанні прокурора. Також повідомив, що раніше вживав наркотичні речовини тому, що знаходиться в згортку здогадувався. Про вчинене шкодує та не заперечує щодо задоволення клопотання прокурора.

Законний представник ОСОБА_4 його мати ОСОБА_5 та адвокат ОСОБА_6 також підтримали клопотання прокурора.

Також судом були досліджені письмові докази, надані прокурором, а саме: витяг з ЄРДР №0000090 від 04.04.2025; протокол огляду місця події від 03.04.2025; постанова про визнання речовим доказом від 16.04.2025; ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 08.04.2025 по справі № 127/10735/25 про накладення арешту на речові докази; квитанція № 1293 від 22.04.2025 про передачу на зберігання речових доказів; висновок експерта № СЕ-19/102-25/7808-НЗПРАП за результатами судової експертизи встановлено, що в наданій на експертизу речовині, масою 0,3172 г, виявлено психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, масою 0,2276 г.

Крім того, судом досліджено висновок судово-психіатричного експерта № 360 від 12.05.2025, яким встановлено, що в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, ОСОБА_4 страждав на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїдної шизофренії (F20.0). У період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, ОСОБА_4 за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_4 страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїдної шизофренії (F20.). У теперішній час, за своїм психічним станом, ОСОБА_4 не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_4 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги. ОСОБА_4 на розлади психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин не страждає та відповідного лікування не потребує.

Окрім того, судом досліджено характеризуючі матеріали на ОСОБА_4 .

Так, відповідно до довідки про судимість № від 05.04.2025 ОСОБА_4 не судимий.

З характеристики № 14 виданої КМ «Київський» від 04.04.2025 вбачається, що скарг від родичів та сусідів в квартальний комітет на ОСОБА_4 не надходило.

Відповідно до довідки КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР» № 29/3755 від 18.04.2025, ОСОБА_4 неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні. Остання госпіталізація в психіатричне відділення № 7 з 08.04.2025 по 15.04.2025 з діагнозом: «Параноїдна шизофренія».

Згідно з довідкою КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР» № 206 від 04.04.2025 ОСОБА_4 тверезий, встановлено факт вживання алкоголю, алкотест 6820 0,17‰, 0,14‰.

Відповідно до довідки КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР» № 1910 від 08.04.2025 ОСОБА_4 під диспансерним спостереженням в даному закладі не перебуває та за медичною допомогою не звертався.

За змістом ч. 1 ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання, зокрема, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності.

Відтак, з урахуванням показань особи, стосовно якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_4 та його законного представника ОСОБА_5 , оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 1 ст. 309 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, з приводу якого було порушено кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , мало місце та було вчинене останнім 03.04.2025 за обставин, викладених у письмовому клопотанні прокурора.

Частиною 1 статті 503 КПК визначено, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Вчинення ОСОБА_4 вищезазначених дій саме у стані коли останні йне міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, підтверджується висновком судово-психіатричного експерта № 360 від 12.05.2025.

Суд акцентує увагу на тому, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру гарантує захист прав, свобод та законних інтересів осіб з психічними розладами, тому розгляд таких проваджень має спеціальну процедуру, яка урегульована спеціальними нормами закону.

Зокрема, ст. 505 КПК України передбачено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному проваджені є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються і інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди).

Тобто, предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності по справі обґрунтованого висновку експертів психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має іншій психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність, викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів. Для об`єктивної оцінки ступеню небезпечності хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів, психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім з урахуванням висновків експертів та характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру.

Виходячи з положень ст. ст. 23, 24 КК України, умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки. Зокрема, при вчиненні крадіжки винний усвідомлює, що він порушує право власності, таємно викрадає чуже майно і тим самим завдає потерпілому майнової шкоди.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Таким чином, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними. Такий висновок зробив ВС в постановах від 26.06.2019 по справі №202/5997/17 та від 13.05.2021 по справі № 204/8241/17.

Згідно з ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення.

Відповідно до ст. 512 КПК України, судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосування, а в силу ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 94 КК України надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

Згідно з ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку встановленому Кримінальним та Кримінальним процесуальним кодексами України, та іншими законами.

Відтак, судом беззаперечно встановлено, що ОСОБА_4 на момент вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення страждав і в даний час страждає на хронічне психічне захворювання, тому не міг і не може повною мірою усвідомлювати свої дії і керувати ними.

При визначенні виду примусових заходів медичного характеру суд приймає до уваги, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, яке відноситься до проступків.

Також суд враховує рекомендації експертів-психіатрів про доцільність застосування до ОСОБА_4 саме такого примусового заходу медичного характеру як надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Крім того, суд враховує позицію самого ОСОБА_4 , його законного представника ОСОБА_5 та захисника адвоката ОСОБА_6 , які підтримали клопотання прокурора і вважають, що таке лікування у даному випадку є необхідним.

Відтак, враховуючи, що зазначене кримінальне правопорушення було вчинене ОСОБА_4 в стані коли він не здатний був усвідомлювати свої дії та керувати ними, суд приходить до переконання про те, що останній потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру саме у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Оскільки ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення в стані обмеженої осудності, процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи № СЕ-19/102-25/7808-НЗПРАП від 15.04.2025 в сумі 3565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) грн 60 коп. слід компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 20, 23, 24, 92-94, 309 КК України, ст. ст. 100, 174, 503, 505, 512, 513 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 задовільнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, у зв`язку з вчиненням ним суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, примусовий захід медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи № СЕ-19/102-25/7808-НЗПРАП від 15.04.2025 в сумі 3565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) грн 60 коп. компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 08.04.2025 по справі № 127/10735/25.

Речові докази у кримінальному провадженні №0000090, а саме:

-порошкоподібну речовину, яка була поміщена до спецпакету СЕЙФ-ПАКЕТ 200250057, який знаходиться на зберіганні в камері зберігання речових доказів відділу поліції №2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області знищити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: