Вирок

Іменем України

29.04.2025 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000215 від 14.03.2025 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.4 ст.186 КК України, -

в с т а н о в и в :

14.03.2025, близько 13 години 30 хвилин, ОСОБА_4 , маючи умисел на дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, знаходячись у приміщенні торговельного залу магазину «Рукавичка» (ТзОВ ТВК «Львівхолод», ), що по вул. Євгена Коновальця, буд. 97 у м.Львові, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на дрібне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, з метою власного збагачення, таємно, шляхом вільного доступу, викрав з торгівельних стелажів вищевказаного магазину упаковку кави «jacobs kronung», вагою 250 грам, вартістю 184 гривні 55 копійок, упаковку кави «jacobs kronung» вагою 500 грам, вартістю 311 гривень 75 копійок, упаковку кави «jacobs kronung», вагою 230 грам, вартістю 146 гривень 50 копійок, всього майна на загальну суму 642 гривні 80 копійок без ПДВ, які сховав під куртку.

Однак, ОСОБА_4 , проходячи з викраденим товаром повз касу, не оплативши його вартості, був помічений працівником магазину «Рукавичка», який почав його наздоганяти, вимагати зупинитися та повернути викрадений товар. Не зважаючи на такі вимоги та усвідомлюючи, що його дії викриті, а також те, що наказом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» за №64/2022 від 24.02.2022 року (із подальшими змінами) введено воєнний стан на території України, ОСОБА_4 , маючи непогашену судимість за вчинення кримінального правопорушенняч, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, почав втікати з викраденим майном з магазину, відтак його дії із дрібного викрадення чужого майна шляхом крадіжки переросли у відкрите викрадення чужого майна (грабіж) , що вчинене в умовах воєнного стану та повторно.

Вибігши з викраденим товаром з магазину ОСОБА_4 виконав усі дії, необхідіні для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, оскільки він був зупинений працівником охорони магазину «Рукавичка» (ТЗОВ ТВК «Львівхолод», ) на вулиці поблизу вищевказаного магазину.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні винуватість у вчиненому визнав та повністю підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні за ч. 2 ст. 15 ч.4 ст.186 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст.349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 186 КК України, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Положеннями ст.69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403,405,407,408,429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Частина 1 цієї норми надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину». Таке формулювання призводить до висновку, що застосування статті 69 КК України можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним у законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України, й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Крім цього, Верховний Суд у постанові від 17 вересня 2019 року у справі №744/884/17 зазначав, що обставини, що пом`якшують покарання, чи сукупність цих обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця.

Згідно роз`яснень п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України.

Виходячи із законодавчих положень, каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. У будь-якому разі покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Домірність є проявом справедливості кримінальної відповідальності як однієї з основоположних засад кримінального провадження. (постанова Верховного Суду від 04.06.2024, справа №752/2741/18).

Тому не може вважатися справедливим обрання більш суворого покарання з огляду лише на кримінальне минуле особи, без належного врахування особливостей конкретного злочину й інших даних, які всебічно характеризують винного та відображають його ставлення до вчиненого.

З огляду на викладене, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке з урахуванням положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, мету та мотиви вчинення суспільно небезпечних дій, особу ОСОБА_4 , який на обліках в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, раніше судимий, а також незначний розмір завданої матеріальної шкоди (642 грн. 80 коп.) вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, а саме смерть дружини, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_7 , серії НОМЕР_1 , актовий запис №240. Судом береться до уваги також стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 , який згідно листа філії Державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально виконавчої служби України» від 10.04.2025 року, за час перебування в ЛУВП №19 пройшов первинний медичний огляд з використанням усіх наявних лабораторно інструментальних методів обстеження. Оглянутий лікарями амбулаторно поліклінічного відділення Львівської багатопрофільної лікарні №19. За результатами огляду встановлено діагноз: F 11.2. Хронічне обструктивне захворювання легень. ЗЗТБ легень (фіброз) кат. 5.1 З приводу встановлених діагнозів лікарями фтизіатром та наркологом поставлений на дсипансерний облік. Лікарем наркологом АПВ ЛБЛ №19 призначено замісну підтримувальну терапію, які ОСОБА_4 отримує на постійній основі. 07.04.2025 ОСОБА_4 обстежений швидкими (експрес) тестами для визначення в крові антигенів до вірусних гепатитів В та С. результати: швидкий тест для визначення антигену до гепатиту В негативний, швидкий тест для визначення антигену до гепатиту С позитивний.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, вчинення злочину внаслідко збігу тяжких сімейних обставин, незначний розмір завданої матеріальної шкоди, стан здоровя обвинуваченого.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи кілька обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, зумовлені смертю дружини, стан здоров`я обвинуваченого та незначний розмір завданої матеріальної шкоди, а також враховуючи індивідуальні особливості вказаного діяння, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, ставлення особи до своїх дій, то суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_4 основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 186 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

На переконання суду, призначена міра покарання у виді реального позбавлення волі є справедливою і достатньою для виправлення обвинуваченого та слугуватиме попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності й справедливості кримінального судочинства, а також розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу ОСОБА_6 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 слід обчислювати з дня його затримання в порядку ст. 208 КПК України, тобто з 14.03.2025 року.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Питання про скасування арешту майна слід вирішити відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.349, 368-371, 373, 374, 615 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.4 ст.186 КК України та, із застосуванням статті 69 КК України, призначити йому покарання - 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту його фактичного затримання, а саме з 14.03.2025, зарахувавши у строк основного покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 14.03.2025 до набрання вироком законної сили з розрахунком один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м.Львова від 18.03.2025 року, справа №465/2214/25, провадження №1-кс/465/524/25.

Речові докази:

чорна кепка із червоною літерою «Х» та червоним маркуванням та чорну куртку вважати повернутими ОСОБА_4 ;

упаковку кави «jacobs kronung», вагою 250 грам; упаковку кави «jacobs kronung», вагою 500 грам; упаковку кави «jacobs monarch», вагою 230 грам. повернути потерпілому ТзОВ ТВК «Львівхолод»

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1