Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Новоархангельський районний суд Кіровоградської області в складі

головуючого - судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченоі : ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоархангельськ кримінальне провадження, що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000513 від 09.12.2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , україники, громадянки України, уродженки с. Нерубайка Новоархангельського району Кіровоградської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , освіта середня, одруженої, на утриманні троє малолітніх дітей, пільг немає, стан здоров`я задовільний, тимчасово непрацюючої, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 вчинила викрадення офіційного документа, вчинене з корисливих мотивів та таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану за таких обставин:

06 грудня 2024 року близько 17.00 години ОСОБА_4 , перебуваючи в автомобілі ВАЗ 2172 з д.р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , та знаходився біля домоволодіння, в АДРЕСА_2 , на задньому пасажирському сидінні виявила банківську карту ПАТ «Приватбанк» № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_5 , після чого в неї виник умисел на викрадення чужого майна. З цією метою ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи умисно та цілеспрямовано, переслідуючи корисливу мету, направлену на таємне викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю власника та достовірно знаючи, що її дії не будуть помічені, викрала банківську картку ПАТ «Приватбанк» № НОМЕР_2 , пароль до якої був відомий ОСОБА_4 . Далі вона, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на викрадення чужого майна, а саме банківської картки ОСОБА_5 , яка є офіційним документом відповідно до ст. 1 закону «Про інформацію», п. п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 закону «Про платіжні системи та переказ коштів України», ч. 4 ст. 51 закону « Про банки та банківську діяльність», примітки до статті 358 Кримінального кодексу України є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носієві інформацію, яка підтверджує та посвідчує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру, та видана повноваженою особою юридичної особи з дотриманням визначеної законом форми та містить передбачені законом реквізити, шляхом вільного доступу викрала зазначену банківську картку з метою подальшого зняття з неї грошових коштів.

07 грудня 2024 року о 16 годині 16 хвилин ОСОБА_4 знаходилась біля банкомату № 01000049 Акціонерного товариства «Ощадбанк», що розташований в селі Торговиця Голованівського району Кіровоградської області в приміщенні магазину «Файномаркет», маючи при собі банківську картку ПАТ «Приват Банк» ОСОБА_5 , яку вона таємно викрала напередодні. В подальшому, маючи на меті особисте збагачення, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи умисно, повторно та цілеспрямовано, переслідуючи корисливу мету та мотив, направлені на таємне викрадення чужого майна, а саме крадіжки грошових коштів, які знаходилися на банківській картці ПАТ «Приватбанк» № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_5 , маючи вільний доступ до зазначеної картки та знаючи її пін-код, таємно від останньої через банкомат здійснила крадіжку грошових коштів. Після цього, ОСОБА_4 з викраденими грошовими коштами зникла, розпорядившись ними на власний розсуд, чим спричинила потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на суму 9700 гривень.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 пояснила, що їй зрозуміло суть обвинувачення, надала показання правдиво та добровільно, повністю визнаючи вину у вчиненні кримінальних правопорушень, зазначила, що дійсно вчиннила такі дії, як зазначено в обвинувальному акті, чому так зробила пояснити не змогла, при цьому просила суворо не карати, розкаюється у вчиненому, жалкує про вчинене, запевнила, що подібного більше не повториться.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 185 та 357 КК України доводиться зібраними у справі доказами, вважав за необхідне призначити покарання обвинуваченій у виді позбавлення волі із застосуванням ст.ст.70,75,76 КК України

Потерпіла надала до заяву, згідно якої щодо призначення покарання обвинуваченій поклалася на розсуд суду.

Обвинуваченій та іншим учасникам судового провадження роз`яснено суть обвинувачення та обставини кримінального провадження. У зв`язку з цим, після роз`яснення всім учасникам судового провадження наслідків, передбачених ч. 3 ст. 349 КПК України, та за їх згодою при дослідженні доказів у кримінальному провадженні, суд обмежився допитом обвинуваченого, так як немає жодного сумніву в добровільності та істинності його позиції, а також усі учасники судового провадження не оспорюють обставини вчинення кримінальних правопорушень, вказані в обвинувальному акті.

Таким чином, обвинувачення, висунуте ОСОБА_4 відповідно до обвинувального акту, визнається судом доведеним, воно ніким не оспорюється.

Суд, заслухавши прокурора, обвинувачену, потерпілу, дослідивши та проаналізувавши всі докази, дійшов до висновку, що надані стороною обвинувачення докази є належними, допустимими, і стороною захисту не спростовані. В ході розгляду встановлено, що подія кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_4 , дійсно мала місце за обставин, викладених вище, вина обвинуваченого доведена «поза розумним сумнівом».

Таким чином, дії обвинуваченої ОСОБА_4 кваліфікує за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, як викрадення офіційного документа, вчинене з корисливих мотивів та таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд виходить з принципів законності справедливості, обгрунтованності та індивідуалізації призначеного покарання, при цьому керується вимогами ст. 65 КК України, відповідно до якої особі має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, і й виправлення засудженого.

З наданої суду досудової доповіді, вбачається, що за результатами оцінки особи ОСОБА_4 ризик вчинення повторного кримінального правопорушення середній, при цьому рівень небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, з боку обвинуваченого є середнім, ймовірність виправлення особи без ізоляції від суспільства можлива за умови здійснення нагляду, застосування соціально-виховного впливу.

Згідно ст.ст. 66, 67 КК України пом`якшуючими покарання обставинами обвинуваченому згідно обвинувального акту зазначено щире каяття, обтяжуючих обставин судом не встановлено.

Призначаючи вид і міру покарання, суд враховує особу обвинуваченого, що за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів - нарколога та психіатра не перебуває, ставлення до вчиненого, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєних кримінальних правопорушень, характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України є, відповідно, проступком (ч. 1 ст. 357 КК України) та тяжким злочином (ч. 4 ст. 185 КК України), досудову доповідь, позицію прокурора та потерпілу, яка просила не позбавляти волі обвинувачену, а також те, що обвинувачена є особою, раніше не судимою, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, покарання у виді обмеження волі та за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, покарання у виді позбавлення волі, що з урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень та особи обвинуваченого в повній мірі відповідає меті покарання. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання слід призначити за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

В Рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бемер проти Німеччини» зазначено, що виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому навіть без впливу , спричиненого відбуванням покарання .

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що виправлення обвинуваченої, яка в скоєному щиро розкаюється та повністю усвідомила протиправність своїх дій, всі вищезазначені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, оскільки ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства, що також підтверджується її поведінкою після вчинення злочину та критичним ставленням до вчиненого, усвідомлення своєї провини і засудженням своєї протиправної поведінки, яка свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання, можливе без відбуття покарання, застосувавши положення ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Таку міру покарання суд вважає необхідною не тільки для покарання за вчинене кримінальне правопорушення, а й для її виправлення.

При цьому, підстав для застосування до обвинуваченої положень статтей 69, 69-1 КК України судом не встановлено.

Процесуальні витрати у даному кримінальному проваджені відсутні, цивільний позов не заявлено. Речові докази у справі відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосовувася.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185 та ч.1 ст. 357 КК України та призначити їй покарання:

за ч.4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років.

за ч.1 ст. 357 КК України - у виді 2 /двох/ років пробаційного нагляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 за сукупністю кримінальних правопорушень остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням. Встановити їй іспитовий строк тривалістю 1 /один/ рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, працевлаштуватися або за направленням органів пробації звернутися до органів державної служби зайнятості.

Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Кропивницького апеляційного суду через Новоархангельський районний суд Кіровоградської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. У разі, якщо було подано апеляційну скаргу, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст вироку негайно після проголошення резолютивної частини згідно ч.15 ст.615 КПК України вручити прокурору та обвинуваченому, роз`яснити, що інші учасники судового розгляду мають право отримати копію вироку в суді. Учаснику, який не був присутній в судовому засідання, надіслати копію вироку не пізніше наступного дня.

Суддя: