н/п 1-кп/766/1345/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Херсона в режимі відеоконференції кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, 30.09.2024 року за № 0001423, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, Херсонської області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом, на час вчинення кримінального правопорушення снайпера (2 категорії) 1 відділення 3 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у військовому званні «головний сержант», який на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого - ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

В С Т А Н О В И В:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення.

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді снайпера (2 категорії) 1 відділення 3 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у військовому званні «головний сержант», 05 вересня 2024 року, приблизно о 18 год. 25 хв., перебуваючи в районі с. Чорнобаївка Херсонського району Херсонської області (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах правового режиму воєнного стану), діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 2, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, відкрито відмовився виконати наказ командира батальйону оперативного призначення підполковника ОСОБА_6 , направлений на виконання наказу № 53 о/с від 04.09.2024 роу начальника Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України генерал-майора ОСОБА_7 щодо переміщення для подальшого проходження служби в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, про що відкрито заявив своєму прямому начальнику - командиру батальйону оперативного призначення ОСОБА_6 та, як наслідок, не виконав цей наказ, хоча об`єктивно повинен був і міг його виконати.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , суд кваліфікує за ч. 4 ст. 402 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

ІІ. Позиція сторін та інших учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні вказав на доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та просив призначити відповідне покарання в межах санкції вказаної статті у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України при обставинах, викладених у обвинувальному акті не визнав та показав, що у вересні 2024 року його викликали на КСП де повідомили, що він їде у відрядження, проте документів на його відрядження не було, тому він відмовився. При цьому зазначив, що наказ про переведення до іншої частини йому не зачитувався, з його змістом ознайомлений не був. Разом з цим, вважає вказаний наказ незаконним та таким, що суперечить Закону. Також зазначив, що відносно нього відкрито кримінальне провадження за ч. 5 ст. 407 КК України. Від виконання наказу, щодо його переведення, відмовився, оскільки не хотів щоб його повторно було притягнуто до відповідальності за СЗЧ.

Захисник ОСОБА_5 у своїй промові під час судових дебатів, зазначив, що винуватість ОСОБА_3 , у вчиненні інкримінованого йому злочину, на його думку, не доведена. Наданні стороною обвинувачення докази та покази свідків поза розумним сумнівом не доводять обставин щодо здійснення підзахисним дій, зазначених стороною обвинувачення, та в діях підзахисного відсутній склад злочину, передбачений ч. 4 ст. 402 КК України. Просив визнати ОСОБА_3 невинуватим та ухвалити виправдувальний вирок.

ІІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Суд вважає, що незважаючи на не визнання ОСОБА_3 своєї вини, його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена доказами і ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному з`ясуванні всіх обставин справи в їх сукупності.

Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що в вересні 2024 року він займав посаду заступника командира роти по роботі з особовим складом. Командиром батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 - ОСОБА_6 було віддано наказ про переведення ОСОБА_3 до іншої військової частини, на що ОСОБА_3 відмовився. Свідок був особисто присутнім при оголошенні зазначеного наказу, який віддавався в розташуванні командно-спостережного пункту. Наказ був зачитаний командиром батальйону ОСОБА_6 особисто, близько о 15-16 годині. ОСОБА_3 був присутнім при зачитуванні зазначеного наказу особисто, йому були доведені наслідки невиконання наказу, останній під підпис був ознайомлений про кримінальну відповідальність внаслідок невиконання наказу.

Свідок ОСОБА_9 , допитаний у судовому засіданні, показав, що був особисто присутній та був очевидцем того, як у вересні 2024 року приблизно 3-5 числа, ОСОБА_3 та іншим військовослужбовцям, командиром батальйону ОСОБА_6 був зачитаний наказ про їх переміщення до нового місця служби, а саме до м. Запоріжжя. Вказаний наказ був чітким та однозначним, проте ОСОБА_3 та інші військовослужбовці вирішили не виконувати наказ та відмовилися від його виконання.

Також вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується наступними, дослідженими в судовому засіданні, доказами:

- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.12.2022 року № 291 птд, яким головного сержанта ОСОБА_3 з 23.11.2022 року, зараховано на усі види забезпечення з 19.04.2024 року і останній вважається таким, яким продовжено військову службу, дію контракту та перебуває в розпорядженні начальника Південного Одеського територіального управління;

- витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по особовому складу) від 04.09.2024 року № 53 о/с, яким головного сержанта ОСОБА_3 , снайпера (2 категорії) 1 відділення 3 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , переміщено для подальшого проходження служби в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 ;

- приписом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 05.09.2024 року № 149 про вибуття 05.09.2024 року головного сержанта ОСОБА_3 до м. Запоріжжя, в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 ;

- рапортом командира батальйону оперативного призначення ОСОБА_6 від 05.09.2024 року, зі змісту якого вбачається, що 05.09.2024 року головному сержанту ОСОБА_3 був доведений наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04.09.2024 року № 53 о/с, відповідно до якого ОСОБА_3 мав прибути 05.09.2024 року у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) для подальшого проходження служби, від виконання якого той відмовився у відкритій формі;

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.05.2024 року № 133, яким головний сержант ОСОБА_3 з 08.05.2024 року вважається таким що приступив до виконання обов`язків за посадою снайпера (2 категорії) 1 відділення 3 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, призначеного на вказану посаду наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 07.05.2024 №15 о/с;

- відомістю про ознайомлення особового складу 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) батальйону оперативного призначення, якою підтверджується факт ознайомлення 05.09.2024 року головного сержанта ОСОБА_3 із положеннями ст. 402 КК України;

- протоколом огляду від 23.09.2024 року, в ході проведення якого оглянуто відеофайл, що міститься на DVD+R диску, який постановою прокурора від 30.09.2024 року виділений з матеріалів кримінального провадження № 0001391 від 05.09.2024 року, при відтворенні якого встановлено факт доведення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 , зокрема ОСОБА_10 , наказ командира батальйону оперативного призначення ОСОБА_6 , направлений на виконання наказу № 53 о/с від 04.09.2024 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо переміщення для подальшого проходження служби в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України та відмови від його виконання;

- матеріалами службового розслідування за фактом відмови від виконання наказу головним сержантом ОСОБА_10 - снайпером (2 категорії) 1 відділення 3 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

ІV. Оцінка доказів. Мотиви суду щодо висунутого обвинувачення.

Аналізуючи докази, які вказують на доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину, в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України є достовірними.

Суд не покладає в обґрунтування даного вироку в якості доказів вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, матеріали та процесуальні документи, що надані стороною обвинувачення, оскільки за своїм змістом вказані документи не містять ознак доказів, що мають значення для вирішення кримінального провадження, а лише засвідчують відповідність окремих процесуальних дій вимогам закону, а також характеризують особу обвинуваченого.

Щодо доводів сторони захисту.

В силу ст. 41 КК України під наказом розуміється одна із форм реалізації владних функцій, організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків військової службової особи, змістом якої є пряма, обов`язкова для виконання вимога начальника про вчинення або не вчинення підлеглим (групою підлеглих) певних дій по службі.

За приписами п. 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Виходячи з положень ст. 402 КК України під наказом розуміється також пряма вимога у вигляді розпорядження, вказівки, команди тощо. Особа, яка одержала законний наказ, зобов`язана його виконати. За своєю юридичною природою виконання законного наказу - це виконання особою свого юридичного (службового) обов`язку. Наказ або розпорядження є законними, якщо вони віддані відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Наказ, начальника Південного Одеського територіального управління НГУ від 04.09.2024 року № 53 о/с, яким ОСОБА_3 переміщено для подальшого проходження служби в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , за своїм змістом та формою, цілком відповідає вказаним критеріям та нормам Закону.

Суд вважає необґрунтованими доводи, наведені обвинуваченим ОСОБА_3 , про незаконність вказаного наказу, при цьому судом встановлено і підтверджується показами обвинуваченого, що останній зазначений наказ не оскаржував .

Неприйнятними є посилання обвинуваченого ОСОБА_3 на невиконання наказу з огляду на наявність підстав для його повторного притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 407 КК України, оскільки така власна оцінка своєї неспроможності виконати наказ є надуманою необґрунтованою.

Твердження обвинуваченого про те, що наказ про його переміщення до іншої частини, йому не доводився, спростовуються показами свідків, допитаних під час судового розгляду, які надали чіткі та послідовні покази про те, що ОСОБА_3 був особисто присутній при оголошенні наказу та від його виконання відмовився.

При цьому, допитані у судовому засіданні свідки надавали свої показання добровільно, без будь-якого стороннього примусу, будучи приведені судом до присяги та попереджені про можливі негативні наслідки в разі надання неправдивих показань.

Крім того, у судовому засіданні встановлено, що неприязних відносин, між свідками сторони обвинувачення та обвинуваченим ОСОБА_3 не було, що свідчить про відсутність у свідків будь-яких підстав для спотворення вказаних ними подій, шляхом надання неправдивих показань.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 року) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), n. 161, заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Таким чином, у судовому засіданні, дослідженими доказами та показаннями свідків, не встановлено та не підтверджено наявність підстав, які б об`єктивно свідчили про неможливість виконання наказу, з наведених стороною захисту підстав, а тому, посилання сторони захисту на зазначені обставини судом розцінюються критично, як спосіб захисту обвинуваченого ОСОБА_3 від пред`явленого обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, з метою уникнення відповідальності за скоєне, а тому не приймаються до уваги та вважаються такими, що не відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

Зміст та аналіз досліджених судом доказів в їх сукупності, дає підстави стверджувати, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 , в об`ємі пред`явленого обвинувачення доведена доведена поза розумним сумнівом у повному обсязі., а кваліфікація його дій за ч.4 ст. 402 КК України вірна, оскільки він вчинив непокору, а саме у відкритій відмові виконати наказ начальника в умовах воєнного стану.

V. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , передбачені ст. 66 КК України судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , передбачені ст. 67 КК України судом не встановлено.

VІ. Мотиви призначення покарання

Згідно зі ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При обранні виду та розміру покарання суд зважає на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він має зареєстроване місце проживання, є військовослужбовцем, не одружений, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Вчинений обвинуваченим злочин має підвищену суспільну та національну небезпеку, безпосереднім об`єктом якого є порядок виконання у військових формуваннях України наказів, який забезпечує необхідні в умовах військової служби відносини підлеглості та військової честі.

Відкрита відмова виконати наказ начальника, що мала місце за наведених обставин є зухвалою формою непокори, яка в умовах ведення бойових дій унеможливлює виконання бойових завдань та підриває боєздатність військового підрозділу.

Відсутність належного реагування держави, зокрема суду під час призначення покарання за вчинення військовослужбовцями кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби під час збройної агресії та повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України, нівелює визначену статями 50, 65 КК України мету призначення покарання і може призвести до збільшення рівня злочинності у військах, зниження рівня дисципліни та підриву боєготовності військових підрозділів, неспроможності забезпечення командуванням військових частин належного виконання завдань з оборони держави, захисту незалежності й територіальної цілісності України, що призводить до порушення прав та інтересів суспільства і держави в цілому.

Тому, на підставі викладеного, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне, призначити обвинуваченому покарання за вчинене кримінальне правопорушення, у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 4 ст. 402 КК України, оскільки виправлення та перевиховання останнього можливо виключно в умовах ізоляції його від суспільства і неможливість досягнення мети покарання шляхом застосування більш м`якого покарання.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

При цьому суд переконаний, що дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

VIІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 05.09.2024 року ОСОБА_3 затриманий у порядку ст. 208 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.09.2024 року відносно ОСОБА_3 застосовано запобіжній захід у вигляді тримання під вартою, з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_4 , з визначенням розміру застави, який неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.07.2025 року до 08.09.2025 року включно.

Згідно ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набранням вироком законної сили, суд вважає необхідним залишити без змін.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлено.

Заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, під час досудового розслідування не застосовувались.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст.124, 369-371, 373-374, 381-382 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_3 строк попереднього ув`язнення, в період з 05.09.2024 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку: одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 , застосований ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.09.2024 року - залишити без змін.

Речові докази:

- DVD+R диск з відеозаписом - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Копію вироку негайно направити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1