Житомирський апеляційний суд
Справа №274/6986/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/413/25
Категорія ч.2 ст.263 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6

прокурора: ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000799 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 грудня 2024 року, яким засуджено

ОСОБА_8 , уродженця м. Житомира, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 01.04.2024 Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 263 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, -

- за ч.2 ст.263 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01.04.2024, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Строк визначеного судом остаточного покарання вирішено обчислювати ОСОБА_8 з часу його фактичного затримання для виконання цього вироку.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_8 - вирішено не застосовувати.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави документально підтверджені витрати, пов`язані із залученням експерта у кримінальному провадженні, в розмірі 1893 (одна тисяча вісімсот дев`яносто три) гривні 20 копійок.

Питання про долю речових доказів вирішено в порядку 100 КПК України та в апеляційному порядку не оскаржується.

в с т а н о в и л а:

Як встановив суд, ОСОБА_8 у невстановлений слідством час, у невстановленому слідством місці та невстановленим слідством способом придбав ніж, який носив при собі без передбаченого законом дозволу до 08.08.2024.

Цього ж дня в період часу з 20 год. 40 хв. по 21 год. 10 хв. працівниками поліції неподалік будинку № 12 по вул. Вільхова в м. Бердичеві під час проведення огляду у ОСОБА_8 виявлено та вилучено ніж, який є військовою коротко-клинковою холодною зброєю колюче-ріжучої дії, який ОСОБА_8 носив без передбаченого законом дозволу.

Кримінальна відповідальність за злочин, у вчиненні якого ОСОБА_8 визнається винуватим, передбачена ч. 2 ст. 263 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вирок та звільнити від кримінальної відповідальності як особу, яка добровільно здала зброю, відповідно ч. З ст. 263 КК України.

Вважає, зазначений вирок незаконним та необґрунтованим, оскільки судовий розгляд проведено неповно, однобічно, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, та істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано та проігноровано його покази, в частині, що з моменту, як він знайшов ножа і затриманням працівниками поліції пройшло декілька секунд (він його тільки підняв і з`явилися працівники поліції), і після появи працівників поліції він одразу повідомив їм, що у нього є колото ріжучий предмет, ніж, який він щойно знайшов, та добровільно хоче його здати.

Твердить, що суд першої інстанції у вироку, як докази його вини, посилається на покази оперативного працівника поліції ОСОБА_9 , та понятих: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , хоча всі вони показали, що він добровільно видав ножа, однак ці покази судом першої інстанції не були враховані та проігноровані.

Судом першої інстанції також не враховано та проігноровано, що в ході досудового розслідування, органом досудового розслідування, не були допитані особи з якими він перебував у лісосмузі, які могли підтвердити його покази, і які не були включенні до опису, а тому і відповідно вони не були допитані в суді як свідки.

Зазначає, що суд першої інстанції у вироку зазначив, що він видав ніж співробітникам поліції під час проведення огляду місця події уже після того, як поліцейські самі запитали про те, чи є у нього заборонені предмети.

Дане твердження не відповідає дійсності, оскільки поза увагою суду першої інстанції залишилися його покази, що від лісосмуги до ставка, місця куди приїхала слідчо-оперативна група, де оформлювався протокол огляду місця події, відстань становила близько 400 м., і під час пересування від лісосмуги до ставка в нього була можливість викинути даний ніж, але він цього не зробив оскільки вважав, що вже в лісосмузі відбулася добровільна здача ножа, і що працівники поліції біля ставка оформлять відповідні документи, про добровільну здачу ножа.

Посилається на те, що аналогічні покази дали і поняті в ході їх допиту в судовому засіданні, які були проігноровані судом першої інстанції.

ОСОБА_8 належним чином повідомлений про розгляд справи, бажання приймати участь у розгляді справи не висловлював, клопотання про доставку чи проведення відеоконференції не заявляв, а тому колегія суддів вважає за можливе слухати справу у його відсутність.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 в носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу, а саме за ч.2 ст.263 КК України, обґрунтувавши це належним чином у вироку з посиланням на докази та надавши їм відповідну оцінку з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Такого висновку суд дійшов на підставі показань обвинуваченого, свідків та наданих стороною обвинувачення письмових доказів.

Так, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину визнав повністю. Пояснив, що події відбулися 08.08.2024 неподалік місця Завідня. Біля озера прогулювався з компанією, ним було виявлено в лісосмузі ніж, який йому сподобався і він захотів залишити його собі. Поклавши ніж до кишені штанів, прогулювався з товаришами та був затриманий працівниками поліції. На запитання чи є заборонені речі, наркотичні засоби, пояснив, що є ніж, який він знайшов та показав місце. В подальшому ніж добровільно видав для складання протоколу. Зазначив, що визнає обставини зазначені в обвинувальному акті.

При проведенні слідчого експерименту від 23.08.2024 з фототаблицею до нього, підозрюваний ОСОБА_8 в присутності двох понятих показав на місцевості де він знайшов ніж та місце, де цей ніж у нього було вилучено працівниками поліції. (а.п. 109-112).

Свідок ОСОБА_9 , оперуповноважений Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області, пояснив, що приблизно в кінці літа на початку осені, точної дати пригадати не міг, він з іншими працівниками поліції був на відпрацюванні з приводу «закладок» наркотичних засобів в лісовому масиві в м. Бердичеві. В післяобідню пору вони помітили чотирьох осіб, серед яких був обвинувачений ОСОБА_8 . У вказаних осіб працівники поліції з`ясували обставини перебування у цьому місці, пред`явивши службові посвідчення. На запитання про наявність заборонених предметів, ОСОБА_8 повідомив, що у нього є ніж. В подальшому було викликано слідчо-оперативну групу, а обвинувачений добровільно видав наявний в нього ніж, схожий на холодну зброю. В ході слідчої дії були присутні двоє понятих. Фізичного впливу на обвинуваченого не було.

Свідок ОСОБА_10 , повідомила, що влітку 2024 року на прохання працівників поліції вона була присутня як понята під час проведення слідчої дії, в ході якої обвинувачений ОСОБА_8 добровільно видав працівникам поліції ніж, який дістав з кишені. Поліцейськими вказаний ніж було запаковано до пакету, складено протокол, у якому вона підписалася. Події відбувалися в м. Бердичеві по вул. Вільховій, неподалік від ставка та лісового масиву. Зазначила, що працівниками поліції тиск на обвинуваченого не чинився.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що його було запрошено працівниками поліції в якості понятого. Під час слідчої дії, точну дату проведення якої згадати не зміг, орієнтовно літо-осінь 2024 року, яка відбувалася по вул. Вільховій в м. Бердичеві, були присутні працівники поліції та обвинувачений ОСОБА_8 . В останнього було вилучено ніж, схожий на армійський, який той дістав зі своєї кишені. Згодом, поліцейськими ніж було упаковано та складено протокол, в якому свідок поставив підпис. На його думку, працівники поліції жодних порушень не допускали.

Крім показань свідків, винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 також підтверджується письмовими доказами.

Даними протоколу огляду місця події від 08.08.2024 з фототаблицею до нього, при проведенні якого на ділянці місцевості поруч з будинком № 12 по вул. Вільховій в м. Бердичеві ОСОБА_8 , у відповідь на запитання про те, чи є у нього заборонені речі, повідомив, що у лівій кишені шортів у нього є ніж, який він самостійно рукою дістав з кишені та видав для вилучення. Вилучений ніж, з довжиною клинка 126 мм та написом «MADE IN USA, PORTLAND, OR, 0871214В», було опечатано в спец-пакеті № WAR 1015893 (а.п. 81-84).

Даними висновку судової експертизи зброї № СЕ-19/106-24/12057-ХЗ від 12.08.2024, згідно з яким наданий для дослідження предмет, ззовні схожий на ніж, який виявлений та вилучений 08.08.2024, є військовою коротко-клинковою холодною зброєю колюче-ріжучої дії - бойовим (тактичним, армійським) ножем «Gerber Strongarm Fixed Serrated», серійний номер екземпляру якого «0871214В», який виготовлений промисловим способом у Сполучених Штатах Америки (а.п. 87-90).

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що показання свідків є послідовними, логічними й повністю узгоджуються між собою щодо часу, місця та обставин вчинення кримінального правопорушення і показання свідків повністю узгоджуються з іншими письмовими доказами кримінального провадження, дослідженими в суді.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 263 КК України. Суд вважає ці докази переконливими і достатніми для доведення вини обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він добровільно здав ніж, а тому він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ч.3 ст.263 КК України, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 263 КК України не підлягає кримінальній відповідальності за вчинення дій, передбачених частиною першою або другою цієї статті, особа, яка добровільно здала органам влади зброю, бойові припаси, вибухові речовини або вибухові пристрої.

У пункті 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 № 3 «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами» звернуто увагу судів на те, що під добровільною здачею органам влади зброї, бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв, яка згідно з ч. 3 ст. 263 КК є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності, необхідно розуміти такі дії, коли особа, маючи можливість і надалі зберігати будь-який із зазначених предметів, незалежно від мотивів за власним бажанням передає його відповідному державному органу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 відразу після зупинки його працівниками поліції повинен був повідомити працівників поліції про наявність у нього такого предмету, однак таких дій не вчинив, а на запитання працівника поліції, чи є заборонені речі, наркотичні засоби, розуміючи, що він і так у нього буде виявлений, відповів, що є ніж.

Тому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8 фактично визнав факт носіння ним ножа, про добровільну видачу якого повідомив лише після прибуття на місце події слідчо-оперативної групи, тобто лише тоді, коли вже не мав об`єктивної можливості надалі безперешкодно зберігати холодну зброю.

Колегія суддів вважає, що дійшовши до вказаного висновку, суд першої інстанції дав належну оцінку письмовій заяві ОСОБА_8 від 08.08.2024, адресованій начальнику Бердичівського РВП, відповідно до якої ОСОБА_8 віддає ніж, який виявлений в нього, заява написана власноручно ( а.п.80).

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що зміст цієї заяви не містить жодних відомостей про те, що ОСОБА_8 мав намір здати ніж у поліцію до моменту виявлення в нього цього предмету, а з його показань слідує, що він хотів залишити цей ніж собі.

Тому, апеляційний суд повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування щодо ОСОБА_8 положень ч. 3 ст. 263 КК України, у зв`язку з чим відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині як безпідставні та необґрунтовані.

Обстановка та поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 під час огляду місця події, попереднє засудження за збут вогнепальної зброї, спростовує доводи обвинуваченого, що він хотів здати зброю працівникам поліції, яку знайшов.

Таким чином, колегія суддів погоджується з тим, що обвинувачений ОСОБА_8 за інкримінованими обставинами скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.263 КК України.

Покарання ОСОБА_8 призначено з дотриманням положень ст. 65 КК України.

Судом першої інстанції було враховано тяжкість кримінального правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення, обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, обставину, що обтяжує покарання - рецидив злочинів, характеризуючиідані на обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив нове кримінальне правопорушення під час іспитового строку, має статус учасника бойових дій, не працює, має на утриманні малолітню дитину 2024 року народження, яка з ним не проживає, характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Крім того, згідно досудової доповіді обвинувачений має високий рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та високий ризик небезпеки для суспільства. При цьому, на думку органу пробації, виправлення обвинуваченого може бути досягнуто, застосувавши до нього покарання, яке пов`язане з позбавленням чи обмеженням волі (а.п.55-61).

Підстав вважати призначене ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст.263, ст. 71 КК України очевидно несправедливим внаслідок його суворості апеляційний суд не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які давали б підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 грудня 2024 року щодо нього - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: