Зіньківський районний суд Полтавській області
_________________________________________________________________________________
Справа № 530/696/25
Номер провадження 1-кс/530/332/25

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2025 р. слідчий суддя Зіньківського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_4 , старшого слідчого слідчого відділення відділення поліції № 4 Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області капітана поліції ОСОБА_5 розглянувши клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділення поліції № 4 Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області капітана поліції ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Покровське Зіньківського району Полтавської області, українця, громадянина України, не працюючого, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого, підозрюваногоу кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000145 від 09.04.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

05.06.2025 року слідчим суддею Зіньківського районного суду Полтавської області за клопотанням слідчого, винесено ухвалу про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_6 з метою його приводу до суду для участі в розгляді клопотання про обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

05.06.2025 року, відповідно до ст. 280 ч. 1 п. 2 КПК України, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000145 було зупинене, у зв`язку з безрезультатними спробами встановити місцеперебування підозрюваного, після чого, ОСОБА_6 був оголошений у розшук на підставі ст. 281 КПК України.

18.06.2025, підозрюваний ОСОБА_6 самостійно з`явився до ВП №4 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області.

18.06.2025 року старший слідчий слідчого відділення відділення поліції № 4 Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області капітан поліції ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Зіньківського районного суду Полтавської області з клопотанням погодженим начальником Зіньківського відділу Диканської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заявлене клопотання слідчий мотивує тим, що під час досудового розслідування кримінального провадження №0000145 встановлено, що ОСОБА_6 , будучи раніше судимим:

1) 16.01.2012 Зіньківським районним судом Полтавської області за ст.121 ч.2 КК України до покарання у виді 7 років 3 місяців позбавлення волі.

08.08.2016 звільнений умовно-достроково, згідно з ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 29.07.2016 з невідбутим строком покарання 2 роки 3 місяці;

2) 16.08.2017 Зіньківським районним судом Полтавської області за ст.185 ч.3, ст.71 ч.1 КК України до покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі. 16.09.2020 звільнений по відбуттю строку покарання;

3) 19.10.2022 Зіньківським районним судом Полтавської області за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік, на шлях виправлення не став, і маючи не погашену і не зняту судимість, вчинив нові умисні кримінальні правопорушення проти власності за наступних обставин:

07.04.2025 близько 15 год. ОСОБА_6 , реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на власне незаконне збагачення та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом в умовах воєнного стану (відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» від 03.03.2022), знаходячись в автомобілі марки ЗАЗ-DAEWOO державний номерний знак НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_7 , який рухався по автодорозі Гадяч-Опішня (О-1702368), шляхом вільного доступу, таємно викрав платіжну картку АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК № НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_7 , яка згідно із ст.1 Закону України «Про інформацію», п.56 ст.1 Закону України «Про платіжні послуги», ч.4 ст.51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», «Положенням про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою правління Національного банку України №164 від 29.07.2022, є різновидом офіційних документів та може бути предметом кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.357 КК України, та в подальшому протиправно зберігав дану платіжну картку при собі до 09.04.2025.

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, які виразилися у викраденні офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів, ОСОБА_8 , підозрюється у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.357 КК України.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 07.04.2025 о 16 годині 18 хвилині ОСОБА_6 , реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на власне незаконне збагачення та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом в умовах воєнного стану (відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» від 03.03.2022), шляхом вільного доступу, з використанням банкомату АТ КБ «ПриватБанк», який розташований за адресою: м.Зіньків вул.Воздвиженська 28 Полтавського району Полтавської області, шляхом введення пін-коду платіжної картки № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 , зняв із неї 3500 грн., чим умисно здійснив таємне викрадення вказаних грошових коштів, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнової шкоди на вказану суму.

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій в умовах воєнного стану, ОСОБА_8 , підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 08.04.2025 об 11 годині 15 хвилині, ОСОБА_6 , реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на власне незаконне збагачення та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом в умовах воєнного стану (відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» від 03.03.2022), шляхом вільного доступу, повторно, з використанням банкомату АТ КБ «ПриватБанк», який розташований за адресою: м.Зіньків вул.Воздвиженська 28 Полтавського району Полтавської області, шляхом введення пін-коду платіжної картки № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 , зняв із неї 3200 грн, таким чином умисно здійснив таємне викрадення вказаних грошових коштів, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнової шкоди на вказану суму.

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно та в умовах воєнного стану, ОСОБА_8 , підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Доказами, що дають підстави підозрювати ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, є: протокол огляду місця події від 09.04.2025; протокол огляду предмету, а саме грошових коштів та банківської карти, які надав для огляду ОСОБА_6 від 09.04.2025; протокол огляду предмету, а саме мобільного телефону потерпілого ОСОБА_7 від 09.04.2025; речовими доказами по кримінальному провадженні; протокол допиту потерпілого ОСОБА_7 від 09.04.2025; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.04.2025; протоколом огляду предмету, а саме банківської виписки, яку надав потерпілий ОСОБА_7 від 14.04.2025; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_6 від 13.01.2025.

Тобто, сторона обвинувачення наголошує на наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні вищезазначених злочинів, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, що є підставою для застосування відносно нього запобіжного заходу.

Підозрюваний ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 357, ч.4 ст.185 КК України, один з яких є тяжким та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років. Враховуючи тяжкість вчинених злочинів, виникла необхідність у покладенні на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язків з метою запобігання спробам незаконно впливати на потерпілого, свідків та вчинити інші злочини.

Посилаючись на вказані обставини слідчий просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у ньому. Підозрюваний ОСОБА_6 просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, оскільки наміру переховуватись не мав та не був повідомлений про явку до слідчого. Також зазначив, що в нього виник конфлікт із господарем, де він раніше мешкав і йому було запропоновано покинути місце проживання. Повідомити не міг нікого, бо не було телефона у нього, на той час. Зараз телефон у нього є. Тільки дізнався, що його викликають до поліції, тут же і явився. Повідомлень від працівників поліції, про явку до органу поліції, не отримував. Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_4 просила застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід, оскільки ні слідчим ні прокурором не надано доказів застосувати до підозрюваного винятковий запобіжний захід у виді тримання під варту, та що ОСОБА_6 перебуває на обліку у лікаря психіатра.

Слідчий суддя, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання та оцінивши надані докази, приходить до наступних висновків.

Матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000145 від 09.04.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України.

Згідно із ч.1, п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею177цього Кодексу, і на які вказує слідчий ,прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні(ч.1 ст.194 КПК України).

В рішенні по справі «Шморгунов та інші проти України»(Заява № 15367/14 та 13 інших заяв), Страсбург, 21січня 2021року(Остаточне 21/04/2021), §460-462 Європейський Суд з прав людини зазначив: «Коли особу позбавляють свободи за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, «обґрунтованість» підозри, на якій мають ґрунтуватися затримання чи тримання під вартою, є невід`ємною частиною гарантії, передбаченої підпунктом «с» пункту 1 статті 5 Конвенції.

Суд також нагадує, що поняття свавілля у контексті статті 5 Конвенції певною мірою залежить від відповідного виду тримання під вартою. Один із встановлених практикою Суду загальних принципів полягає у тому, що тримання під вартою вважатиметься «свавільним», коли, незважаючи на дотримання букви національного закону, матиме місце недобросовісність або введення в оману органами державної влади.

Відповідно до усталеної практики Суду за пунктом 3 статті 5 Конвенції існування обґрунтованої підозри є умовою sine qua non для законності будь-якого тривалого тримання під вартою; але зі спливом деякого періоду часу такої підозри вже буде недостатньо: тому Суд має встановити, (1) чи продовжували інші підстави, наведені органами судової влади, виправдовувати позбавлення свободи, та (2) якщо такі підстави були «відповідними» та «достатніми», чи виявили національні органи влади «особливу ретельність» під час здійснення провадження. Вимога до посадової особи, яка відправляє правосуддя, надати відповідні та достатні підстави для затримання, окрім наявності обґрунтованої підозри, застосовується вже під час ухвалення першого рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто «негайно» після затримання. Органи державної влади повинні переконливо продемонструвати обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке. Вирішуючи, чи слід звільнити чи тримати особу під вартою, органи державної влади зобов`язані розглянути альтернативні заходи забезпечення її присутності у судовому засіданні.»

На обґрунтування клопотання було надано копії: протоколу огляду місця події від 09.04.2025; протоколу огляду предмету, а саме: грошових коштів та банківської карти, які надав для огляду ОСОБА_6 від 09.04.2025; протоколу огляду предмету, а саме мобільного телефону потерпілого ОСОБА_7 від 09.04.2025; речовими доказами по кримінальному провадженні; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 09.04.2025; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.04.2025; протоколом огляду предмету, а саме банківської виписки, яку надав потерпілий ОСОБА_7 від 14.04.2025; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_6 від 13.01.2025.

У судовому засіданні сторонами кримінального провадження надані докази, які на думку слідчого судді свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.184 ,ч.1 ст.357 КК України. Відповідно до ст.185 ч.4 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Відповідно до ч.1 ст.357 КК України передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційний нагляд на строк до трьох років, або обмеженням волі на той самий строк, що підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами.

З урахуванням наведеного ні слідчим, ні прокурором не було надано жодного доказу про те, що ОСОБА_6 було вручено повістку про явку його до слідчого чи прокурора ,тобто він не був належним чином повідомлений. Постійно перебував за місцем свого проживання у с. Василе -Устимівка, Полтавського району Полтавської області, про що зазначила ОСОБА_9 в протоколі допиту (а.с.59).

Згідно з ч. 1 ст. 136 КПК належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Доказів належного повідомлення про явку до слідчого чи прокурора ОСОБА_6 органом досудового розслідуванння не надано, як повідомив у судовому засіданні ОСОБА_6 раніше він проживав у АДРЕСА_2 , що належить ФОП ОСОБА_10 та у нього виник конфлікт з власником будинку, через що він вимушений був покинути місце проживання, мобільний телефон у нього відсутній і повідомити орган досудового розслідування не мав змоги. Відповідно до довідки №01.01-20/612 від 14.04.2025 року, ОСОБА_6 перебуває під спостереженням у лікаря психіатра (а.с.63). А відповідно до постанови від 21.04.2025 року, в зв"язку з перебуванням на обліку у лікаря психіатра залучено захисника (а.с.25-28). Допитані свідки не надали свідчень та не підтвердили факт ухиляння від явки до правоохоронних органів, а тому суд не вбачає факту ухилення підозрюваним від прибуття на виклик.

Крім цього, у судовому засіданні було досліджено протокол допиту свідка ОСОБА_9 , яка зазначила про те, що проживає разом з чоловіком за адресою: АДРЕСА_1 і разом з ними за даною адресою проживає протягом останніх двох місців знайомий ОСОБА_6 , який допомагає їм по господарству, веде себе спокійно, конфліктних ситуацій не вчиняє, алкогольними напоями не зловживає (а.с. к/п 59).

Суд враховує той факт, що ОСОБА_6 має психічні захвоювання спостерігається у лікаря психіатра КНП «Зіньківська МЦЛ», що підтверджується довідкою №01.01-20/612 від 14.04.2025 року (а.с. к/п 63). Крім цього, 18.06.2025, підозрюваний ОСОБА_6 самостійно з`явився до ВП №4 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, а також те, що слідчим не надано жодного достовірного доказу щодо переховування обвинуваченого від органу досудового розслідування, перебування у розшуку, не надано доказів того, що ОСОБА_6 після обрання йому запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, згідно ухвали слідчого судді від 25.04.2025 року не виконав покладені на нього обовязки передбачені ст.194 КПК України, внаслідок чого, невиконання ним покладених на нього обов`язків, може бути застосований більш суворий запобіжний захід, а тому наявність підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою слідчим суддею не встановлено.

Вирішуючи питання щодо наявності ризику переховування обвинуваченого, суд оцінює всі відповідні фактори, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати домашній арешт. Обвинувачений ОСОБА_6 на даний час має постійне місце проживання за адресою: Полтавська область, Полтавський район, с. Василе Устимівка. Разом з тим, слідчий та прокурор не надали суду будь-яких доказів, які б підтверджували існування на даний час ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчим суддею прийнято до уваги вік підозрюваного, наявність у нього місця роботи, тяжкість злочинів у вчиненні яких ОСОБА_6 підозрюється, а також покарання, що йому загрожує, у разі визнання його винуватим і крім того, обставини вчинення кримінальних правопорушень, які на даний час встановлені органом досудового розслідування.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя приходить до висновку що необхідно обрати запобіжний захід саме у виді домашнього арешту та враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє зробити висновок про те, що слідчий у судовому засіданні не довів об`єктивними доказами, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 цієї статті.

Під час досудового розслідування також не встановлено ризики та підстави передбачені ст. 177 КПК України для застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до §1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про його незначний ступінь, який може служити підставою для запобіжного ув"язнення.

Ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами (Becciev v.Moldova (Бекчієв проти Молдови), §59).

Ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу (Jarzynski v.Poland (Яжинський проти Польші) §43).

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою (W v.Switzerland, 14379/88, 26 січня 1993 року).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов"язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв"язками та усіма видами зв"язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v.Moldova (Бекчиєв проти Молдови) §58).

У рішенні в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07.2006р. (заяви №29458/04 та №29465/04) ЄСПЛ вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

При цьому суд керується висновками рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії", що "суворість передбаченого покарання" є суттєвим елементом при оцінюванні "ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Разом з тим, суд враховує, що ні тяжкість обвинувачення, ні серйозність покарання не є доказом наявності цих ризиків, на що неодноразово вказує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини» тощо).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у п. 60 рішення від 6.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням застосування тримання під вартою ,однак слідчий суддя вважає за необхідне застосувати домашній арешт , оскільки з урахуванням сукупності цих даних слідчий суддя вважає, що з метою виконання вимог ст.ст.177,178 КПК України та на виконання вимог ст.196 КПК України та унеможливлення переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також з метою запобігання можливого впливу на свідків, потерпілого з огляду на його матеріальні можливості та існуючу ситуацію в Україні, оскільки на даний час 24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє по даний час, тому вбачаються передбачені законом підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до приписів ч.1 та ч.2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно ч.6 ст. 181 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Відповідно до ч. 5 ст. 196 КПК України, в ухвалі про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зазначаються конкретні обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, що покладаються на підозрюваного, обвинуваченого, та у випадках, встановлених цим Кодексом, строк, на який їх покладено.

Як вбачається з ч. 5 ст.194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

При вирішенні клопотання судом також враховуються положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Під час досудового розслідування встановлено ризики та підстави передбачені ст. 177 КПК України для застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, слідчий суддя вважає, що прокурором було доведено наявність обґрунтованої підозри, а також ризик того, що підозрюваний може продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, з огляду на те що він неодноразово судимий.

Разом із тим, на переконання слідчого судді, матеріали клопотання не містять достатньо доказів, які б підтверджували те, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну поведінку підозрюваного.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає за можливе застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем проживання підозрюваного.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 177, 178, 184, 193, 194, 196, 395 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділення поліції № 4 Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області капітана поліції ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000145 від 09.04.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України задоволити частково.

У застосовуванні запобіжного заходу ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Обрати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с.Покровське Зіньківського району Полтавської області, українцю, громадянину України, не працюючому, жителю АДРЕСА_1 , раніше судимому, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, у визначений час доби, а саме з 21:00 год. до 06:00 год. строком на два місяці до 16 серпня 2025 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 обов"язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме:

-перебувати по місцю проживання в АДРЕСА_1 в період часу з 21 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв.;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

-не відлучатися із населеного пункту, за місцем проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-з`являтися за викликом до слідчого, прокурора, суду.

Строк дії покладених на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язків - до 16.08.2025 року.

Роз`яснити ОСОБА_6 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Згідно ч. 3 ст. 181 КПК України копію ухвали про застосування домашнього арешту підозрюваному ОСОБА_6 для виконання її у частині домашнього арешту надіслати до ВП №4 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області за місцем проживання цього підозрюваного.

Копію ухвали негайно вручити підозрюваному ОСОБА_6 , старшому слідчому слідчого відділення відділення поліції №4 Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області капітану поліції ОСОБА_5 та надіслати для контролю за виконанням начальнику Зіньківського відділу Диканської окружної прокуратури ОСОБА_3 ..

В разі невиконання вищевказаних зобов"язань, до підозрюваного може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.

Роз`яснити, що за умисне невиконання ухвали суду передбачена відповідальність за ст. 382 КК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя Зіньківського районного суду

Полтавської області ОСОБА_1