Провадження № 1-в/127/566/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_6 про пом`якшення невідбутої частини покарання, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про пом`якшення невідбутої частини покарання відповідно до ч. 5 ст. 82 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що 14.06.2002 року вироком апеляційного суду Черкаської області ОСОБА_6 визнано винним у вчинені злочинів, передбачених ст. 69, п. п. «а, г, і» ст. 93, ч. 3 ст. 142 КК України та за сукупністю злочинів призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. Згідно із ухвалою Верховного Суду України від 16.09.2004 року вирок набрав законної сили. Строк покарання обчислюється з моменту взяття під варту, а саме із 23.12.1999 року. Наразі ним відбуто більше ніж 24 роки призначеного судом покарання. Враховуючи те, що він раніше не судимий, вчинений злочин носив одно епізодичний характер, матеріальні збитки потерпілому ним відшкодовано ще 2007 року, має заохочення, підтримує соціальні зв`язки із рідними, має освіту та декілька спеціальностей, просить замінити покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання, у виді 15 років позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_6 підтримав подане ним клопотання та просив його задоволити. Вказав, що висновок комісії установи виконання покарання від 03.04.2023 року є необ`єктивним.

В судовому засіданні захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 підтримала позицію засудженого та вказала, що рішенням Європейського суду з прав людини визнано порушеним право ОСОБА_6 на пом`якшення покарання. Крім того, у даному кримінальному провадженні заборгованості засудженого перед потерпілими відсутні. ОСОБА_6 має спеціальності, але із причин, які не залежали від нього, він не працевлаштований. Також просила суд врахувати, що вважає взагалі покарання ОСОБА_6 у виді довічного позбавлення волі незаконним.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечив щодо клопотання засудженого, вважав, що підстави для його задоволення відсутні, оскільки ОСОБА_6 , відповідно до вироку був організатором злочинної банди та засуджений за умисне вбивство. Рішенням комісії ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» від 03.04.2023 року, засудженому ОСОБА_6 відмовлено у заміні покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Крім того, за місце відбування покарання характеризується посередньо. Внаслідок цього відсутні підстави для задоволення клопотання засудженого.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та особову справу засудженого ОСОБА_6 дійшов висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 82 КК України, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Відповідно до ч. 5 ст. 82 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

З особової справи засудженого вбачається, що ОСОБА_6 засуджений вироком судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області від 14 червня 2002 року за:

ст. 69 КК України на 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю;

ст. 93 п. п. «а», «г», «і» КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю;

ст. 142 ч. 3 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю.

На підставі ч. 1 ст. 42 КК України (в редакції закону 1960 року) за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворих покарань більш суворими, призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю.

Ухвалою Верховного Суду України від 16.09.2004 року вирок апеляційного суду Черкаської області від 14.06.2002 року щодо ОСОБА_6 залишено без змін.

Початок строку відбування покарання 23.12.1999 року.

Таким чином, на момент звернення із клопотанням ОСОБА_6 відбув визначений ч. 5 ст. 82 КК України строк покарання та за вказаним критерієм покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Таким чином, покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років за наявності двох умов: відбуття засудженим ОСОБА_6 не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання та доведення останнім, що він став на шлях виправлення.

Частиною 1 статті 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до статті 6 КВК України основними засобами виправлення засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Суд звертає увагу, що при вирішенні питання щодо можливості застосування ст. 82 КК України, суд повинен враховувати дані про його поведінку в цілому та ставленню до праці за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду клопотання.

Оцінюючи вказану обставину, суд звертає увагу на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 відбуває покарання з 23.12.1999 року.

З характеристики та матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_6 за час відбування покарання має одне заохочення, яке він отримав у 2018 році. Тобто, ОСОБА_6 отримав перше заохочення лише через 18 років після початку відбуття покарання і вже 7 років жодного заохочення не отримував. Крім того, за період відбування покарання чотири рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, що в тому числі характеризує процес виправлення засудженої особи.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 20 травня 2021 року (справа Баранова та інших проти України) встановлено порушення статті 3 Конвенції по захист прав людини та основоположних свобод відносно ОСОБА_6 .

Відповідно до листа начальника ВДВС Уманського МРУЮ від 08.05.2007 року, знято арешт з частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_6 , у зв`язку із сплатою боргу згідно вироку апеляційного суду Черкаської області від 14.06.2022 року.

Як вбачається із відповіді начальника ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» засудженому ОСОБА_6 від 09.10.2023 року, 01.09.2021 року у виробничій майстерні установи створено 17 робочих спеціально обладнаних камер, в яких працевлаштовано 50 засуджених до довічного позбавлення волі. Дані засуджені залучаються до суспільно корисної праці з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров`я, спеціальність. За результатами проведеної наради керівництвом установи вирішено, що в першу чергу мають право на працевлаштування у виробничій майстерні установи засуджені, які мають позови та аліменти, зважаючи при цьому на вік, працездатність, стан здоров`я. В подальшому, у разі розширення виробничої майстерні та переобладнанню житлових камер у робочі, буде повідомлено про можливість працевлаштування у виробничій майстерні установи.

Проте до вказаного і по даний час ОСОБА_6 не працював та не працює.

Відповідно до архівної довідки № 33 від 24.01.2023 року та диплому, ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ) здобув кваліфікацію техніка-механіка і отримав диплом НОМЕР_1 , реєстраційний номер 9868.

Матір засудженого ОСОБА_6 повідомила, що згодна надати житло своєму синові в разі його звільнення із місця позбавлення волі, що підтверджується її заявою від 27.01.2023 року.

Відповідно до характеристики від 27.07.2019 року, виданої директором Благодійної Організації «Благодійний Фонд «Одигітрія», ув`язнений ОСОБА_6 є віруючою людиною, протистоїть агресивним тенденціям, засуджує беззаконня.

ОСОБА_6 отримав 26.08.2024 сертифікат, який підтверджує закінчення ним курсу: «Перша медична допомога в умовах війни».

Таким чином, ОСОБА_6 не працює, жодних даних про те, що засуджений протягом строку відбування покарання був працевлаштований матеріали справи не містять.

Крім того, рішенням комісії ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» від 03.04.2023 року, засудженому ОСОБА_6 відмовлено у заміні покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Відповідно до наданого висновку щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_6 слідує, що із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи засуджений не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення) та не може бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Загальна кількість балів засудженого становить 53, тобто засуджений не став на шлях виправлення.

Таким чином, суд вважає, що матеріали клопотання, додані до нього докази не дають підстав вважати, що засуджений став на шлях виправлення, оскільки засуджений притягувався до дисциплінарної відповідальності чотири рази, за більше ніж 25 років відбування покарання має лише одне заохочення, за період відбування покарання не працював, заходи індивідуальної програми не виконані, характеризується посередньо, що ставить під сумнів успішність процесу виправлення.

Враховуючи сукупність вищевикладеного та виходячи з того, що питання про можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк є правом, а не обов`язком суду, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 82 КК України, ст. 537, ст. 539 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про пом`якшення невідбутої частини покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя:

Судді: