Номер справи 171/1307/25
Номер провадження 1-кп/171/108/25
ВИРОК

Іменем України

24.07.25 м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000079 від 18.03.2025 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зеленодольська, Апостолівського району, Дніпропетровської області, громадянина України, який має професійну (професійно-технічну) освіту, офіційно працюючого слюсарем у ТОВ «ІНТЕРЄНЕРГОСЕРВІС», не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючий за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 27.03.2019 вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області, за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 26.11.2019 вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України часткова приєднано не відбуту частину покарання по вироку Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 27.03.2019 та остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 28.10.2022 з Криворізької виправної колонії № 80 по відбуттю строку покарання;

- 24.12.2024 вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

18 березня 2025 року, приблизно о 17:00 годині, ОСОБА_4 , перебував поблизу під`їзду № 2 багатоповерхового будинку АДРЕСА_3 , де побачив велосипед марки «Corso Skywalker 26"» чорно-оранжевого кольору, де у нього виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна.

Далі, 18 березня 2025 року, приблизно о 17 годині 05 хвилин, ОСОБА_4 перебуваючи поблизу під`їзду № 2 багатоповерхового будинку АДРЕСА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, за тим щоб його злочинні дії не були помічені сторонніми особами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, таємно, умисно, повторно, із корисливих мотивів, здійснив крадіжку велосипеду «Corso Skywalker 26"» чорно-оранжевого кольору, вартістю 4347 гривень 20 копійок, який належить ОСОБА_7 .

Після чого ОСОБА_4 з місця злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, внаслідок чого потерпілій ОСОБА_7 спричинено майнову шкоду на суму 4347 гривень 20 копійок.

ОСОБА_4 вчинив злочин під час дії воєнного стану в Україні у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, який продовжений Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» 14 січня 2025 року № 26/2025, затверджено Законом України від 15.01.2025 № 4420-IX.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, вчинена в умовах воєнного стану.

17.04.2025 року між прокурором Криворізької східної окружної прокуратури ОСОБА_8 , якому на підставі статті 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000079 від 18.03.2025 року та підозрюваним ОСОБА_4 , за участі захисника адвоката ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. ст. 52, 468-470, 472, 473 КПК України.

Згідно даних угоди прокурор і підозрюваний дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України, істотних обставин для даного кримінального провадження, підозрюваний ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав угоду про визнання винуватості та просив її затвердити.

Захисник також просив затвердити угоди про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні також просив вказану угоду про визнання винуватості від 17.04.2025 року затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання. При цьому, обвинувачений в повному обсязі визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Потерпіла ОСОБА_7 в підготовче судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься заява про визнання угоди про визнання винуватості.

Виходячи з положень пункту 1 частини 3 статті 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Згідно з частиною 5 статті 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру, до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

На запитання суду обвинувачений пояснив, що зміст обвинувачення, правова кваліфікація дій, вид, міра та порядок виконання передбаченого угодою покарання йому зрозуміла, укладання угоди є добровільним, відносно нього не застосовувалось насильство, примус, погрози та укладення угоди не є наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбаченої ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим відповідають вимогам КПК та КК України, суд, врахувавши доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.

Суд приходить до висновку, що події кримінального правопорушення мали місце, дії обвинуваченого органом досудового розслідування кваліфіковані вірно, а саме: дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Узгоджена міра покарання, визначена в межах, передбачених санкцією ч.4 ст.185 КК України, що відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним ст. 65 КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_4 , офіційно працюючого слюсарем у ТОВ «ІНТЕРЄНЕРГОСЕРВІС», не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимого:

- 27.03.2019 вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області, за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 26.11.2019 вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України часткова приєднано не відбуту частину покарання по вироку Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 27.03.2019 та остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 28.10.2022 з Криворізької виправної колонії № 80 по відбуттю строку покарання;

- 24.12.2024 вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Відповідно до ч. 5 ст.12 КК України діяння, передбачене ч.4 ст.185 КК України, є тяжким злочином.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України, є її щире каяття, відшкодування потерпілій матеріальної шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між сторонами шляхом ухвалення вироку і призначення обвинуваченому узгоджену міру покарання.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінального процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Крім того, суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні права та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобіганню вчинення нових злочинів.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції ч. 4 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі. Суд переконаний в тому, що відповідно до вимог ч.2 ст.65 вказаного Кодексу, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних проступків (злочинів, кримінальних правопорушень).

Саме таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Також встановлено судом, що ОСОБА_4 засуджено 24.12.2024 вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Даний злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, вчинений обвинуваченим ОСОБА_4 18.03.2025, тобто під час дії іспитового строку.

Частиною 3 статті 78 Кримінального кодексу України передбачено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72цього Кодексу.

Частина 1 ст. 71 КК України містить імперативну вимогу про призначення судом покарання за сукупністю вироків (шляхом повного або часткового приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком) у випадку, коли засуджений вчинив новий злочин після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання. Таким чином, приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає покарання за сукупністю вироків.

При цьому, суд враховує вимоги ч. 4 ст. 71 КК України, відповідно до якої остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, визначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Верховний Суд у постанові від 14.09.2021, справа №127/25037/17, вказав, що у випадку вчинення злочину під час іспитового строку, покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання за новим вироком. Таким чином, законодавець звільнення від покарання з випробуванням не вважає невід`ємною частиною покарання, призначеного попереднім вироком, а лише способом виконання такого покарання, який змінюється на реальне відбування покарання у випадку вчинення нового злочину під час іспитового строку.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що інкримінований обвинуваченому ОСОБА_4 злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, вчинений ним під час іспитового строку, до покарання за цим злочином (п`ять років позбавлення волі), відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, суд частково приєднює невідбуте покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.12.2024, та остаточно визначає йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років один місяць.

Визначене судом кожному обвинуваченому покарання, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішити у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 314, 369-371, 373-374, 468-469, 471, 472-475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 17.04.2025 року, укладену між прокурором Криворізької східної окружної прокуратури ОСОБА_8 , якому на підставі статті 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000079 від 18.03.2025 року та підозрюваним ОСОБА_4 , за участі захисника адвоката ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, яке передбачене ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 71, 72 Кримінального кодексу України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.12.2024, та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_4 - не обирати.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання, після набрання вироком законної сили.

Речові докази у даному кримінальному провадженні, а саме:

-велосипед марки «Skywalker», який переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_7 залишити останній за належністю;

-оптичний DVD-R диск з відеозаписом, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку після постановлення ухвали апеляційним судом.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України:

обвинуваченим, його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст. 474 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно частини четвертої ст.469 КПК України угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1