Справа № 299/5927/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

19.06.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Виноградівського районного суду від 02 лютого 2022 року, у справі за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Вироком Виноградівського районного суду від 02 лютого 2022 року, ОСОБА_7 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 обвинувачується органом досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

17.10.2021 року близько 15 години 45 хвилин, ОСОБА_7 знаходячись на вул. Партизанській в м. Виноградів Берегівського району Закарпатської області, навпроти будинку № 44, відчинила задню праву пасажирську дверку припаркованого на узбіччі автомобіля марки «BMW» моделі «X5», номерний знак Угорщини НОМЕР_1 , чорного кольору, власником якого є ОСОБА_8 , після чого на грунті раптово виниклих неприязних відносин затіяла сварку з ОСОБА_9 , яка в той час перебувала в сидячому положенні на передньому пасажирському сидінні автомобіля, під час якої, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність, суспільну небезпечність та наслідки, що можуть настати при їх вчиненні, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , безпричинно нанесла останній один удар долонею правої руки в область правої скроні, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді: забою м`яких тканин ділянки чола справа, які мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше як 6 днів і за цією ознакою у відповідності до пункту 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 року № 6, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності, що підтверджується висновками судово-медичного експерта від 20.10.2021 року № 186/В та від 26.10.2021 року № 187/В. За наведених обставин ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України, - умисне легке тілесне ушкодження.

Не погодившись з даним вироком, прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу. Вважає вирок незаконним і таким, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду та неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Стверджує, що місцевий суд не провів належного аналізу обставин кримінального провадження та не дав оцінки кожному доказу за критеріями ст. 94 КПК України. Зазначає, що місцевий суд безпідставно визнав недопустимим доказом висновок судово-медичної експертизи. Звертає увагу на те, що стороною захисту не ставилось під сумнів допустимість доказу, - «висновок судово-медичної експертизи за №186/В від 20.10.2021», а відповідно до постанови Верховного Суду у справі №737/838/16-к від 11.05.2021, обвинувачення може не подавати докази на підтвердження допустимості та достовірності, якщо сторона захисту їх під сумнів не ставить. Судом першої інстанції, при ухваленні вироку, у порушення вимог ст. 368 КПК України, ОСОБА_7 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України у зв?язку з недоведеністю. Однак, судом залишено поза увагою подію скоєння кримінального правопорушення, показання потерпілої та свідка, який надав послідовні логічні показання щодо нанесення потерпілій тілесних ушкоджень, та, у порушення вимог ст. 374 КПК України, у вироку не наведено мотивів за яких суд відкидає докази обвинувачення, а саме показання потерпілої та свідків. Апелянт стверджує, що згідно з вимогами ст. 65 КК України, місцевий суд повинен був призначити обвинуваченій покарання, необхідне та достатнє для Її виправлення та попередження нових злочинів. Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватою у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та призначити їй покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин.

На апеляційну скаргу прокурора, захисник обвинуваченої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_10 подав заперечення. Стверджує, що доводи, викладені у апеляційній скарзі є такими, що не знайшли свого підтвердження. Зазначає, що сумніви відносно достовірності висновку експерта є доведеними, а процесуальна роль цього документу як доказу повністю нівелюється. Згідно з нормами ч. 4 ст. 69 КПК у країни, експерт не має права за власною ініціативою збирати матеріали для проведення експертизи. Вважає, що апелянт маніпулює обставинами та свідомо умисно вказує, що «судово-медичним експертом проведено медичний огляд потерпілої, під час якого виявлено забій м?яких тканин ділянки чола праворуч». Однак, такі факти місця не мали. У частині оцінки місцевим судом показів потерпілої та свідка, адвокат ОСОБА_10 звертає увагу на те, що вказані особи перебувають у сімейних відносинах, а тому достовірність їх показів є сумнівною. Окрім того, захисник обвинуваченої зазначає, що доводи прокурора про те, що судом першої інстанції не враховано «інші докази» обвинувачення, є необґрунтованими, адже, ініціювавши апеляційний перегляд судового рішення, державне обвинувачення вже не має наміру доводити свою позицію змістом відеозапису з мобільного телефону потерпілої ОСОБА_9 та згідно з постановою дізнавача від 01.12.2021 визнавався речовим доказом взагалі як відеозапис з камер спостереження, тобто встановити первісний носій такої цифрової інформації взагалі неможливо, а з?являється такий запис у матеріалах досудового розслідування на тринадцятий день після внесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення. Просить апеляційну скаргу відхилити, а вирок місцевого суду залишити без зміни.

До початку судового розгляду адвокат ОСОБА_11 та обвинувачена ОСОБА_7 подали до апеляційного суду клопотання про закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України. У заяві від 09.06.2025 вказала, що їй зрозумілі наслідки закриття кримінального провадження. Також обвинувачена ОСОБА_7 просила проводити апеляційний розгляд без її участі та участі адвоката. Прокурор ОСОБА_5 не заперечувала, щодо задоволення клопотання про закриття кримінального провадження та вважала за можливе провести розгляд за відсутності інших учасників кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала клопотання обвинуваченої та її захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що клопотання про закриття кримінального провадження підлягає задоволенню.

Кримінальне провадження розглядається за відсутності обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника, потерпілої ОСОБА_9 та її представника ОСОБА_12 , що з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності вказаних вище учасників кримінального провадження береться до уваги те, що: учасники кримінального провадження належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду; заяву ОСОБА_7 у якій вона просить проводити апеляційний розгляд без її участі та участі її адвоката; апеляційний розгляд кримінального провадження неодноразово відкладався, а відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

З оскаржуваного вироку слідує, що ОСОБА_7 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, незалежно від висновків, наведених у вироку Виноградівського районного суду від 02.02.2022 року, а також те, що обвинувачена ОСОБА_7 заперечувала щодо своєї винуватості у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, колегія суддів, з огляду на клопотання захисника та обвинуваченої про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, не знаходить достатніх правових підстав для продовження апеляційного розгляду, оскільки закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності через закінчення строків давності є обов`язком, а не правом суду.

Подаючи клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, встановлених ч. 1 ст. 49 КК України, обвинувачена ОСОБА_7 надала свою згоду на закриття кримінального провадження з цієї підстави, незважаючи на те, що вказана підстава для закриття кримінального провадження не є реабілітуючою.

Зазначене узгоджується із позицією Касаційного кримінального суду Верховного суду, викладеному у постанові від 02.04.2024 (справа № 760/6513/17,

провадження № 51-5496 км 21), де окрім іншого вказано, що суд апеляційної інстанції, з урахуванням приписів ст. 286 КПК України, зобов`язаний невідкладно розглянути клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, ухваливши рішення про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав.

Статтею 417 КПК України, передбачено, що суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує вирок і закриває кримінальне провадження.

Згідно з приписами, передбаченими п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки, зокрема: три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку п`ять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, вчинений ОСОБА_7 17 жовтня 2021 року та перебіг строків давності не переривався. Також, відсутні будь-які відомості про зупинення досудового чи судового провадження у зв`язку з ухиленням ОСОБА_7 від досудового розслідування або суду протягом вказаного вище періоду. Тому підстав вважати, що строки давності були зупинені, а отже вони на даний час не спливли, немає.

За вказаних вище обставин, з дня вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення і до цього часу, враховуючи ту обставину, що вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 02.02.2022 року не набрав законної сили, минули строки притягнення до кримінальної відповідальності, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з чим обвинувачена ОСОБА_7 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, оскільки остання надала свою згоду на її звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності подавши до апеляційного суду відповідне клопотання, яке, відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, має бути розглянуто невідкладно.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, тому вважає за необхідне клопотання обвинуваченої та її захисника задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та звільнити обвинувачену ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження щодо неї, відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК України, закрити.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 417, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Вирок Виноградівського районного суду від 02 лютого 2022 року, яким ОСОБА_7 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, скасувати.

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_11 про звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України обвинувачену ОСОБА_7 звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо неї на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК України, закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: