КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого, щодо якого ухвалено

виправдувальний вирок ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0002333 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у провадженні на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 03 липня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 03 липня 2024 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 122 КК України та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з тим, що не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 пред`явлене обвинувачення в тому, що 15 жовтня 2022 року близько 14 год. він перебував ______________________________________________________

Справа №11-кп/824/1991/2025 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 1 ст. 122 КК України Доповідач ОСОБА_1

за адресою: АДРЕСА_3 , де займався ремонтними роботами. В цей час, у двері квартири АДРЕСА_4 , де перебував ОСОБА_7 , постукав ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає у вищезазначеному будинку у кв. АДРЕСА_5 .

У подальшому, у той же день та час, в ході спілкування ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які перебували біля входу до квартири АДРЕСА_4 , між останніми, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, виник словесний конфлікт, під час якого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , усвідомлюючи та свідомо припускаючи настання наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_7 умисно наніс декілька ударів в голову ОСОБА_9 , чим спричинив останньому: черепно-мозкову травму, що відноситься до легкого тілесного ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 але менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я), а також ОСОБА_7 наніс декілька ударів в район тулубу, чим спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у виді синця та саден, які відносяться до легких тілесних ушкоджень так як відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок та початок відновлення порушеної функції по місцю утворення саден, у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб, а також ОСОБА_7 в ході бійки наніс ОСОБА_9 один удар правою ногою в область гомілкостопу правої ноги ОСОБА_9 , чим спричинив останньому: закритий перелом зовнішньої кісточки правої гомілки з незначним зміщенням, що відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Такі дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України, як такі, що виразились в умисному нанесенні середнього ступеню тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Суд, оцінивши надані сторонами докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до висновку, що сторона обвинувачення поза розумним сумнівом не довела наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_10 суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення, яка виразилась в умисному нанесенні середнього ступеню тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я, що є невід`ємними частинами складу кримінального правопорушення, тому визнав ОСОБА_10 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 122 КК України та виправдав на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні, вважаючи вирок суду незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, просить його скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, призначити покарання із застосуванням іспитового строку 1 рік.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується доказами, отриманими в ході досудового розслідування та дослідженими в ході судового розгляду, а саме: протоколом огляду місця події від 15.10.2022; протоколом огляду відеозапису з камер відео-спостереження в кабіні ліфта та з посту охорони на першому поверсі; висновком експерта № 042/1-343-2022; протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 та висновком експерта № 042-15-2022, які судом не булі визнані недопустимими, неналежними чи недостовірними.

При цьому вказує, що судом не прийнято до уваги, як вагомі докази сторони обвинувачення, слідчий експеримент за участю потерпілого ОСОБА_9 та висновок експерта № 042-15-2022, в якому чітко зазначено, що виявлені у потерпілого тілесні ушкодження могли утворитися при умовах та у спосіб, на які вказує потерпілий.

Проте, незважаючи на зазначені докази, судом, у вироку ставиться під сумнів походження у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середньої тяжкості у виді закритої травми правого гомілково-стопного суглобу, зазначаючи про припущення ОСОБА_7 про виникнення у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, у виді закритої травми правого гомілково-стопного суглобу, шляхом потрапляння в штробу на підлозі.

Разом з тим, зазначає, що з метою встановлення походження даного тілесного ушкодження стороною обвинувачення допитано потерпілого та проведено за його участі слідчий експеримент, де він чітко зазначає та показує механізм нанесення йому закритої травми правого гомілково-стопного суглобу ОСОБА_7 , а отриманий висновок експерта № 042-15-2022 підтвердив вказане потерпілим.

Таким чином, стороною обвинувачення доведено винність ОСОБА_7 у нанесення ОСОБА_9 і легких, і середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

При цьому обвинувачений ОСОБА_7 , під час допиту у суді, не заперечуючи нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілому, зазначив про те, що він наніс пару ударів ОСОБА_9 в обличчя, після чого потерпілий присів, а ОСОБА_11 перехопив його голову зверху і давив до низу, від чого і виникла калюжа крові в квартирі. В результаті протиправних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_9 було нанесено, окрім закритої травми правого гомілково-стопного суглобу, що відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, також закриту черепно-мозкову травму, синець та садна, що відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Проте, у вироку суд, не ставлячи під сумнів нанесення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . ОСОБА_9 , не змінив кваліфікацію діяння на ч. 2 ст. 125 КК України, а виніс виправдувальний вирок, яким перечить своїм же висновкам викладеним у вироку.

Також вказує й на те, що у вироку суд зазначає - «Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи», проте, судом не наведено жодного такого доказу, а версія сторони захисту щодо можливості виникнення у потерпілого закритої травми правого гомілково-стопного суглобу, шляхом потрапляння у штробу на підлозі є лише припущенням, яке не підтверджується жодним доказом.

Крім того, зазначає, що об`єктом даного злочину є здоров`я особи, а як вбачається з висновку експерта № 042/1-343-2022, у потерпілого ОСОБА_9 виявлені легкі та середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження.

Відповідно, діяння виразилося у завданні ударів потерпілому обвинуваченим, тобто ОСОБА_7 вчинив певні дії для настання наслідків. Суспільно небезпечні наслідки виразилися у формі тілесних ушкоджень, легких та середнього ступеню тяжкості (висновок експерта №042/1-343-2022). Причинний зв`язок між зазначеними діянням та наслідками, встановлено висновком експерта №042-15-2022, де зазначено - «Враховуючи характер та локалізацію, виявлених у ОСОБА_9 , тілесних ушкоджень, дані протоколу проведення слідчого експерименту за його участю від 23.12.2022, можна заключити, що виявлені у нього тілесні ушкодження могли утворитися при умовах та у спосіб, на які він вказує, що не суперечить об`єктивним судово-медичним даним». Інші складові об`єктивної сторони, також знаходять своє відображення у доказах сторони обвинувачення».

Вказує й на те, що відповідальність за ст. 122 КК України настає також і в тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю і фактично було заподіяне тілесне ушкодження середньої тяжкості.

Так, ОСОБА_7 , усвідомлюючи та свідомо припускаючи настання наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс декілька ударів в голову ОСОБА_9 , декілька ударів в район тулубу та один удар правою ногою в область гомілкостопу правої ноги, чим спричинив легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, що підтверджується слідчим експериментом за участю ОСОБА_9 від 23.12.2022 та висновком експерта № 042-15-2022.

Отже, вважає, що кожен елемент складу інкримінованого кримінального правопорушення, повністю доказується доказами, зібраними під час досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні.

Окрім цього, зазначає, що суд у вироку посилається на приписи ст. 36 КК України, як на ймовірні мотиви нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 ОСОБА_9 .

Проте з обставин справи, вбачається відсутність підстав у обвинуваченого до необхідної самооборони, зважаючи на те, що ОСОБА_7 , за тілобудовою є вищим, важчим та більшим за ОСОБА_9 , та як зазначив при допиті у судовому засіданні сам ОСОБА_7 , ОСОБА_9 штовхнув його у груди, вдарив правою рукою в ніс, наносив ще удари, один з яких прийшовся у праву щелепу, потім ОСОБА_7 почав відступати, а ОСОБА_9 продовжив наносити удари в обличчя. Тобто, як вбачається, після стількох ударів, зі слів обвинуваченого, останній лишався при тямі, у нормальному фізичному стані та почав наносити удари у відповідь.

Разом з тим, після того як ОСОБА_7 наніс пару ударів у відповідь в обличчя ОСОБА_9 , останній перестав махати руками та почав присідати на корточки. ОСОБА_7 перехопив його голову зверху і давив до низу. Після цього ОСОБА_9 вийшов з його квартири. Тобто, дане свідчить про слабшу фізичну підготовку ОСОБА_9 та його витривалість, та відповідно, відсутність необхідності наносити удар ногою по нозі потерпілого, що призвело до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

При цьому, як стверджує ОСОБА_7 , він не бив потерпілого ні по тулубу, ні по нозі, вони взагалі ногами не били один одного. Однак, при слідчому експерименті потерпілий продемонстрував, як обвинувачений наніс йому удар ногою по його нозі, а експерт підтвердив, зазначивши у висновку, що виявлені у потерпілого тілесні ушкодження могли утворитися у такий спосіб.

Також ОСОБА_7 зазначив і про те, що ОСОБА_9 прийшов до нього з вимогою припинити роботи, одразу після того, коли останній дійсно закінчив працювати будівельним міксером.

Отже, на думку апелянта, навіть, якщо припустити, що у ОСОБА_7 були реальні підстави для самооборони, йому вистачило б дій, які призвели до легких тілесних ушкоджень, натомість ОСОБА_7 заподіяв удар своєю ногою в ногу ОСОБА_9 , що не було необхідним для самооборони, чим спричинив тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Крім того, суд зазначає у вироку про незрозумілість мотиву обвинуваченого ОСОБА_7 у нанесенні тілесних ушкоджень, посилаючись на його показання про те, що ОСОБА_9 зайшов до його квартири та почав першим наносити тілесні ушкодження ОСОБА_7 , проте, розглядаючи версію самозахисту, не ставить на вирішення питання про мотиви раптового нападу з кулаками потерпілого на обвинуваченого. Судом не зазначається про можливе нанесення потерпілим обвинуваченому тілесних ушкоджень, з метою захисту від протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_7 , а лише констатується факт наявності у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

Вказує й на те, що висновком експерта № 042/1-343-2022 встановлено, що у потерпілого ОСОБА_9 виявлені легкі та середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, однак, судом під сумнів ставиться походження тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, спричинення якого заперечує і сам обвинувачений. Натомість нанесення легкого тілесного ушкодження потерпілому обвинувачений підтвердив і під час досудового розслідування, і під час судового розгляду.

Тому, у розумінні справедливості судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, конкретно у даній справі, у разі відсутності, на думку суду, у діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, суд мав змінити кваліфікацію діяння ОСОБА_7 на ч. 2 ст. 125 КК України, проте, судом не надано належної правової оцінки доказам нанесення ОСОБА_7 . ОСОБА_9 тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості.

За таких обставин, вирок суду підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Захисник ОСОБА_12 у запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, вважаючи доводи апеляційної скарги необґрунтованими та безпідставними, просить залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який, підтримавши апеляційну скаргу частково, вказав на те, що вирок суду ухвалений незаконним складом суду, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, а також заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 щодо задоволення апеляційних вимог прокурора, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 412 КПК України, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо воно ухвалено незаконним складом суду.

Положеннями ч. 2 ст. 76 КПК України визначено, що суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участі в цьому ж провадженні в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів провадження, ухвалою підготовчого судового засідання Оболонського районного суду м. Києва від 03 травня 2023 року, постановленої під головуванням судді ОСОБА_8 , обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, було повернуто прокурору з тих підстав, що обвинувальний акт не відповідає положенням ст. 291 КПК України, оскільки виклад вказаної в обвинувальному акті правової кваліфікації кримінального правопорушення суперечить диспозиції ч. 1 ст. 122 КК України.

Зокрема, судом було вказано, що ч. 1 ст. 122 КК України передбачає кримінальну відповідальність за «Умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину».

Натомість, в обвинувальному акті вказана наступна правова кваліфікація кримінального правопорушення - « ОСОБА_13 своїми умисними діями, які виразились в умисному нанесенні середнього ступеню тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України».

Тобто, при викладі правової кваліфікації кримінального правопорушення в обвинувальному акті не вказано дві ознаки об`єктивної сторони кримінального правопорушення, а саме: 1) не є небезпечним для життя; 2) не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу.

Вірний виклад правової кваліфікації кримінального правопорушення є надзвичайно важливим для ухвалення законного, обґрунтованого і вмотивованого судового рішення, а також забезпечить реалізацію права на захист від зрозумілого та конкретного обвинувачення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 липня 2023 року задоволено апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_14 , а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 03 травня 2023 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, повернуто прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам закону - скасовано та призначено за матеріалами зазначеного кримінального провадження новий розгляд у суді першої інстанції.

Скасовуючи дане судове рішення та призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання, апеляційним судом було зазначено, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002333 від 16.10.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за своїм змістом, у цілому відповідає вимогам, передбаченим ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки поряд з іншими відомостями, наведеними у вказаній нормі, містить виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Отже, суд першої інстанції не мав достатніх правових підстав для висновку про те, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 не відповідає вимогам КПК України, зокрема ст. 291, а відтак підстави для його повернення прокурору були відсутні.

Вищевказані обставини, в силу приписів ч. 2 ст. 76 КПК України, яка унеможливлює будь-яку повторну участь судді у розгляді однієї і тієї самої справи після скасування ухвали суду, в тому числі й з огляду на те, що ухвала про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 була скасована з тих підстав, що на стадії підготовчого судового провадження суд вдався до надання оцінки правильності кваліфікації діяння обвинуваченого, що є неприпустимим на даній стадії судового розгляду, адже суд фактично висловив свою позицію щодо обвинувального акта, виключали можливість подальшого розгляду даного провадження суддею Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_8 .

Між тим, незважаючи на те, що ухвала про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 , постановлена 03 травня 2023 року суддею Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_8 , була скасована, та всупереч положень ч. 2 ст. 76 КПК України, 08.08.2023 дане провадження, відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, було передано для продовження розгляду тому ж судді Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_8 , який не заявив собі самовідвід, відповідно до ст. 80 КПК України, а розглянув дане провадження та 03 липня 2024 року ухвалив вирок, яким ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 122 КК України та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з тим, що не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

А тому, зважаючи на такі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, коли у розгляді провадження брав участь суддя, який не мав права брати в ньому участь після скасування постановленої ним ухвали про повернення обвинувального акта прокурору, що містила певні висновки щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого, слід дійти висновку, що судове рішення ухвалене незаконним складом суду, що, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 412 КПК України, є безумовною підставою для скасування вироку суду з призначенням, відповідно до положень ч. 1 ст. 415 КПК України, нового розгляду у суді першої інстанції.

Призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, як на те посилається в апеляційній скарзі прокурор, тому ці доводи слід перевірити при новому розгляді провадження, а відтак, подана ним апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у провадженні задовольнити частково.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 03 липня 2024 року стосовно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ __________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3