Номер провадження: 11-кп/813/2292/25
Справа № 521/4217/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 07.08.2025 року про продовження відносно ОСОБА_6 строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000867 від 01.03.2016 року, №0002634 від 22.06.2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 15 та ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 359 КК України, -

установив

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 07.08.2025 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 15 та ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 359 КК України, було задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», терміном на 60 днів до 05.10.2025 року з визначенням ухвалою від 30.06.2025 року розміру застави у сумі 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги обґрунтують наступним:

- забезпечити виконання ОСОБА_6 своїх процесуальних обов`язків можливо без застосування до нього виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою;

- ризики, заявлені прокурором не існують, обвинувачений не переховувався від суду, а перебував у Братському ТЦК, де проходив ВЛК;

- розмір застави є непомірним для нього та його родини, оскільки у нього на утриманні перебуває дружина та троє неповнолітніх дітей.

В апеляційній скарзі питання щодо особистої участі обвинуваченого та його захисника не порушується.

Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

За наведених обставин, враховуючи положення ч.4 ст.405, ч.4 ст.422-1 КПК України апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження.

Згідно до приписів ч.4 ст.107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу, згідно положень ч. 2 ст. 331 КПК України, відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що у проваджені Хаджибейського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0000867 від 01.03.2016 року, №0002634 від 22.06.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 15 та ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 359 КК України.

Оскарженою ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 07.08.2025 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжений строк тримання під вартою.

Продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що не зменшились і продовжують існувати ризики, що обвинувачений може переховуватись від суду.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, на теперішній час у даному кримінальному провадженні судом першої інстанції мають були здійсненні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи, безпосередньо дослідити всі докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

Разом з тим, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, санкцією ч.2 ст.289 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років з конфіскацією майна або без такої, а тому, перебуваючи на волі, останній, буде мати можливість переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява № 14379/88, 26 січня 1993 року). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Becciev v.Moldova» (Бекчиєв проти Молдови), пункт 58).

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що ризики, заявлені прокурором не існують, апеляційний суд відхиляє, оскільки обвинувачений є особою, яка і не притягувалась до кримінальної відповідальності, однак на час затримання непрацевлаштований, джерел прибутку не має.

Колегія суддів відхиляє доводи захисника про те, що до обвинуваченого раніше був застосований запобіжний захід у вигляді застави та у судове засідання суду першої інстанції він не з`являвся із поважних причин, оскільки під час досудового розслідування обвинувачений переховувався від органу досудового розслідування та слідчим суддею ухвалювалося рішення щодо затримання ОСОБА_8 в зв`язку з переховуванням обвинуваченого від суду.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового розгляду лише винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 , дозволить під час судового розгляду контролювати його місце перебування та запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, які на теперішній час продовжують існувати.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Отже, підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою. Стороною захисту також не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування останнього під вартою.

За наведених вище обставин, доводи обвинуваченого про наявність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, апеляційний суд визнає необґрунтованими, з урахуванням встановлених обставин.

Обираючи обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, місцевий суд визначав альтернативний запобіжний захід у виді застави, який визначений в межах , передбачених ст.182 КПК України.

Колегія суддів також враховує, наявність місця проживання обвинуваченого у м. Одесі, однак зазначає, що зміна запобіжного заходу останньому на більш м`який з великою вірогідністю не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень («Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції»), (dec.); «Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2») [ВП], § 41).

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів обвинуваченого стосовно незаконності оскарженої ухвали, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 406, 407, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 07.08.2025 року про продовження відносно ОСОБА_6 строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000867 від 01.03.2016 року, №0002634 від 22.06.2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 15 та ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 359КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4