КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/6053/25 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/3237/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 27 березня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0003650від 16.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 369-2 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 27 березня 2025 року задоволено клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0003650 від 16.11.2024 та накладено арешт на майно, яке було вилучене протоколом обшуку від 20.03.2025 року за місцем фактичного ведення діяльності ОСОБА_8 , а саме за адресою: АДРЕСА_6, в приміщенні Київської міської клінічної лікарні № 4, в ході якого було виявлено та вилучено: медична карта № 3483 стаціонарного хворого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 23 аркушах; копія посадової інструкції; грошові кошти в сумі 16 770 (шістнадцять тисяч сімсот сімдесят) грн., гаманець чорного кольору з грошовими коштами, а саме: 35 000 (тридцять п`ять тисяч) грн.; грошові кошти в сумі 2220 (дві тисячі двісті двадцять) доларів США; грошові кошти в сумі 50 (п`ятдесят) євро; мобільний телефон «Xiaomi», IMEI1 НОМЕР_1 ; IMEI2 НОМЕР_2 з сім картою з номером НОМЕР_3 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 27.03.2025 в частині накладення арешту на: грошові кошти в сумі 16 770 (шістнадцять тисяч сімсот сімдесят) грн., гаманець чорного кольору з грошовими коштами, а саме: 35 000 (тридцять п`ять тисяч) грн.; грошові кошти в сумі 2220 (дві тисячі двісті двадцять) доларів США; грошові кошти в сумі 50 (п`ятдесят) євро; мобільний телефон «Xiaomi», IMEI1 НОМЕР_1 ; IMEI2 НОМЕР_2 з сім картою з номером НОМЕР_3 та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора в цій частині.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що слідчий суддя не в повному обсязі розглянув та дослідив всі обставини справи, не врахував те, що вказане майно не відповідає критеріям речового доказу та до нього не може бути застосовано спеціальну конфіскацію.

Також вказує, що ОСОБА_8 отримав вищезазначені грошові кошти законним шляхом та накладений арешт фактично позбавляє його можливості підтримання нормального рівня матеріального становища.

Прокурор в судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку власника майна ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_6 , які підтримали доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту вимог апеляційної скарги вбачається, що представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді лише в частині накладення арешту на: грошові кошти в сумі 16 770 (шістнадцять тисяч сімсот сімдесят) грн., гаманець чорного кольору з грошовими коштами, а саме: 35 000 (тридцять п`ять тисяч) грн.; грошові кошти в сумі 2220 (дві тисячі двісті двадцять) доларів США; грошові кошти в сумі 50 (п`ятдесят) євро; мобільний телефон «Xiaomi», IMEI1 НОМЕР_1 ; IMEI2 НОМЕР_2 з сім картою з номером НОМЕР_3 , а відтак колегія суддів переглядає ухвалу слідчого судді лише в оскаржуваній частині.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, у провадженні слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, знаходиться кримінальне провадження № 0003650 від 16.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до Святошинського у УП ГУНП у місті Києві, надійшов рапорт оперуповноваженого 2 сектору 1 відділу ГВ «Д» УЗНД ГУ СБУ у м. Києві та Київської області ОСОБА_10 про отримання інформації щодо можливих обставин організації окремими особами впливу на посадових осіб МСЕК, а також запровадження механізму вимагання неправомірної вигоди від осіб призовного віку, за вирішення питань щодо надання їм групи інвалідності.

Так, до вказаного кримінального правопорушення можливо причетний гр. ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який діючи спільно з іншими невстановленими посадовими особами медико-соціальної експертизи організували схему отримання неправомірної вигоди від осіб призовного віку за оформлення їм групи інвалідності за для ухилення від мобілізації.

Згідно отриманих органом досудового розслідування даних, до протиправного механізму залучені наступні посадові особи Київської міської клінічної лікарні №4:

- лікар Київської міської клінічної лікарні №4 - ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 ).

- заступник директора з хірургічної роботи Київської міської лікарні №4 ОСОБА_12 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 ).

- помічник хірурга Київської міської клінічної лікарні №4 - ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 )

Додатково встановлено, що ОСОБА_8 , за сумісництвом з Київською міською клінічною лікарнею №4 (м. Київ, вул. Солом`янська, буд. 17) працює хірургом в центрі Спортивної травматології НУФВСУ, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ділова, 10/1 корпус 7.

Під час проведення заходів встановлено, що адресою: м. Київ, вул. Солом`янська, 17, в приміщенні Київської міської клінічної лікарні № 4, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , може зберігати речові докази, які окремо чи в сукупності вказують на причетність його до скоєння злочину, а саме: грошові кошти здобуті злочинним шляхом, чорнові записи, електронна та комп`ютерна техніка, електронні носії інформації, мобільні термінали (телефони), карти операторів мобільного зв`язку, банківські картки та банківська документація, медична документація, яку використовує, останній у своїй діяльності, підроблені документи, печатки, штампи, бланки офіційних документів, пристрої для виготовлення документів, заборонені в обігу предмети та речовини, вогнепальну зброю, чорнові записи та інші речі, що стосуються даного кримінального провадження.

Відповідно до інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, об?єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Солом`янська, 17, на праві власності належить територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради.

20.03.2025 року в період часу з 15 год. 32 хв. по 17 год. 11 хв. на підставі ухвали слідчого судді було проведено обшук за місцем фактичного ведення діяльності ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме за адресою: АДРЕСА_7, в приміщенні Київської міської клінічної лікарні № 4, в ході якого було виявлено та вилучено:

Медична карта № 3483 стаціонарного хворого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 23 аркушах;

Копія посадової інструкції;

Грошові кошти в сумі 16 770 грн., купюрами номіналом: 1000 грн (6 шт.); 500 грн (10 шт.); 200 грн (24 шт.); 100 грн (2 шт.); 50 грн (15 шт.); 20 грн (1 шт);

Гаманець чорного кольору з грошовими коштами, а саме: 35 000 грн купюрами номіналом: 1000 грн (22 шт.); 500 грн (26 шт.);

Грошові кошти в сумі 2220 доларів США, купюрами номіналом: 100 доларів США (22 шт.)FB40663855A, HA24764779A, HE45104164D, KI29056164C, KB48075164C, KB52526672P, KE92622465A, KB14175393B, HB70991755R, KB57123512E, KB30581704B, HL36521733A, KB46198678J, HB56486223L, PD86203206B, LB47344604A, LB47344617A, LB47344621A, HB31069863D, FF79101103A, QA49137391A, QA49137318A; 10 доларів США (2 шт.) PB29112183A, NB80642884A;

Грошові кошти в сумі 50 євро (1 шт.) V8;

Мобільний телефон «Xiaomi», IMEI1 НОМЕР_1 ; IMEI2 НОМЕР_2 з сім картою з номером НОМЕР_3 .

20.03.2025 вищевказані вилучені речі та об`єкти були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, про що винесено постанову.

27.03.2025 ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва накладено арешт на майно, яке було вилучене протоколом обшуку від 20.03.2025 року за місцем фактичного ведення діяльності ОСОБА_8 , а саме за адресою: АДРЕСА_6, в приміщенні Київської міської клінічної лікарні № 4, в ході якого було виявлено та вилучено: медична карта № 3483 стаціонарного хворого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 23 аркушах; копія посадової інструкції; грошові кошти в сумі 16 770 (шістнадцять тисяч сімсот сімдесят) грн., гаманець чорного кольору з грошовими коштами, а саме: 35 000 (тридцять п`ять тисяч) грн.; грошові кошти в сумі 2220 (дві тисячі двісті двадцять) доларів США; грошові кошти в сумі 50 (п`ятдесят) євро; мобільний телефон «Xiaomi», IMEI1 НОМЕР_1 ; IMEI2 НОМЕР_2 з сім картою з номером НОМЕР_3 .

Слідчий суддя виходив з того, що наявні достатні підстави вважати, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, та визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні, а метою такого арешту є забезпечення збереження речових доказів.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно, з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на грошові кошти в сумі 16 770 (шістнадцять тисяч сімсот сімдесят) грн., гаманець чорного кольору з грошовими коштами, а саме: 35 000 (тридцять п`ять тисяч) грн.; грошові кошти в сумі 2220 (дві тисячі двісті двадцять) доларів США; грошові кошти в сумі 50 (п`ятдесят) євро; мобільний телефон «Xiaomi», IMEI1 НОМЕР_1 ; IMEI2 НОМЕР_2 з сім картою з номером НОМЕР_3 , оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна, може призвести до його приховування, пошкодження, знищення чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на майно, яке було вилучене під час обшуку від 20.03.2025 року за місцем фактичного ведення діяльності ОСОБА_8 , а саме за адресою: АДРЕСА_6, в приміщенні Київської міської клінічної лікарні № 4, в ході якого було виявлено та вилучено: грошові кошти в сумі 16 770 (шістнадцять тисяч сімсот сімдесят) грн., гаманець чорного кольору з грошовими коштами, а саме: 35 000 (тридцять п`ять тисяч) грн.; грошові кошти в сумі 2220 (дві тисячі двісті двадцять) доларів США; грошові кошти в сумі 50 (п`ятдесят) євро; мобільний телефон «Xiaomi», IMEI1 НОМЕР_1 ; IMEI2 НОМЕР_2 з сім картою з номером НОМЕР_3 , врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Посилання представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 на невідповідність арештованого майна критеріям речових доказів, є безпідставними, оскільки встановлені слідчим суддею фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що арештоване майно може містити відомості, які можуть бути використані як докази факту та обставин вчинення кримінального правопорушення, а отже відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речових доказів з метою збереження.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Доводи апеляційної скарги про законність походження грошових коштів та належність їх родині ОСОБА_8 на даному етапі досудового розслідування не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки такі доводи підлягають перевірці і встановленню у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час судового розгляду.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Зважаючи на викладене та встановлені під час здійснення досудового розслідування обставини, спростовуються доводи апелянта про те, що клопотання прокурора та додані до нього матеріали не містять обставин та посилань на належні та допустимі докази, які б обґрунтовували підозру в тому, що власник майна може сховати, знищити, пошкодити або відчужити майно.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

При цьому, колегія суддів зауважує, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку.

У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 27 березня 2025 року, якою накладено арешт на майно, яке було вилучене протоколом обшуку від 20.03.2025 року за місцем фактичного ведення діяльності ОСОБА_8 , а саме за адресою: АДРЕСА_6, в приміщенні Київської міської клінічної лікарні № 4, в ході якого було виявлено та вилучено: грошові кошти в сумі 16 770 (шістнадцять тисяч сімсот сімдесят) грн., гаманець чорного кольору з грошовими коштами, а саме: 35 000 (тридцять п`ять тисяч) грн.; грошові кошти в сумі 2220 (дві тисячі двісті двадцять) доларів США; грошові кошти в сумі 50 (п`ятдесят) євро; мобільний телефон «Xiaomi», IMEI1 НОМЕР_1 ; IMEI2 НОМЕР_2 з сім картою з номером НОМЕР_3 - необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 27 березня 2025 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_2

Судді:

ОСОБА_3 ____________ ОСОБА_4