ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1917/25 Справа № 214/4857/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 30 квітня 2025 року, якою обвинуваченому за ч. 2 ст. 111 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 28 червня 2025 року включно із визначенням розміру застави, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 30 квітня 2025 року клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 щодо запобіжного заходу задоволено частково. Відмовлено в клопотанні обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 щодо негайного звільнення з під варти. Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 задоволено частково.

Продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 28 червня 2025 року включно.

На підставі ч. 5 ст. 182 КПК України продовжено ОСОБА_8 запобіжний захід у виді застави, зменшивши її розмір до 2000 (двох тисяч) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 6 056 000 (шість мільйонів п`ятдесят шість тисяч) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою на депозитний рахунок Покровського районного суду міста Кривого Рогу.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу Покровського районного суду м.Кривого Рогу від 30.04.2025 року щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою до 26.06.2025 року та одночасного зменшення розміру застави до 2 000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (6 056 000 грн) скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Постановити нову ухвалу, якою продовжити строк застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з моменту постановлення відповідної ухвали із застосуванням застави у розмірі 3 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (9 084 000 грн). У разі внесення застави та звільнення обвинуваченого з-під варти, покласти на нього наступні обов`язки: не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора та суду; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та / або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що ухвала суду в частині зменшення розміру застави є передчасною, необґрунтованою, такою, що суперечить вимогам КПК України, не забезпечує належного балансу між публічним інтересом і правами обвинуваченого, виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, ставить під загрозу інтереси національної безпеки.

Захисник ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить задовольнити його апеляційну скаргу, подану на ухвалу Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 30.04.2025 року у справі №214/4857/22. Ухвалу колегії суддів Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 30.04.2025 року скасувати та постановити нову, якою обвинуваченому ОСОБА_8 змінити запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

На підтвердження апеляційних вимог зазначив, що суд 1-ї інстанції безпідставно продовжив ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів причетності його до інкримінованого йому злочину, а ризики, зазначені прокурором та визнанні судом 1-ї інстанції, на думку захисника, є необґрунтованими. Вказує, що підозра та обвинувальний акт щодо обвинуваченого є необґрунтованими та незаконними, обвинувачений не вчиняв інкримінованого йому злочину, в діях ОСОБА_8 відсутні ознаки складу інших кримінальних правопорушень. Зазначає, що ОСОБА_8 співпрацював зі слідством, своїми поясненнями повністю спростував обґрунтованість повідомлення про підозру та зазначив, що був вимушений вчиняти певні дії.

Звертає увагу, що хоча стадія судового розгляду справи не дає права суду дати правову оцінку дослідженим матеріалам наданих стороною обвинувачення, однак цілком можливим є визначення вагомості зібраних доказів з огляду на підтвердження обставин, викладених як у підозрі, так і у обвинувальному акті.

Наполягає, що ризики, передбаченні ч.ч. 2, 3, 4 ст. 177 КПК України не існують, а існування ризику, передбаченого ч. 4 ст. 177 КПК України, вже було спростовано ухвалою Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області у даній справі.

Наголошує, що сторона захисту не погоджується із визначеним навмання розміром грошової застави, який вважає неадекватно завищеним, непомірним, що в свою чергу свідчить про фактичну відсутність так званої альтернативи. Тому в доказ викладеного непід`ємний розмір грошової застави не сплачений, відповідно ОСОБА_8 продовжує перебувати під вартою.

Вважає, що суд розглянув клопотання прокурора про продовження тримання під вартою зі зменшенням розміру застави без аналізу фінансового стану особи, яка понад трьох років утримується під вартою та позбавлена можливості здійснювати будь-яку діяльність, в тому числі і забезпечити зберігання нерухомого майна, яке дотичне до членів родини.

Зазначає, що ЄСПЛ зауважує, якщо після формального надання права на заставу особа все одно залишається під вартою через неспроможність сплатити цю суму, це означає, що суд не проявив належної ретельності. Вважає, що призначення застави, яку підозрюваний, обвинувачений гарантовано не зможе внести, фактично є прихованим рішенням про тримання під вартою, що підриває саму суть застави як альтернативного запобіжного заходу. Вважає, що перевищення встановленого КПК розміру застав, призвело до ухвалення (визначення) неправомірної застави.

Вважає, що оскаржена ухвалу суду від 30.04.2025 року є необґрунтованою та незаконною, оскільки суд станом на 30.04.2025 року не мав процесуального права вирішувати питання щодо продовження строку тримання під вартою, так як з урахуванням положення ч. 1 ст. 197 КПК України, зазначений строк витік з настанням дати 11.04.2025 року включно.

Наполягає, що в ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 05.03.2025 року наявна описка, очевидна арифметична помилка. Крім того, вважає, що обвинувачений ОСОБА_8 незаконно перебуває під вартою та підлягає негайному звільненню. Наполягає, що суд припустився порушення норм процесуального права, вийшовши за межі своїх повноважень, що є не тільки неприпустимим, а і незаконним.

Звертає увагу, що судом було допущено неповноту судового розгляду, оскільки недостатньо проаналізовано надані стороною захисту документи та відомості про майновий стан ОСОБА_8 , а саме про те, що фактично відбувається у місті Херсоні, технічний стан нерухомого майна, відео мародерства, неможливість його реалізувати або передати в іпотеку тощо, щоб виручити грошові кошти, які можливо було спрямувати на сплату застави.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить врахувати, що він є особою із міста Херсону, прифронтового міста, яке було в окупації, його фінансовий стан, який вивчався в суді, а також наявність 5-х дітей, що вимушені заробляти в болгарських готелях в своє неповноліття на їжу для своїх родичів - батька у тюрмі, хворих маму та бабусю, та винести рішення зі сприйнятою сумою застави, яку пообіцяв йому зібрати та внести його захисник в рамках передбачених законом, без застосування «виключних випадків», оскільки єдиним виключенням в його випадку є рятування України та її громадян.

Вважає, що суд безпідставно зазначив, що він може вчинити інші кримінальні дії, правопорушення проти основ національної безпеки, що є прямим порушенням Конституції України, оскільки на даний час відсутні законні вироки суду щодо нього про вчинення ним будь-яких подібних дій. Крім того, такий ризик був скасований Дніпровським апеляційним судом раніше.

Звертає увагу, що прокурором на протязі трьох років не забезпечується умисно явка в суд свідків сторони обвинувачення, а він весь цей час перебуває незаконно під вартою. Наполягає, що прокурором та слідством умисно робились дії, щоб він не зміг знайти коштів для внесення застави. Було накладено арешт на приватне підприємство «Юність 17», де він був засновником і директором. Вважає, що прокурором безпідставно проігноровано доручення суду щодо здійснення заходів задля збереження його майна, яке в разі визнання його винним, може піти на конфіскацію

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_7 просили їх апеляційні скарги задовольнити з підстав, наведених в них. Заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора як необґрунтованої.

Прокурор в судовому засіданні просив задовольнити його апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав, наведених в ній. Заперечував проти задоволення вимог апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 .

Висновки суду:

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а саме: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту вчиненого в умовах воєнного стану і надання іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності проти України. Обвинувачений ОСОБА_8 по даному кримінальному провадженню затриманий 20 квітня 2022 року.

Ухвалою Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 30 квітня 2025 року клопотання продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 до 28 червня 2025 року включно. На підставі ч. 5 ст. 182 КПК України продовжено ОСОБА_8 запобіжний захід у виді застави, зменшивши її розмір до 2000 (двох тисяч) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 6 056 000 (шість мільйонів п`ятдесят шість тисяч) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою на депозитний рахунок Покровського районного суду міста Кривого Рогу.

Перевіривши доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, колегія суддів встановила, що судом 1-ї інстанції, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 цього Кодексу,

Так, судом 1-ї інстанції враховано, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацію майна, та на цей час продовжують існувати ризики того, що він може переховуватися від суду з метою уникнення можливого покарання за скоєння інкримінованого йому злочину. Надаючи оцінку можливості обвинуваченому переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд взяв до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій. З таким висновком погоджується і апеляційна інстанція.

Колегія суддів бере до уваги характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , проти основ національної безпеки України у співпраці із представниками держави-агресора, тому має такий високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей та інтересів суспільства.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду 1-ї інстанції, що продовжує існувати ризик того, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду шляхом перетину державного кордону України, і на цей ризик не впливає наявність передбачених законом підстав для перетину держаного кордону України.

Верховна Рада підтримала продовження воєнного стану та загальної мобілізації в Україні. Триває широкомасштабна агресія рф проти України. Під час постійних ракетних атак та збройної агресії ризик переховування осіб, які обвинувачуються у держаній зраді, значно зростає та підвищується необхідність в посиленні заходів щодо забезпечення національної безпеки.

Перебуваючи на волі в умовах збройної агресії російської федерації проти України, обвинувачений може вчинити інші кримінальні правопорушення проти основ національної безпеки України та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, з огляду на те, що ОСОБА_8 є депутатом Херсонської міської ради, підприємцем, має політичний вплив в фронтовому регіоні.

Колегією суддів досліджено клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу, в якому належним чином обґрунтована наявність кожного заявленого ризику передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, викладені фактичні обставини кримінального правопорушення та виклад обставин на підставі яких прокурор дійшов висновку про наявність заявлених ризиків. Клопотання прокурора відповідає нормам передбаченим ст. 184 КПК України.

Отже, суд 1-ї інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у своєму рішенні від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Крім цього, вирішуючи питання необхідності продовження запобіжного заходу, слід виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не лише права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як потерпілого, так і суспільства в цілому.

Колегією суддів, при перевірці законності та доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу надано оцінку в сукупності всім обставинам, в тому числі тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, ставлення ОСОБА_8 до скоєного злочину.

Колегія суддів вважає, що наявність заявлених ризиків доведена, оскільки ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій.

Разом з тим, чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачені обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі. Тому протилежні доводи сторони захисту апеляційна інстанція вважає необґрунтованими.

Отже, враховуючи сукупність даних про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , фактичні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує, у разі визнання його винним, колегія суддів вважає цілком ймовірними ризики переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим шляхом, що є достатньою підставою для продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таке обмеження права ОСОБА_8 на свободу, не суперечить положенням ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Доводи захисника обвинуваченого щодо відсутності в діях ОСОБА_8 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, є предметом дослідження при розгляді кримінального провадження по суті та будуть оцінені судом 1-ї інстанції в нарадчій кімнаті при ухвалені остаточного рішення відповідно до вимог ст. 368 КПК України, за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів під час судового розгляду. При цьому, на даному етапі не вирішуються питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не надається оцінка доказам з точки зору їх допустимості та достатності для визнання особи винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, тому апеляційні доводи сторони захисту в цій частині є необґрунтованими.

Доводи захисника про недоведеність та необґрунтованість ризику впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення ні є слушними, оскільки зважаючи на стадію кримінального провадження, в рамках якого розпочато допит свідків, а також наявні та обґрунтовані ризики передбачені п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України є достатнім для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 .

Судом 1-ї інстанції у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону було розглянута і можливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 альтернативних триманню під вартою заходів забезпечення кримінального провадження, які передбачені ст.176 КПК України, та з огляду на характер обвинувачення, тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, та існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, надано обґрунтований висновок, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів стосовно обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та їх існування на час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики вказані у клопотанні прокурора з їх обґрунтуванням та встановлені в ухвалі суду 1-ї інстанції.

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність на даний час фактів втечі обвинуваченого чи вчинення іншого кримінального правопорушення або вчинення дій, які іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення обвинуваченим цих дій в подальшому. Фактично, його належна процесуальна поведінка та відсутність спроб передбачених у ст. 177 КПК України зумовлені не його високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.

Обвинуваченим та стороною захисту під час апеляційного розгляду не надано документально підтверджених та переконливих доказів, що унеможливлюють перебування ОСОБА_8 під вартою. Отже, судом вірно враховано вимоги ст. 178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, його стан здоров?я та відомості, які характеризують особу обвинуваченого.

З урахуванням наданих матеріалів та встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає рішення суду 1-ї інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 законним, обґрунтованим та вмотивованим, а висновок про продовження строку тримання під вартою правильним, обмеження його права на свободу в цьому випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти ймовірній реалізації ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України і забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду 1-ї інстанції, щодо відхилення як необґрунтованої вимоги сторони захисту про негайне звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 з-під варти, оскільки ОСОБА_8 тримається під вартою на підставі ухвали Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2025 року, якою продовжено тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 до 02 травня 2025 року включно. Вказана ухвала набрала чинності, ні суд 1-ї інстанції, ні апеляційний суд не мають повноважень до її перегляду.

Обговорюючи доводи сторін кримінального провадження щодо розміру визначеного альтернативного запобіжного заходу застави, апеляційна інстанції виходить з наступного.

Розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (частина 4 статті 182 КПК).

Розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина 5 статті 182 КПК).

У виключних випадках, якщо колегія суддів встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина 5 статті 182 КПК).

Як вбачається з матеріалів провадження, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2025 року на підставі ч. 5 ст. 182 КПК України було визначено ОСОБА_8 розмір застави у межах 3000 (трьох тисяч) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 9 084 000 грн.

Оскарженою ухвалою суду 1-ї інстанції від 30 квітня 2025 року розмір застави ОСОБА_8 було зменшено. Колегія суддів 1-ї інстанції вважала за можливе зменшити ОСОБА_8 розмір застави, до 2000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який буде достатній для забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. Вказане обумовлено тривалим перебуванням обвинуваченого під вартою, зменшенням ймовірності настання ризиків знищення, приховування або спотворення будь-яких із речей чи документів та вчинення іншого кримінального правопорушення, невнесенням застави за обвинуваченого, відсутністю нових вагомих доказів щодо обґрунтування майнового стану ОСОБА_8 на рівні, що дозволяє йому внести заставу в раніше визначеному апеляційним судом обсязі.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 року, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа.

Доводи сторони захисту щодо надмірного розміру застави, апеляційний суд вважає необгрунтованими. Виходячи з наданої стороною обвинувачення копії Декларації щодо майнового стану та доходів ОСОБА_10 за 2020 рік, вбачається, що ОСОБА_8 мав значні кошти, що суттєво перевищують розмір визначеної судом застави.

На підставі викладеного, з урахуванням досліджених матеріалів клопотання та пояснень захисника щодо майнового стану обвинуваченого, колегія суддів 1-ї інстанції вірно дійшла висновку, що існують підстави для визначення розміру застави понад межі, встановлені ст. 182 КПК, у зв`язку з чим вважала, що достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого у даному кримінальному провадженні є застава у розмірі 2000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 6 056 000 гривень, з чим погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Такий розмір застави, на думку суду є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права обвинуваченого на даній стадії судового розгляду.

При цьому, внаслідок існування ризиків, колегія суддів вірно вважала за необхідне покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України із роз?яснення, що у разі невиконання цих обов`язків обвинуваченим ОСОБА_8 , відносно нього можуть наступити наслідки, передбачені цим Кодексом.

Підстав вважати, що альтернативний запобіжний захід саме у розмірі 2000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осібне забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, на чому наполягав прокурор в своїй апеляційній скарзі, немає.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційних скарг як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, а також й відсутність підстав для скасування судового рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено. Тому апеляційні вимоги прокурора, обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 30 квітня 2025 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 30 квітня 2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 28 червня 2025 року включно, із визначенням розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4