Справа № 761/9475/25
Провадження № 1-кс/761/6842/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2025 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 220 240 000 000 007 26 від 17.08.2024, у якому

гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Дніпра, громадянин України, українець, з середньою освітою, директор ТОВ «Укрсушка ЛТД», у зареєстрованому шлюбі не перебуває, має двох дітей 14.09.2010 (є дитиною з інвалідністю) та ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та фактично мешкає за адресою - АДРЕСА_1 , не судимий,

підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 1112 КК України,

у с т а н о в и в :

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 клопотання слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_6 про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На обґрунтування клопотання зазначено, що 06.03.2025ОСОБА_4 повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 1112 КК України, відповідно до якої підозрюваний за попередньою змовою групою осіб, вчиняв дії, спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництві) з метою завдання шкоди Україні шляхом добровільної підготовки та передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора, а також підтримки дій держави-агресора, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 1112 КК України.

Слідчий вважала, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на інших підозрюваних та свідків у кримінальному провадженні, знищити, спотворити чи сховати речі та документи, що мають істотне значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, а також продовжити злочинну діяльність.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити з підстав, які у ньому зазначені.

Підозрюваний ОСОБА_4 заперечував свою причетність до діяльності, пов`язаної з передачею матеріальних ресурсів представникам держави-агресора, тому вважав підозру необґрунтованою, просив відмовити у задоволенні ініційованого стороною обвинувачення клопотання, наполягав, що наведені стороною обвинувачення ризики, необґрунтовані, мають надуманий характер.

Захисник також наполягала на необґрунтованості оголошеної підозри та відсутності перелічених прокурором ризиків, оскільки ОСОБА_4 переховуватись чи іншим чином перешкоджати розслідуванню наміру не має, готовий співпрацювати зі слідством, тому просила відмовити у застосуванні до її підзахисного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Слідчий суддя, заслухавши сторони кримінального провадження, вивчивши надані суду матеріали, дійшов висновку про таке.

У силу ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Частиною 1 статті 194 КПК на слідчого суддю під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу покладений обов`язок встановити, чи доведені обставини, які свідчать про обґрунтованість підозри; чи наявні ризики, передбачені статтею 177 КПК, на які вказує слідчий; чи не є достатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тлумачення наведених процесуальних норм у їх логічному зв`язку з положеннями Глави 4 КПК приводить слідчого суддю до висновку, що під час вирішення питання щодо застосування запобіжних заходів оцінка наданих доказів має спрямовуватися не на досягнення остаточного переконання у винуватості особи у вчиненні інкримінованого правопорушення, а має на меті встановити, чи є підозра обґрунтованою.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «K.F. проти Німеччини» обґрунтованість підозри передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.

Отже, розглядаючи щодо застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема, запобіжних заходів, предметом перевірки слідчого судді є наявність складу кримінального правопорушення та достатність доказів для повідомлення особі про підозру.

Таким чином, перевіряючи наявність підстав для підозри, слідчий суддя зобов`язаний дослідити дані, які вказують на її обґрунтованість, тобто існування таких відомостей, які у сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, та які підтверджуються наданими слідчому судді доказами.

Крім того, слідчий суддя бере до уваги, що у рішенні Київського апеляційного суду від 15.08.2024 (справа № 757/21510/24-к) останній зазначив, що чим більшим є втручання у права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути «вага» і «якість» доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. Отже, стандарт доказування (переконання) поступово зростає з перебігом ефективного розслідування, а втручання у права і свободи особи потребує більш глибокого обґрунтування, що повною мірою узгоджується з об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення в цьому напрямку.

З огляду на викладене, слідчий суддя враховує усталену практику Київського апеляційного суду (справи № 757/2348/24-к, 761/25379/24, 761/15266/24), згідно з якою слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не має права оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, однак зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Відповідно до оголошеної гр. ОСОБА_4 підозри від 06.03.2025 останній, будучи директором та учасником ТОВ «Укрсушка ЛТД», що спеціалізується на виробництві сушильного обладнання для харчової промисловості та обладнання для промислової сушки, організував постачання сушильного обладнання до Республіки Вірменія (ООО «Юг Промсушка»), звідки таке обладнання потрапляло на територію Російської Федерації (ООО «Промсушка», ООО «Промсушка ТМ»), де у подальшому обладнання реалізовувалось на адресу російських підприємств.

Отже, ОСОБА_4 підозрюється у здійсненні підприємницької діяльності, тобто реалізації матеріальних ресурсів представникам держави-агресора та її окупаційній адміністрації.

Оцінка долучених до клопотання матеріалів дає підстави для висновку про ймовірність причетності ОСОБА_4 , як директора та учасника ТОВ «Укрсушка ЛТД» до діяльності з передачі матеріальних ресурсів суб`єктам господарювання, що знаходяться на території держави-агресора.

Отже, наданими слідчому судді матеріалами певною мірою підтверджується наявність у діях підозрюваного ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке полягає в економічних стосунках з державою-агресором шляхом провадження господарської діяльності із суб`єктами господарювання, що знаходяться на її території.

У той же час, описані стороною обвинувачення у клопотанні та долучених до нього матеріалах обставини вчинення інкримінованих гр. ОСОБА_4 дій містять певні ознаки причетності останнього до вчинення кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 1111 КК України, оскільки саме зазначена норма КК України у повній мірі охоплює усі кваліфікуючи ознаки таких дій та передбачає відповідальність саме за провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором.

Таким чином, зогляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що наданими органом досудового розслідування матеріалами певною мірою підтверджується наявність у діях підозрюваного ОСОБА_4 ознак вчинення кримінального правопорушення, однак, враховуючи сутність інкримінованих підозрюваному дій, звертає увагу на невідповідність їх кваліфікації стороною обвинувачення.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком, у даному випадку, є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, слідчий суддя приймає до уваги, що існує ймовірність того, що ОСОБА_4 з метою уникнення покарання, може вчинити дії щодо ухилення від органу досудового розслідування та суду.

Зазначений чинник у сукупності з відсутністю у підозрюваного постійного місця мешкання на території м. Києва, приводять до переконання, що ризик переховування ОСОБА_4 від органу досудового розслідування та суду є реальним.

Оскільки обставини вчинення кримінального правопорушення на теперішній час у повному обсязі не встановлені, слідчий суддя не виключає, що підозрюваний може вдатись до дій, спрямованих на здійснення незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних.

У той же час, реальність ризиків можливого продовження підозрюваним злочинної діяльності чи вчинення дій з метою спотворити чи сховати речі та документи, що мають істотне значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, стороною обвинувачення не доведені.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

Крім того, слідчий суддя бере до уваги, що згідно з ч. 6 ст. 176 КПК під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються, зокрема, у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК, застосовується запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Водночас слідчий суддя звертає увагу, що ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Хайредінов проти України» зазначив, що тримання особи під вартою буде свавільним, якщо національні суди не розглянули можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Також, слідчий суддя враховує, що рівень обґрунтованості, доведеності підозри має бути співмірним зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають та/або можуть бути пов`язані із прийняттям відповідного процесуального рішення чи вчинення процесуальної дії.

Крім того, слідчий суддя не може залишити поза увагою позицію Київського апеляційного суду (справа № 757/2348/24-к), відповідно до якої метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків з одночасним дотриманням пропорційності наявних ризиків, та у світлі фактичних обставин справи, задля недопущення порушень прав підозрюваного та меті, яку переслідує кримінальне провадження.

Отже, керуючись практикою ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину, зокрема, обґрунтованості оголошеної підозри, та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Керуючись викладеним, слідчий суддя враховує дані про особу ОСОБА_4 , у тому числі вік, міцність соціальних зв`язків, відсутність у підозрюваного судимостей, наявність у нього сім`ї та двох неповнолітніх дітей на утриманні, зокрема дитини-інваліда, репутацію та майновий стан, тому вважає, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у виді домашнього арешту, з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст. 176-179, 182, 183, 193, 194, 206, 208, 309 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_6 відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та покласти на нього такі обов`язки:

-цілодобово не залишати житло за адресою - АДРЕСА_1 ;

-повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про зміну місця проживання та/або роботи (в залежності від стадії кримінального провадження);

-утримуватись від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у цьому кримінальному провадженні;

-здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

-носити електронний засіб контролю.

Контроль за виконанням ухвали покласти на орган Національної поліції за місцем проживання ОСОБА_4 .

Строк дії цієї ухвали встановити по 06 травня 2025 року включно.

На ухвалу слідчого судді до Київського апеляційного суду прокурором, підозрюваним, його захисником упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1