ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року

м. Київ

справа № 643/23283/21

провадження № 51-70 км 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Полтавського апеляційного судувід 09 грудня 2024 року укримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 002900, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

селище Борова Борівського району Харківської області, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Зміст судових рішень та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 01 листопада 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням статті 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією усього належного йому майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів та процесуальних витрат.

За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він, діючи за попередньою змовою групою осіб, умисно, придбав та почав зберігати з метою збуту особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс.

Після чого, ОСОБА_7 , за попередньою змовою групою осіб, діючи умисно, з корисливим мотивом, у парку «Перемоги» у м. Харкові, який у 100 метрах від будинку № 55, що по проспекту Тракторобудівників у м. Харкові, здійснив реалізацію зазначеного особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу, шляхом створення «закладок», а саме:

- 04.11.2021, близько 15 год, на дереві за координатами «НОМЕР_1», масою у перерахунку на суху речовину 1,0499 г;

- 04.11.2021, близько 15 год 04 хв., повторно, на землі під листям біля стовпа, масою у перерахунку на суху речовину 0,9329 г;

- 04.11.2021, близько 15 год 08 хв., повторно, на землі під листям біля бордюра за координатами «НОМЕР_2», масою у перерахунку на суху речовину 0,9045 г;

- 04.11.2021, близько 15 год 12 хв., повторно, на асфальтовому покритті між деревом та бордюром за координатами «НОМЕР_3», масою у перерахунку на суху речовину 0,9221 г;

- 04.11.2021, близько 15 год 20 хв., повторно, на асфальтовому покритті між деревом та бордюром за координатами «НОМЕР_4», масою у перерахунку на суху речовину 0,9390 г;

- 04.11.2021, близько 15 год 48 хв., повторно, на землі позаду щілини бордюри за координатами «НОМЕР_5», масою у перерахунку на суху речовину 0,9649 г;

Зазначені «закладки» 05.11.2021 було виявлено та вилучено працівниками поліції в ході огляду місця події.

Крім того, 04.11.2021, близько 16 год 32 хв., ОСОБА_7 був затриманий за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, б. 6, де при ньому виявлено та вилучено 7 згортків з особливо небезпечнимнаркотичним засобом - канабісом, загальна маса якого в перерахунку на суху речовину склала 6,1168 г, яку він незаконно зберігав з метою подальшого збуту.

ВирокомПолтавського апеляційного суду від 09 грудня 2024 року вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасовано таухвалено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначено за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням статті 69 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією усього належного йому майна.

Виключено із мотивувальної частини вироку при кваліфікації дій ОСОБА_7 кваліфікуючу ознаку збут особливо небезпечного наркотичного засобу.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 09.12.2024.

На підставі частин 5 та 7 статті 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання попереднє ув`язнення та строк цілодобового домашнього арешту.

У решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок апеляційного суду змінити, на підставі положень ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.

Стверджує, що в порушення загальних засад призначення покарання суд апеляційної інстанції в повній мірі не врахував дані про особу засудженого, а саме його молодий вік, відсутність судимостей, наявність на утриманні особи з інвалідністю, а також обставини, які пом`якшують покарання, внаслідок чого вирок апеляційного суду в частині скасування звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням є необґрунтованим та незаконним.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 касаційну скаргу підтримав.

Прокурор, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги, просила вирок апеляційного суду залишити без зміни.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно приписів ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 307 КК України, а також вид та розмір призначеного покарання, у касаційній скарзі не оспорюються, судовий розгляд провадження проведено у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Зі змісту скарги захисника вбачається, що він порушує питання про недотримання апеляційним судом визначених законом вимог, що стосуються порядку відбування покарання, які пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно до положень статей 370, 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосувати більш суворе покарання, а також у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції або ж у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Таке рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Колегія суддів вважає, що апеляційний суд зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався, про що свідчить нижченаведене.

Так, у своїй апеляційній скарзі прокурор стверджував, що призначення

ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України та з подальшим звільненням від його відбування з випробуванням не можна вважати справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, навіть за наявності позитивних даних про його особу, тому вважав, що останньому необхідно призначити покарання у виді реального позбавлення волі без застосування положень статей 69, 75 КК України.

Апеляційний суд, частково погодившись із доводами прокурора, скасував вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та ухвалив в цій частині новий вирок, яким призначив обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням статті 69 цього Кодексу у виді позбавлення волі на строк

4 років з конфіскацією усього належного йому майна.

При цьому, суд зазначив, що суд першої інстанції при призначенні покарання належним чином врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не одружений, не працює, задовільно характеризується за місцем проживання, на обліку і лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, молодий вік, наявність на утриманні матері, яка є особою з інвалідністю, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання, та дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 69 УК України, однак вважав за необхідне пом`якшити покарання до 4 років позбавлення волі.

Разом з тим, вважав безпідставним висновок суду першої інстанції про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, оскількисудом не надано належної оцінки, що обвинувачений не працює, вчинивгрупою осіб з корисливим мотивом сім епізодів тяжкого злочину у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, які створюють загрозу заподіяння шкоди здоров`ю невизначеному колу осіб.

Крім цього, суд апеляційної інстанції вказав, що всі наведені дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання, у цьому випадку не є такими, які б свідчили про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що висновок суду апеляційної інстанції щодо неможливості застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України є правильним, а призначене йому покарання таким, що відповідає вимогам статей 50, 65, 69 ККУкраїни, оскільки є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги захисника.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Вирок Полтавського апеляційного суду від 09 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в його інтересах - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3