У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 28.05.2025 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової служби за контрактом, начальника відділу зберігання паливно-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «майор»,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 410 КК України,

- обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 05.07.2025 року включно з визначенням застави в розмірі 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 514 000 грн.

учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції)

підозрюваний: ОСОБА_6

захисник: ОСОБА_8

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. У випадку відмови у застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, просить постановити нову ухвалу, якою визначити заставу у 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 .

Застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 05.07.2025 року включно з визначенням застави в розмірі 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 514 000 грн.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною.

Зазначає, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України стороною обвинувачення не було доведено.

Також захисник зазначає, що підозрюваний раніше не судимий, має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, одружений та має на утриманні неповнолітню доньку та батьків похилого віку, позитивно характеризується, тому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, на думку захисника, буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Окрім того, на думку захисника, слідчим суддею визначений необгрунтовано великий розмір застави, який є завідома непомірним для підозрюваного.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 слідчим суддею встановлені наступні обставини.

Першим СВ ТУ ДБР розташованого в м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001701 від 03.03.2025р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 410 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи її в посаді начальника відділу зберігання паливно-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «майор», являючись, згідно примітки 1 до ст. 425 КК України, військовослужбовцем, який постійно обіймає посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, тобто військовою службовою особою, упродовж 2025 року, але не пізніше 02.05.2025 (більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого незаконного збагачення, за попередньою змовою групою осіб з техніком відділу зберігання паливно-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 майстер-сержантом ОСОБА_9 , у період дії правового режиму воєнного стану, всупереч вимогам: статей 11, 16, 49, 8284, 96 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пункту 13 Положення про порядок обліку, збереження, списання і використання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 №1225, пунктів 3.1.9, 3.2.3 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом МОУ від 16.07.1997 №300, пункту 7 розділу 18 Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом МОУ від 17.08.2017 №440, Положення про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах України, затвердженого постановою КМУ від 03.05.2000 №748, статті 22 Закону України «Про запобігання корупції», вчинив заволодіння іншим військовим майном шляхом зловживання службовим становищем - штучно накопичили надлишки дизельного палива 5260 л. вартістю 201458 грн. з під офіційного обліку, за вказівкою ОСОБА_6 підозрюваний відвантажив вказане паливо чим здійснили незаконне відчуження військового майна, за що ОСОБА_6 отримав грошові кошти в сумі 125 тис. грн., які в подальшому були розподілені між виконавцями..

07.05.2025 р. ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 410 КК України.

Слідчим подано клопотання про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому зазначено, що останній підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Прокурор в судовому засіданні зазначив, що неможливо запобігти вказаним у клопотанні ризикам шляхом застосування до підозрюваного більш м`якого виду запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів на підтвердження обґрунтованості підозри, послався на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та дійшов висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового та кримінального проваджень, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

П. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, слідчим суддею взято до уваги, що Першим СВ ТУ ДБР розташованого в м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001701 від 03.03.2025р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 410 КК України.

Зауважено, що 07.05.2025 р. ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 410 КК України.

Надані суду матеріали кримінального провадження містять відомості, які свідчать на цей час про правильність висновку слідчого судді щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях. Підозра ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Також, зважаючи на сукупність отриманих в процесі розгляду клопотання відомостей та даних, що характеризують особу, колегія суддів вважає, що є правильним висновок слідчого судді про існування ризиків, передбачених п.1,2,3,4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що існує ризик того, що ОСОБА_6 розуміючи наслідки вчиненого, зважаючи на покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у вчиненні інкримінованих злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді і щодо наявності таких ризиків, як ризики знищення (спотворення) доказів, незаконного впливу на свідків та перешкоджання кримінальному провадженню, враховуючи, що на теперішній час не встановлено місцезнаходження всіх документів та інших матеріальних носіїв, що містять важливі відомості та є критично важливими доказами, також підозрюваний може впливати на свідків з метою зміни останніми свідчень та вжити активні заходи для перешкоджання встановленню об`єктивної істини.

Окрім того, є наявним ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, з огляду на те, що підозрюваний може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, пов`язані із заволодінням іншого військового майна, враховуючи його обізнаність про дієві способи для цього, в силу займаної посади.

За такого, не є слушними доводи апелянта відносно того, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, вчинення злочину в умовах воєнного стану, відомості про особу підозрюваного, а також встановлені ризики, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Тому не є слушними твердження апелянта, що зважаючи на те, що підозрюваний раніше не судимий, має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, то до нього може бути застосований інший, більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Що стосується розміру застави, з яким не погоджується сторона захисту, то слідчий суддя під час обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу, обґрунтовано дійшов висновку про необхідність визначення застави в сумі 1 514 000 грн., оскільки внесення застави саме в такому розмірі, на думку колегії суддів, може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Так, при визначенні розміру застави стосовно підозрюваного, слідчим суддею було враховано тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та особу підозрюваного, обставини вчинення кримінального правопорушення, його майновий стан, а також те, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийняв рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та правильно визначив розмір застави, який, з урахуванням наведених ризиків і особи підозрюваного, повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, забезпечити його належну процесуальну поведінку у кримінальному провадженні.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Такий розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, не порушує права підозрюваного, а тому підстав вважати таким, що суперечить положенням ч. 5 ст. 182 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Слідчим суддею при розгляді клопотання не було допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на правильність прийнятого ним рішення.

З огляду на наведене апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 28.05.2025 року, щодо ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: