Справа №549/267/25
Провадження №1-кп/549/43/25
ВИРОК

Іменем України

08 липня 2025 року Чорнухинський районний суд Полтавської області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілої - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Чорнухи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою сервісу «EasyCon» кримінальне провадження №0000150 від 05.04.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, народився в м.Полтава, зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання АДРЕСА_2 , не працюючий, розлучений, освіта професійно-технічна, на утриманні має сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше неодноразово судимого, останні рази:

1)21 грудня 2016 року Чорнухинським районним судом Полтавської області за ч.1 ст.309 КК України до 6 місяців арешту;

2)26 липня 2017 року Чорнухинським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.125 КК України до одного року 9 місяців обмеження волі;

3)07 червня 2020 року Чорнухинським районним судом Полтавської області за ч.1 ст.125 КК України до 200 годин громадських робіт;

4)02 листопада 2021 року Полтавським районним судом Полтавської області за ст.389 КК України до 1 місяця 23 днів арешту;

5)27 лютого 2023 року Чорнухинським районним судом Полтавської області за ст.126-1 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік, звільнений 27.02.2024 року по відбуттю покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст 126-1 КК України,

установив:

Обвинувачений ОСОБА_4 , в порушення вимог ст 28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», безпричинно, умисно, систематично вчиняв фізичне насильство колишньої дружини ОСОБА_6 , з якою спільно проживав по АДРЕСА_2 , та має спільний побут, що призвело до страждань потерпілої, а також погіршення якості її життя, що виразилось у формі втоми, фізичного дискомфорту, втрати повноцінного сну та відпочинку, у тому числі втрати самооцінки, позитивних емоцій, негативних переживань тощо.

Так, ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим 27.02.2023 року Чорнухинським районним судом Полтавської області за ст 126-1 КК України до 1 року позбавлення волі, маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість за вказаний злочин, на шлях виправлення не став та повторно, вчинив по відношенню до колишньої дружини ОСОБА_6 , яка є особою з інвалідністю з дитинства, дії, виражені в умисному нанесенні тілесних ушкоджень, тим самим викликаючи в останньої побоювання за власну безпеку та безпеку спільної малолітньої дитини, спричиняючи емоційну невпевненість та нездатність захистити себе, завдав шкоду фізичному здоров`ю ОСОБА_6 , що виразилось у заподіянні легких тілесних ушкоджень, пониженні самооцінки, втрати позитивних емоцій, фізичному болю тощо.

Зокрема, 03.04.2025, близько 23 год 00 хв, ОСОБА_4 , який зранку вживав алкогольні напої, знаходячись в спальні будинку за місцем проживання колишньої дружини ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , підійшов до ліжка, де лежала ОСОБА_6 та став з`ясовувати з нею стосунки. Обурившись на ОСОБА_6 , почувши відповідь на своє запитання, умисно наніс їй декілька ударів долонею руки по голові та близько чотирьох ударів ногою по її лівому плечу, після чого вилив на голову ОСОБА_6 з чашки гарячий чай, чим вчинив фізичне насильство, заподіявши потерпілій ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: 1-група: підшкірний крововилив по передній та задній поверхні лівої вушної раковини, підшкірний крововилив по задній поверхні лівого плечевого суглобу, 2 група: опіки 2 ступеню в лобній ділянці справа, на межі з волосистою частиною голови та в потиличній ділянці справа, які утворилися від локальної дії високої температури у зазначені анатомічні ділянки. Зазначені тілесні ушкодження першої та другої групи могли утворитися в коротки проміжок часу та можуть бути оцінені як у сукупності, так і кожне окремо, як такі, що носять ознаки легких тілесних ушкоджень.

Своїми діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ст.126-1 КК України умисне систематичне вчинення фізичного насильства, щодо колишнього подружжя, що призвело до фізичних страждань, розладів здоров`я та погіршення якості життя потерпілої.

Прокурор Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури ОСОБА_3 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України, визначивши наступний порядок дослідження доказів: допитати обвинуваченого, потерпілу, дослідити характеризуючі матеріали на особу обвинуваченого.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю. Пояснив, що події, а також час, місце та спосіб скоєння ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, описані в обвинувальному акті, викладені вірно і відповідають дійсності, та він їх в повному обсязі підтверджує. Проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження не заперечував.

ОСОБА_4 надав суду показання про обставини вчинення кримінального правопорушення, зазначивши, що 03 квітня 2025 року був разом із потерпілою на поминальному обіді, де вони разом вживали алкогольні напої. Пізніше до будинку , де він перебував, прийшла ОСОБА_6 разом із хлопцями, які почали з ним бійку, при цьому зазначив що і його колишня дружина також його била. Того ж дня ввечері, знаходячись в спальні будинку за місцем проживання колишньої дружини ОСОБА_6 підійшов до ліжка, де лежала ОСОБА_6 , та став з`ясовувати з нею стосунки. Йому не сподобалось як вона відповіла і він наніс їй декілька ударів долонею руки по голові та декілька ударів по плечу, потім вилив на голову ОСОБА_6 з чашки гарячий чай. Зазначив, що розкаюється у скоєному та просив вибачення у потерпілої ОСОБА_6 . Просив призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, оскільки потерпіла сама його спровокувала на такі дії.

Докази його вини, здобуті досудовим розслідуванням визнав повністю і не оспорював. Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин вчиненого правопорушення, добровільності та істинності його позиції, не заперечує щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, суд знаходить їх достатніми та істинними.

Потерпіла в судовому засіданні зазначила, що 03 квітня 2025 року вона разом із ОСОБА_4 були на поминальному обіді, де вживали спиртні напої. Після поминального обіду, коли вона йшла додому, до неї підійшли хлопці і сказали, що ОСОБА_4 вдарив їх товариша та вони вирішили з ним розібратися. Підійшовши до її будинку, вони побачили, що ОСОБА_4 вийшов на вулицю. Між ними зав`язалася бійка. Потерпіла вказала, що також била свого колишнього чоловіка. Ввечері, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_4 підійшов до ліжка, де вона відпочивала, та почав з`ясовувати з нею стосунки. Коли йому не сподобалося, як вона йому відповіла, то ОСОБА_4 спочатку наніс їй декілька ударів долонею по голові та декілька ударів по плечу, а потім вилив на голову з чашки гарячий чай, чим спричинив їй тілесні ушкодження. Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні просила призначити обвинуваченому максимальне покарання, зазначивши, що її колишній чоловік постійно її ображає та погрожує їй, вона психологічно страждає, що призводить до погіршення стану її здоров`я, знаходиться у постійній психологічній напрузі та пригніченому тривожному стані через дії ОСОБА_4 та просить суд захистити її від цього насильства, оскільки ОСОБА_4 продовжує вчиняти такі дії систематично. Вона разом із сином перебувають постійно в стані страху і в постійному стресі, оскільки ОСОБА_4 поводить себе агресивно та негативно впливає на сина.

Потерпіла не заперечувала проти розгляду обвинувального акта відносно обвинуваченого ОСОБА_4 за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, його показання відповідають суті обвинувачення, суд, враховуючи згоду обвинуваченого, думку прокурора, потерпілої, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце, спосіб, форму вини і спрямованість умислу, мотиви кримінального правопорушення, його наслідки, обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченого, визнає їх доказаними у судовому засіданні і вважає за можливе не досліджувати у повному обсязі докази стосовно цих фактичних обставин кримінального провадження відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та потерпілого, дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів у частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин їм роз`яснені та зрозумілі. Сторони кримінального провадження проти даного рішення суду не заперечували. У суду не виникало сумнівів у добровільності позицій сторін.

Тому суд обмежив дослідження фактичних обставин допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів, що характеризують особу обвинуваченого.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ст.126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо колишнього подружжя, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

Стаття 28 Конституції декларує право кожного на повагу до його гідності. В цій нормі також зазначено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Кримінальна відповідальність за ст.126-1 КК України настає за домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Отже, основною ознакою домашнього насильства, як діяння, за яке передбачене покарання, є відносини, що склалися між особою, яка вчинила насильство, та особою, постраждалою від такого насильства, в результаті спільного побуту або спільного проживання і залежності постраждалої особи від особи, яка чинить що неї насильство.

За системного аналізу наведених приписів закону суд дійшов висновку, що поняття «домашнє насильство», як протиправне діяння, за яке передбачена кримінальна відповідальність, має увібрати в себе ознаки так званих «аб`юзивних» стосунків, тобто взаємин, в яких одна людина (насильник, кривдник) шляхом насильства (фізичного, сексуального, психологічного чи економічного) порушує особисті кордони іншої (постраждалої або жертви) з метою придушення волі та підкорення.

Психологічне насилля це маніпуляції, словесні образи, приниження та шантаж. Кривдник чинить насилля зумисне, аби викликати емоційну реакцію та завдати шкоди. У психологічному насиллі кривдник намагається встановити контроль над життям іншої людини та самоствердитись завдяки цьому.

Характерною рисою психологічного насильства є циклічність, яка відрізняє насилля від звичайної сварки або конфлікту. Шкода від психологічного насильства може бути різна: страждання, розлади сну, відчуття небезпеки чи постійної напруги (неможливість розслабитися поруч з людиною, постійне передчуття, що «ось зараз почнеться»), страх, необґрунтоване відчуття провини.На свідомі дії вказує те, що людина знає, що наносить шкоду іншій, а також повторюваність таких дій та ігнорування закликів припинити.

Також насильство від конфлікту відрізняє перевага сил однієї зі сторін. Якщо дві людини можуть однаково захищати себе, відстоювати свої кордони то це конфлікт. А якщо одна зі сторін у вразливішому стані, а інша людина цим вразливим станом користується це ознака насильства.

Крім того, за змістом норми ст. 126-1 КК України вчинення передбачених в ній дій мають утворювати не тільки певну систему, а і охоплюватися єдиним наміром (метою) підкорення потерпілого.

Таким чином, суд вважає доведеним: факт домашнього насильства, а саме в умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо іншої особи, з якою перебував у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Згідно роз`яснень п. 1Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, а також особи обвинуваченого, який не працює, за місцем відбування покарання охарактеризований посередньо, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, раніше неодноразово судимого.

Відповідно до вимог ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом встановлено щире каяття.

Відповідно до вимог ст. 67 КК України, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, вчинення злочину особою повторно, вчинення злочину щодо особи з інвалідністю, вчинення злочину щодо колишнього подружжя.

Суд дійшов висновку, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення, не зменшують суспільну небезпеку кримінального правопорушення до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Підстав для призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за правилами ст.ст.69,75 КК України, суд не вбачає.

При призначенні покарання суд враховує, що згідно довідки ГУНП в Полтавській області обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий за ч.1 ст.309 КК України 21 грудня 2016 року Чорнухинським районним судом Полтавської області до 6 місяців арешту, за ч.2 ст.125 КК України 26 липня 2017 року Чорнухинський районним судом Полтавської області до 1-го року 9 місяців обмеження волі, за ч.1 ст.125 КК України 05 квітня 2001 року Чорнухинським районним судом Полтавської області до 200 годин громадських робіт, за ч.2 ст.389 КК України 02 листопада 2021 року у виді арешту терміном 1 місяць 23 дня, за ст.126-1 КК України 27 лютого 2023 року Чорнухинським районним судом Полтавської області до 1-го року позбавлення волі, звільнений 27 лютого 2024 року по відбуттю покарання.

Реалізуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, за наявності обставини, що пом`якшує покарання, та наявності обставин, які обтяжують покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення повторно, вчинення злочину щодо особи з інвалідністю та вчинення злочину щодо колишнього подружжя, думку прокурора, яка просила призначити покарання у виді позбавлення волі, думку потерпілої, яка підтримала позицію прокурора щодо виду та строку покарання, яке необхідно призначити, суд дійшов висновку, що для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.

Призначене покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід в у виді тримання під вартою слід залишити до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання слід рахувати з часу взяття обвинуваченого під варту 27 травня 2025 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.349, 368, 370, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.126-1 КК України, і призначити йому покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня набрання цим вироком законної сили.

На підставі ч 5 ст 72 КК України зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з 27.05.2025 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Чорнухинський районний суд Полтавської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому у порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Роз`яснити учасникам право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1