Провадження №1-кп/761/3184/2025
В И Р О К

іменем України

07 липня 2025 року Шевченківський районний суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва матеріали кримінального провадження №0000514, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 березня 2025 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 22.09.2023 року Шевченківським районним судом міста Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 20 400 грн.,

- 20.01.2025 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання обмеження волі строком на 1 рік та штрафу у розмірі 20 400 грн.,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , будучи засудженим вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.01.2025 року за ч. 1 ст. 309 КК України не пізніше 17 год. 30 хв. 31 березня 2025 року придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, загальною масою 4,628 г., яку розпочав незаконно зберігати при собі.

31.03.2025 року о 17 год. 30 хв. ОСОБА_4 , проходячи біля будинку № 40 по вул. Загорівській у м. Києві, був зупинений дільничним офіцером поліції Шевченківського УП ГУНП у м. Києві з метою перевірки документів, яким було виявлено ознаки вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення у сфері незаконного обігу психотропних речовин та здійснено повідомлення органу Національної поліції.

У подальшому, 31.03.2025 року у період часу з 19 год. 37 хв. по 19 год. 55 хв. поблизу будинку № 40 за адресою: м. Київ, вул. Загорівська, дізнавачем ВД Шевченківського УП ГУНП у м. Києві у ході особистого обшуку під час затримання в порядку ст. 298-2 КПК України у ОСОБА_4 в правій кишені одягнених на ньому штанів виявлено та вилучено зіп-пакет з кристалоподібною речовиною, яка містить всередині особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, загальною масою 4,628 г, що відповідно таблиці №2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01.08.2000 № 188 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 29.07.2010 № 634), зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 16 серпня 2000 р. за №513/4734, є великим розміром, яку ОСОБА_4 зберігав при собі без мети збуту.

Таким чином, вищезазначеними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, у великих розмірах, вчинене протягом року після засудження за ч. 1 ст. 309 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України визнав у повному обсязі та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті.

Так, ОСОБА_4 суду надав показання про те, що 31.03.2025 року на вул. Загорівській у м. Києві підібрав пакунок, в середині якого знаходилась наркотична речовина, та поклав його до кишені штанів з метою подальшого власного вживання, після чого був затриманий працівниками поліції, які вилучили в нього зазначений зіп-пакет.

Таким чином, показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України зі згоди учасників судового провадження, які на думку суду правильно розуміють зміст обставин по справі і не оспорюють їх, враховуючи відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і визначив обсяг доказів, що підлягає дослідженню в судовому засіданні, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , показання якого відповідають фактичним обставинам справи та дослідженням документів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом було роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, та враховуючи відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження проведено у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Аналізуючи в сукупності надані прокурором та перевірені в судовому засіданні матеріали, які узгоджуються між собою, суд за вказаних обставин вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

Обираючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення, який відносяться до категорії не нетяжкого злочину, умисний винний протиправний характер діяння, форму й ступінь вини, мотивацію вчиненого, дані про його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують обвинуваченому покарання.

Зокрема, судом враховано особу обвинуваченого, який раніше судимий, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря психіатра, нарколога не перебуває.

Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Відповідно до правил призначення покарання, закріплених ч. 2 ст. 50, ч. 2 ст. 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та повинно бути необхідним та достатнім для такого виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами.

З врахуванням всіх обставин справи, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно призначити покарання в межах санкцій ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде відповідати принципам та цілям його призначення.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_4 20.01.2025 року засуджений Києво-Святошинським районним судом Київської області за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі та штрафу у розмірі 20 400 (двадцять тисяч чотириста) гривень.

Як вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_4 кримінальне правопорушення в даному кримінальному провадженні вчинив, будучи засудженим за ч. 1 ст. 309 КК України, не відбувши покарання, призначене вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Відповідно до положень статті 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив нове кримінальне правопорушення після постановлення попереднього вироку, суд приходить до висновку про необхідність засудження останнього із застосуванням ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за попереднім вироком.

Згідно ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Таким чином, призначене ОСОБА_4 Києво-Святошинським районним судом Київської області покарання у виді штрафу слід виконувати самостійно.

Так, згідно з п. 13 ч. 1 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

Таким чином, суд вважає, що процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні становлять 3 183 (три тисячі сто вісімдесят три) гривні 60 копійок за проведення судової експертизи матеріалів, речовин і виробів № СЕ-19/111-25/19641-НЗПРАП від 02.04.2025 року.

Під час досудового розслідування 10 квітня 2025 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строк дії якого закінчився 07 червня 2025 року. Підстави для застосування запобіжного заходу відсутні.

Згідно ч. 7 ст. 72 КК України домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Питання щодо речових доказів у кримінальномупровадженні суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

На підставі викладеного та керуючись статтями 349, 369-374, 394 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та призначити покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного даним вироком суду, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.01.2025 року та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця позбавлення волі та штрафу у розмірі 1 200 (однієї тисячі двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 (двадцять тисяч чотириста) гривень.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 рахувати з моменту зверненнявироку до виконання.

На підставі ч. 7 ст. 72 КК України ОСОБА_4 у строк відбування основного покарання зарахувати строк цілодобового домашнього арешту з 10 квітня 2025 року по 07 червня 2025 року включно, виходячи із співвідношення, що три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати у даному кримінальному провадженню у сумі 3 183 (три тисячі сто вісімдесят три) гривні 60 копійок за проведення судової експертизи матеріалів, речовин і виробів № СЕ-19/111-25/19641-НЗПРАП від 02.04.2025 року.

Речові докази у даному кримінальному провадженню, а саме особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, загальною масою 4,628 г. - знищити.

Вирок суду першої інстанції в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України оскарженню не підлягає. В іншій частині може бути оскаржений учасниками процесу, протягом 30 діб з моменту його проголошення до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції до Шевченківського районного суду м. Києва.

Вирок суду набирає законної чинності після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Шевченківського районного

суду міста Києва ОСОБА_5