Номер провадження: 11-кп/813/723/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 07.06.2024 у к/п № 0000140 від 13.02.2024 стосовно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Болград Болградського району Одеської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України та йому призначено покарання у виді пробаційного нагляду строком 2 роки.

Згідно із ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_8 кожного разу окремо, а саме: 13.11.2023 приблизно о 16 год., 15.12.2023 приблизно о 18 год., 01.01.2024 приблизно о 12 год., перебуваючи за місцем проживання з потерпілою ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , у присутності її малолітніх дітей: ОСОБА_11 , 2013 р.н. та ОСОБА_12 , 2015 р.н., на ґрунті особистих неприязних відносин, провокував словесний конфлікт, в ході якого, діючи систематично, умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, вчиняв відносно своєї співмешканки психологічне та фізичне насильство у вигляді словесних образ, штовханні, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, образах, приниженні останньої, за що ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні ряду адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП.

Окрім того, продовжуючи свої протиправні дії, 09.02.2024 приблизно о 19 год., ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем спільного проживання з потерпілою ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , у присутності її малолітніх дітей: ОСОБА_11 , 2013 року народження та ОСОБА_12 , 2015 р.н., вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_10 психологічне та фізичне насильство, що виразилося у формі нецензурних висловлювань, штовханні, словесних образах на адресу потерпілої, приниженні, що, з огляду на кількість вчинених правопорушень впродовж певного періоду часу, виразилось в систематичному домашньому насильстві психологічного та фізичного характеру ОСОБА_8 , по відношенні до своєї співмешканки ОСОБА_10 .

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_8 та правильності кваліфікації його дій, вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у незастосуванні обмежувальних заходів, що застосовуються до осіб, які вчинили домашнє насильство, з огляду на те, що суд 1-ої інстанції при призначенні покарання безпідставно не застосував передбачені ч. 1 ст. 91-1 КК України обмежувальні заходи до обвинуваченого ОСОБА_8 , які б дозволили захистити права й інтереси потерпілої, яка зазнала систематичні психологічні страждання, що призвели до зниження якості її життя, а також спрямовані на виправлення особи, яка вчинила таке насильство, шляхом переосмислення нею своєї поведінки до потерпілої особи, а також із метою запобігання вчиненню нових насильницьких злочинів.

За таких обставин, прокурор ОСОБА_9 просить вирок суду від 07.06.2024 скасувати в частині призначеного покарання. Ухвалити в цій частині новий вирок, яким вважати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду строком 2 роки.

На підставі ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України покласти на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Застосувати до ОСОБА_8 обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників у порядку п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України строком 3 місяці.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 та просив її задовольнити, водночас обвинувачений не заперечував проти її задоволення.

Захисник ОСОБА_13 та потерпіла ОСОБА_10 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце його проведення, при цьому захисник ОСОБА_13 подав до апеляційного суду заяву про розгляд справи без його участі, водночас, потерпіла ОСОБА_10 жодних клопотань на адресу суду не подавала.

Враховуючи неявку захисника та потерпілої в судове засідання апеляційного суду, колегія суддів, врахувавши думку прокурора та обвинуваченого, які не заперечували щодо розгляду скарги за відсутності вказаних осіб, на підставі вимог ч. 4 ст. 405 КПК України вважає за можливе апеляційний розгляд здійснити за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового розгляду, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до таких висновків

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Враховуючи те, що висновки суду 1-ої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій за ст. 126-1 КК України ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржується, колегія суддів, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду.

Водночас, апеляційний суд вважає, що посилання прокурора ОСОБА_9 на допущення судом 1-ої інстанції неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягає застосування, заслуговують на увагу з огляду на наступні обставини.

Приписами ст. 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку суд 1-ої інстанції при призначенні покарання врахував тяжкість інкримінованого злочину, відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а також його задовільну характеристику, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття, та які обтяжують покарання вчинення кримінального правопорушення в присутності малолітніх дітей.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду 1-ої інстанції щодо можливості застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 у виді пробаційного нагляду із покладенням обов`язків, передбачених ст. 59-1 КК України.

Водночас, Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» від 06.12.2017 № 2227-VIII, (набрав чинності 11.08.2023) КК України доповнено ст. 91-1 «Обмежувальні заходи, що застосовуються до осіб, які вчинили домашнє насильство.

Станом на дату постановлення оскарженого вироку редакція п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України була викладена наступним чином «В інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників».

При цьому, відповідно до приписів ч. 3 ст. 91-1 КК України заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Оцінюючи доводи прокурора ОСОБА_9 та вирішуючи питання щодо необхідності застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 обмежувального заходу, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, колегія суддів враховує, що захист від домашнього насильства є надзвичайно важливим, соціально значущим і актуальним завданням, вирішення якого носить важливий характер, оскільки домашнє насильство починається з «незначних дрібниць», а потерпілим від нього здебільшого стають жінки та діти.

У цьому кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні умисного систематичного вчинення щодо своєї співмешканки ОСОБА_10 у присутності її малолітніх дітей, психологічного насильства, яке виразилось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою, приниженні, образах, та фізичному насильстві, яке виразилось у штовханні та призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої.

Програма для кривдника - комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків (ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству»).

Метою корекційної програми є допомога особі, яка вчинила насильство, в осмисленні власної насильницької поведінки, усвідомленні її витоків, проявів, наслідків для особистого життя та життя оточуючих, налагодженні гармонійного життя з родиною та в суспільстві, а також в усвідомленні того, що домашнє насильство - це порушення прав людини, яке карається відповідно до чинного законодавства.

Завданнями програми є: сприяння зміні насильницької поведінки кривдника; сприяння засвоєнню кривдником моделі сімейного життя на засадах гендерної рівності, взаєморозуміння; взаємоповаги і дотримання прав усіх членів родини, формування у кривдника конструктивної моделі поведінки у приватних стосунках; сприяння оволодінню кривдником знаннями про основні норми законодавства в сфері запобігання та протидії домашньому насильству та/або насильству за ознакою статі, а також про види відповідальності за його вчинення; формування у кривдника відповідального ставлення до власної поведінки та її наслідків для себе та оточуючих; сприяння розвитку у кривдника емоційного інтелекту та самосвідомості; розвиток навичок кривдника до конструктивного безконфліктного спілкування, ефективної та ненасильницької комунікації; розвиток здатності кривдника виявляти, аналізувати та усвідомлювати свої негативні думки, когнітивні фільтри, помилки, емоції, керувати ними, розуміти їх наслідки.

Проте, суд 1-ої інстанції, врахувавши суспільну небезпеку, ступінь тяжкості і характер вчиненого кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством стосовно потерпілої ОСОБА_10 , при призначенні покарання безпідставно не застосував передбачені ч. 1 ст. 91-1 КК України обмежувальні заходи до обвинуваченого ОСОБА_8 , які б дозволили захистити права й інтереси потерпілої, яка зазнала систематичні психологічні страждання, що призвели до зниження якості її життя, а також спрямовані на виправлення особи, яка вчинила таке насильство, шляхом переосмислення нею своєї поведінки до потерпілої особи, а також із метою запобігання вчиненню нових насильницьких злочинів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що застосування обмежувального заходу у виді направлення для проходження програми для кривдників щодо ОСОБА_8 строком на 3 місяці, є необхідним.

Вказані висновки апеляційного суду узгоджуються із правовими висновками ККС у складі ВС, які викладені в постановах від 25.06.2024 (справа №167/871/23) та 07.08.2024 (справа №161/17404/23).

Водночас, апеляційний суд зауважує про відсутність необхідності зазначати про те, що ОСОБА_8 слід вважати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, оскільки висновки суду в цій частині ніким не оскаржуються.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно із п. 1) ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Приписами п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

При цьому, ч. 1 ст. 421 КПК України передбачає, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції доходить висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги прокурора ОСОБА_9 та скасування вироку суду 1-ої інстанції, в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, з ухваленням нового вироку з мотивів, викладених апеляційних судом вище.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 409, 413, 420, 421, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 07.06.2024, яким ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України скасувати, в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за вчинення злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Застосувати до ОСОБА_8 обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників у порядку п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України на строк 3 (три) місяці.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання ним законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати його копію в суді.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4