Провадження по справі № 1-кп/522/2865/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні Приморського районного суду м. Одеси в залі № 108 клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 та заяву потерпілого ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із примиренням винного з потерпілим, на підставі ст. 46 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000484 від 01.04.2025 року, стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чорноморка Очаківського району Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Приморського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000484 від 01.04.2025 року, стосовно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Від обвинуваченого ОСОБА_3 , до суду надійшло клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з його примиренням з потерпілим, на підставі вимог ст. 46 КК України, оскільки він вперше вчинив злочин невеликої тяжкості, з потерпілим примирився, завданий матеріальний збиток потерпілому відшкодовано в повному обсязі.

Крім того, від потерпілого ОСОБА_5 , до суду надійшла заява року, в якій він просить звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, відповідно до вимог ст. 285, 286 КПК України та ст. 46 КК України, у зв`язку із примиренням обвинуваченого з потерпілим та відшкодування завданої потерпілому шкоди в повному обсязі.

Наслідки звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України їм роз`яснені та зрозумілі.

Так, 31.03.2025 року приблизно о 21:04 год. у нічний час доби, при достатній видимості, без опадів, при сухому дорожньому покритті, водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «Bmw 320», р.н. НОМЕР_1 , здійснював рух по лівій смузі свого напрямку руху проїзної частини вул. Генуезька зі швидкістю 72.0 км/год, яка перевищувала установлену у населених пунктах швидкість руху на 22 км/год у Приморському районі м. Одеси з боку пров. Геодезичний в напрямку вул. Балтиморська (Посмітного), на якій організовано двосторонній рух, дві смуги руху за ходом руху автомобіля та однією зустрічною, які поділені дорожньою розміткою 1.1 згідно Правил дорожнього руху України.

Під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, розміщеного напроти буд. №39 по вул. Генуезька, відзначеного дорожньою розміткою 1.14.2 та дорожніми знаками 5.38.1, 5.38.2 згідно Правил дорожнього руху України, видимість та оглядовість яких для водія ОСОБА_3 , була необмеженою, і призначений для переходу пішоходами проїзної частини вул. Генуезька, водій ОСОБА_3 , був не уважним, не слідкував за дорожньою обстановкою, при під`їзді до пішохідного переходу не обрав тієї безпечної швидкості свого руху, яка б дозволяла безпечно керувати транспортним засобом, постійно контролювати його рух та вчасно реагувати на можливу зміну для нього дорожньої обстановки, в тому числі на пішохідному переході.

При під`їзді до нерегульованого пішохідного переходу водій ОСОБА_3 , діючи самовпевнено, передбачаючи можливість настання наслідків свого діяння, проявив злочину недбалість, не звернув уваги на те, що перед нерегульованим пішохідним переходом зупинився транспортний засіб в сусідній смузі, не зупинивши керований ним транспортний засіб перед зазначеним пішохідним переходом, не переконався, що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, зокрема, для пішоходів, які у той час перетинали проїжджу частину автодороги по нерегульованому пішохідному переходу, в результаті чого на пішохідному переході передньою частиною кузова автомобіля «Bmw 320», р.н. НОМЕР_1 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перетинала проїзну частину вул. Генуезька по вказаному пішохідному переході, рухаючись з право на ліво по ходу напрямку руху автомобіля «Bmw 320», р.н. НОМЕР_1 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, з якими був доставлений до КНП «Міська клінічна лікарня № 1» ОМР.

Так встановлено, що ОСОБА_5 в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження у вигляді забійної рани та підапоневротичної гематоми тім`яної ділянки ліворуч, закритий перелом лівого поперечного відростку хребця 7-го шийного хребця, забій лівої легені, який супроводжувався малим пневмотораксом (незначним потраплянням повітря в плевральну порожнину), рвана рана у ділянці лівого ліктьового суглоба, закрите часткове пошкодження заявок лівого колінного суглоба, садна в поперековій ділянці ліворуч та лівого стегна.

Вказані тілесні ушкодження спричинені дією тупих твердих предметів, якими могли частини кузову транспортного засобу в момент контакту з тілом постраждалого а також внаслідок його подальшого падіння на дорожнє покриття 31.03.2025 року, і відносяться до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості.

Також встановлено, що у даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «Bmw 320», р.н. НОМЕР_1 регламентувалися вимогами п. 18.4, 12.4, 12.9(б) Правил дорожнього руху України.

У даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «Bmw 320», р.н. НОМЕР_1 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода належним виконанням вимог п. 18.4, 12.4, 12.9(б) Правил дорожнього руху України.

У даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «Bmw 320», р.н. НОМЕР_1 , які не відповідали вимогам п. 18.4, 12.4, 12.9(б) Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином водій ОСОБА_3 своїми необережними діями у формі злочинної недбалості допустив порушення вимог п. п. 2.3 (б); 4.16 (а), 10.1; 12.1, 18.4, 12.4, 12.9(б) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, які вказують на те, що:

п. 2.3 ПДР «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 4.16 ПДР «Пішохід має право:

а) на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора»;

п. 10.1 ПДР «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

п. 12.1 ПДР «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

п. 18.4 ПДР «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»;

п. 12.4 ПДР «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год»;

п. 12.9 ПДР «Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.412.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил;».

- чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Дії ОСОБА_3 , кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, пояснив, що за вказаними в обвинувальному акті обставинами, справді керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Зазначив, що раніше до відповідальності не притягувався та шкоду потерпілому відшкодував в повному обсязі, що підтверджується наданою представником потерпілого заявою.

Захисник ОСОБА_4 підтримав заяву обвинуваченого та просив суд її задовольнити.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 просив звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, відповідно до вимог ст. 285, 286 КПК України та ст. 46 КК України, у зв`язку із примиренням обвинуваченого з потерпілим та відшкодування завданої потерпілому шкоди в повному обсязі.

Прокурор підтримав клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із примиренням винного з потерпілим, на підставі ст. 46 КК України, та не заперечував проти закриття кримінального провадження.

Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши надані матеріали, клопотання та заяву, прийшов до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що не заперечується сторонами кримінального провадження, що діяння, яке поставлено обвинуваченому ОСОБА_3 в вину, дійсно мало місце та містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, і він винен у його вчиненні, але існують умови та підстави звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, передбачені ст. 46 КК України.

Згідно зі ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення.

Умовою звільнення особи (обвинуваченого, підсудного) від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням із потерпілим (ст. 46 КК України) є вчинення нею вперше злочину невеликої тяжкості. Судам слід мати на увазі, що потерпілим може бути лише фізична особа, якій злочином заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду і яку визнано потерпілим відповідно до ч. 2 ст. 49 КПК України. Примирення винної особи з потерпілим (потерпілими) належить розуміти як акт прощення її ним (ними) в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором, та з яких мотивів. Звільнення винної особи від кримінальної відповідальності та закриття справи у зв`язку з примиренням із потерпілим можливе тільки в разі відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди. За наявності передбачених у ст. 46 КК України, підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим.

Внаслідок такого примирення потерпілий не наполягає на притягненні до кримінальної відповідальності винної особи, а остання відшкодовує завдані нею збитки або усуває заподіяну шкоду. При цьому саме потерпіла особа в даному випадку пропонує конкретні форми та механізм такого відшкодування або усунення. Якщо ж потерпілий незадоволений відшкодуванням, то застосування ст. 46 КК України є неможливим.

Таким чином, законодавець у ст. 46 КК України передбачив обов`язкову підставу (умову) для застосування даного виду звільнення від кримінальної відповідальності це відшкодування винним потерпілому завданих ним внаслідок вчинення кримінального проступку або необережного нетяжкого злочину збитків або усунення заподіяної шкоди.

Потерпілим у даному провадженні є ОСОБА_5 , якому ОСОБА_3 у повному обсязі відшкодував матеріальний збиток, завданий в ході лікування та відновлення фізичної шкоди здоров`ю, спричинений злочином.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений раніше не судимий, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, є нетяжким кримінальним правопорушенням, виходячи з визначеної ст. 12 КК України класифікації, вчинений у тверезому стані, він відшкодував шкоду потерпілому та претензії з його боку до обвинуваченого відсутні, який також під час підготовчого засідання не заперечував проти закриття справи, у зв`язку з примиренням з обвинуваченим, та подав відповідну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 КПК України, питання про звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав передбачених ч. 2 ст. 284 КПК України, відповідно до якої, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Таким чином, з урахуванням того, що ОСОБА_3 вчинив вперше кримінальне правопорушення, яке є нетяжким злочином, свою вину визнав повністю, примирився із потерпілим, відшкодував йому завдану шкоду, щиро розкаявся, учасники кримінального провадження не заперечували проти задоволення клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням з потерпілим, суд, переконавшись у добровільності їх позиції, які розуміють роз`яснені їм наслідки звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 46 КК України, вважає за необхідне клопотання захисника обвинуваченого задовольнити та звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, та на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закрити.

Питання щодо процесуальних витрат суд вирішує відповідно до вимог глави 8 Розділу І КПК України.

Закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України) є нереабілітуючою підставою, що було роз`яснено обвинуваченому, та який не заперечував проти закриття провадження з цих підстав.

На підставі ст. 174 КПК України, арешт накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 06.06.2025 року на майно, а саме: автомобіль «BMW 320», д/н НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 25.07.2024 року ТСЦ №5141, належить: ОСОБА_3 , підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 122, 124 КПК України підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати, витрачені на залучення експертів, у зв`язку з проведенням судових експертиз на загальну суму 16115 гривень 04 копійки, а саме: судової авто-технічної експертизи технічного стану автомобіля «BMW 320», д/н НОМЕР_1 , вартістю 2986 гривень 56 копійок; судової транспортно-трасологічної експертизи автомобіля«BMW 320», д/н НОМЕР_1 , вартістю 2968 гривень 56 копійок; комплексної судово комп`ютерно-технічної та авто-технічної експертизи по обставинам дорожньо-транспортної пригоди, вартістю 10177 гривень 92 копійки.

Крім того, Приморською окружною прокуратурою м. Одеси, подано цивільний позов в інтересах держави в особі КНП «Міська клінічна лікарня №1» ОМР, про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 25314 (двадцять п`ять тисяч триста чотирнадцять) гривні 03 (три) копійки.

В судовому засіданні сторона захисту надала докази щодо відшкодування ОСОБА_3 витрат на стаціонарне лікування потерпілого на користь КНП «Міська клінічна лікарня №1».

Відповідно до ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Водночас кримінальний процесуальний закон не передбачає вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні під час закриття провадження.

Разом з тим, оскільки звільнення від кримінальної відповідальності на підставі статті 46 КК у зв`язку із примиренням обвинуваченого з потерпілим не є реабілітуючою підставою, то потерпіла особа не позбавлена можливості звернутися до суду з позовною заявою про відшкодування шкоди.

Беручи до уваги, що обвинувальний вирок не ухвалюється та не постановляється ухвала про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру стосовно ОСОБА_3 , суд доходить висновку, що цивільний позов поданий Приморською окружною прокуратурою м. Одеси в інтересах держави в особі КНП «Міська клінічна лікарня №1» ОМР, слід залишити без розгляду.

Питання щодо речових доказів судом вирішується в порядку вимог ст. 100 КПК України.

На підставі ст. 46 КК України, керуючись п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 100, 124, 174, 285, 286, 288, 314, 315, 372, 376, 395, 532 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із примиренням винного із потерпілим, на підставі вимог ст. 46 КК України.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000484 від 01.04.2025 року, стосовно ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрити, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати, витрачені на залучення експертів, у зв`язку з проведенням судових експертиз на загальну суму 16115 (шістнадцять тисяч сто п`ятнадцять) гривень 04 (чотири) копійки, а саме:

- судової авто-технічної експертизи технічного стану автомобіля «BMW 320», д/н НОМЕР_1 , вартістю 2986 (дві тисячі дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 56 (п`ятдесят шість) копійок;

- судової транспортно-трасологічної експертизи автомобіля«BMW 320», д/н НОМЕР_1 , вартістю 2968 (дві тисячі дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 56 (п`ятдесят шість) копійок;

- комплексну судово комп`ютерно-технічну та авто-технічну експертизу по обставинам дорожньо-транспортної пригоди, вартістю 10177 (десять тисяч сто сімдесят сім) гривень, 92 (дев`яносто дві) копійки.

Цивільний позов Приморської окружної прокуратури м. Одеси, поданий в інтересах держави в особі КНП «Міська клінічна лікарня №1» ОМР, про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 25314 (двадцять п`ять тисяч триста чотирнадцять) гривні 03 (три) копійки залишити без розгляду.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 06.06.2025 року на майно, а саме: автомобіль «BMW 320», д/н НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 25.07.2024 року ТСЦ №5141, належить: ОСОБА_3 , скасувати.

Речові докази:

- автомобіль «BMW 320», д/н НОМЕР_1 , вважати повернутим власнику ОСОБА_3 , згідно зберігальної розписки від 13.05.2025 року;

- компакт-диск DVD-R, з відеозаписом з камер зовнішнього відеоспостереження, належних ОСББ «Пальміра», розташованої на будівлі 5 по вул. Генуезька, в м. Одесі, з фіксуванням моменту наїзду транспортного засобу на пішохода, зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом семи днів з моменту її проголошення.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_7