УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року

м. Київ

справа № 635/9104/23

провадження № 51-1862ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Харківського районного суду Харківської області від 29 листопада 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року у кримінальному провадженні № 0000357 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, зареєстрованого у АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Харківський районний суд Харківської області вироком від 29 листопада 2024 року визнав ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК і призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна.

Вирішив питання, які стосуються: початку строку відбування покарання; зарахування строку попереднього ув`язнення; запобіжного заходу; процесуальних витрат; арешту майна та речових доказів у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за незаконне придбання, зберігання та перевезення особливо небезпечної психотропної речовини з метою збуту, в особливо великих розмірах за таких обставин.

Так, ОСОБА_4 у період з 09 до 10 липня 2023 року у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці умисно незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину PVP у особливо великих розмірах та став зберігати її у сумці, одягненій на ньому через плече, з метою подальшого збуту.

10 липня 2023 року приблизно о 18:00 ОСОБА_4 сів у автобус маршрутного таксі «Люботин - Харків», таким чином умисно з метою збуту незаконно розпочав перевезення при собі вказаної особливо небезпечної психотропної речовини в особливо великих розмірах з м. Люботин до м. Харків.

Цього ж дня, приблизно о 18:17, діяння ОСОБА_4 були викриті працівниками поліції на стаціонарному посту, розташованому на автомобільній дорозі Київ-Харків-Довжанський, біля будинку АДРЕСА_2 під час зупинки згаданого вище маршрутного таксі, де під час проведення огляду місця події в період з 20:25 до 20:58 у нього із вдягненої на ньому сумки було вилучено полімерний, прозорий згорток, який містив особливо небезпечну психотропну речовину в особливо великому розмірі - PVP загальною масою 720,6354 г.

Харківський апеляційний суд ухвалою від 18 лютого 2025 року вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 залишив без змін.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

У поданій касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати постановлені щодо ОСОБА_4 судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Як зазначає ОСОБА_5 , протокол огляду місця події від 10 липня 2023 року та показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 містять між собою неузгодженості.

На переконання захисника, свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є зацікавленими особами, оскільки перебувають у відносинах службового підпорядкування між собою та мають зв`язок з органом досудового розслідування. На думку захисника, показання свідка ОСОБА_8 необхідно оцінювати критично.

Захисник уважає, що суд допустив помилкове тлумачення показань засудженого в частині його пояснень стосовно знаходження психотропної речовини в його рюкзаку.

Стверджує про інсценування інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, оскільки експертиза вилучених у нього речовин була призначена 11 липня 2023 року, тоді як відомості до ЄРДР були внесені 10 липня 2023 року о 20:51 і органу досудового розслідування вже була відома особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, а також правова кваліфікація діяння.

Також захисник зазначає, що обставини, відображені у протоколі огляду місця події, не відповідають дійсності, а саме проведення фактичного затримання і його часу, час, місце вилучення речовини та мобільних телефонів ТМ «Xiaomi» та ТМ «Nokia».

Зазначає, що постанова про визнання та приєднання предметів як речових доказів від 10 липня 2023 року не містить обставин пакування до сейф-пакетів тимчасово вилученого майна у ході огляду місця події від 10 липня 2023 року, крім виявленого і вилученого згортку.

Вважає неналежними доказами протокол за результатами здійснення негласних (розшукових) дій від 15 вересня 2023 року та протокол огляду предмету від 10 липня 2023 року.

Стверджує, що підстав для огляду предмета 11 липня 2023 року не було, оскільки ухвала слідчого судді про накладення арешту була постановлена 12 липня 2023 року.

За твердженням захисника, апеляційний суд не усунув порушення допущені місцевим судом. Також указує про порушення судом апеляційної інстанції вимог ч. 3 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), оскільки цей суд не дослідив показання свідків та протокол огляду.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень під час розгляду справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Отже, виходячи з наведених положень процесуального закону суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставою для перегляду судових рішень у касаційному порядку.

Під час перевірки доводів, наведених у касаційних скаргах, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.

Водночас касаційний суд наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу (ч. 1 ст. 433 КПК).

За змістом ст. 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок і який оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

З огляду на викладене Суд відхиляє доводи касаційної скарги захисника, у яких захист оспорює встановлені за результатами судового розгляду обставини, викладаючи власну версію подій, оскільки вони стосуються по суті невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Місцевий суд, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази в їх сукупності, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК.

Зокрема, постановляючи вирок, місцевий суд урахував показання:

засудженого ОСОБА_4 , який винуватості не визнав та заперечив факт ведення переписки на телефоні ОСОБА_8 , заявив, що не брав цей телефон до рук. Водночас визнав, що рюкзак, у якому була виявлена заборонена речовина, належить йому, проте пояснити, чому ця речовина перебуває в його рюкзаку, не зміг.

Свідків: ОСОБА_6 (чергового на посту в смт Пісочин Харківської області), який пояснив, що під час перевірки громадян, що їхали в автобусі, був виявлений чоловік без документів. Коли з автобуса вийшли двоє осіб, службовий собака почав гавкати в бік ОСОБА_4 , який виклав свої речі, серед яких був і прозорий пакет. Він пояснив, що це сіль, яку він знайшов у посадці;

ОСОБА_7 (кінолога), яка вказала, що під час перевірки автобуса собака зреагувала на наркотики і у одного з пасажирів у нагрудній сумці було виявлено пакунок вагою приблизно один кілограм;

ОСОБА_8 (знайомого ОСОБА_4 , який їхав разом із ним в автобусі), який пояснив, що разом з ОСОБА_4 він їхав до м. Харкова. Вказав, що ОСОБА_4 користувався його телефоном, заходив у застосунок «Telegram» і з кимось листувався, після чого повернув йому телефон. Крім того, свідок зазначив, що коли вони з ОСОБА_4 вийшли з автобуса для перевірки документів, за пропозицією співробітника поліції ОСОБА_4 добровільно відкрив рюкзак і показав прозорий пакунок. На запитання, що це, ОСОБА_4 спочатку відповів, що не знає, що там, і ніби то знайшов його в кущах, а згодом - що замовив його на сайті.

Також суд узяв до уваги письмові докази, серед яких:

протокол огляду місця події від 10 липня 2023 року та відеозапис цієї слідчої дії, відповідно до якого ОСОБА_4 добровільно із сумки видав слідчому полімерний прозорий згорток з вмістом речовини світло-жовтого кольору у кристалічному стані, посередині згорток обмотаний липкою стрічкою білого кольору. Під час огляду було розрізано пакунок та відокремлено частину кристалічної речовини світло-жовтого кольору та поміщено у сейф пакет, решту упаковано в інший сейф пакет. Також, було вилучено мобільні телефони ТМ «Xiaomi» та ТМ «Nokia»;

протокол огляду предмета від 10 липня 2023 року, згідно з яким в присутності власника ОСОБА_8 оглянутий мобільний телефон ТМ «Xiaomi». Останній повідомив, що цей телефон надає ОСОБА_4 , який працює закладчиком і немає свого телефону. Під час огляду у додатку «Telegram» виявлено листування з особою з обліковим записом «ОСОБА_9 НОМЕР_1 », предметом якого є робота в Інтернет-магазині з продажу наркотичних засобів та психотропних речовин;

протокол за результатами здійснення негласних слідчих (розшукових) дій зняття інформації з електронних інформаційних систем (мобільного телефона ТМ «Xiaomi») від 15 вересня 2023 року, відповідно до якого у зазначеному телефоні виявлені знімки створені 09 липня 2023 року з перепискою ОСОБА_4 та « ОСОБА_9 », де обговорюється оренда квартири, населений пункт куди прямує ОСОБА_4 та указано місце, де ОСОБА_4 має забрати наркотичні засоби з координатами, фасування «кладу», місце знаходження ОСОБА_4 та куди приховати наркотичні засоби; знімки створені 10 липня 2023 року з перепискою ОСОБА_4 та «ОСОБА_9» із зображенням пакету великого розміру на вагах, місця знаходження «кладу» наркотичних речовин з координатами та датою 04 червня 2023 року й час 17:05, місця знаходження «кладу» наркотичних речовин з координатами, датою 28 травня 2023 року, часом 14:49 та написом «індустріальний район»; зображенням «ОСОБА_9» номером телефону НОМЕР_2 та знімки місць знаходження наркотичних засобів;

висновок експерта від 11 липня 2023 року № СЕ 19/121-23/14594-НЗПРАП, згідно з яким надана на дослідження речовина, вилучена у ОСОБА_4 , містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP масою 4,6554 г;

висновок експерта від 17 серпня 2023 року № 21257, відповідно до якого інша основна частина вилученої у ОСОБА_4 речовини містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP масою 715,980 г.

З`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази в їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Водночас суд надав критичну оцінку показанням ОСОБА_4 щодо його непричетності до вилучених у нього психотропних речовин, оскільки він сам у судовому засіданні визнав, що психотропна речовина містилася саме в його сумці.

Апеляційний суд перевірив ці висновки в частині доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, визнав їх правильними і належним чином умотивованими.

Водночас з рішення апеляційного суду випливає, що цей суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги захисника, навів ґрунтовні мотиви їх відхилення.

Зокрема, суд визнав безпідставними твердження захисника щодо зацікавленості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які не підтверджені жодними об`єктивними доказами. Також суд зазначив, що підпорядкованість цих осіб, зумовлена виконанням ними службових обов`язків, у цьому випадку не має значення, оскільки вони є працівниками Державної прикордонної служби України та Національної поліції України, які виконують свої безпосередні службові обов`язки з перевірки документів усіх осіб, що перетинають пункт пропуску.

Суд також визнав неспроможними аргументи захисника ОСОБА_5 про те, що слідчий не мав підстав для проведення огляду предмета від 10 липня 2023 року через те, що ухвала слідчого судді про арешт майна була постановлена лише 12 липня 2023 року та зазначив, що наявність такої ухвали не свідчить про відсутність правових підстав для проведення огляду слідчим.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, вважає їх правильними, а доводи захисника непереконливими, такими, що спростовуються вищенаведеними й дослідженими судом доказами, які є логічними, послідовними й узгоджуються між собою.

ОСОБА_5 у касаційній скарзі вказує, що суд неповно відобразив у вироку показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

З цього приводу колегія суддів зазначає таке.

Як уже було вказано вище, до повноважень суду касаційної інстанції не належить перевірка достовірності доказів - це, передусім, є завданням судів попередніх інстанцій як судів факту.

Із судових рішень, що оскаржуються захисником, вбачається, що суди першої й апеляційної інстанцій оцінювали достовірність показань свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , наданих у судовому засіданні. Сумнівів у їхній правдивості в цих судів не виникло, оскільки зазначені показання загалом були послідовними, узгоджувалися між собою та з іншими обставинами, встановленими у кримінальному провадженні.

Крім того, Верховний Суд вже зазначав, що положеннями КПК не передбачено обов`язку суду дослівно викладати показання свідків, таке відображення повинно бути у тому обсязі, який необхідний для встановлення істини у кримінальному провадженні, (див., наприклад, постанову Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі №754/10882/17, провадження №51-1223км22). Колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні місцевий суд дотримався цих вимог.

До того ж, за результатами огляду місця події психотропну речовину було виявлено та вилучено з належної засудженому сумки, яка була при ньому, а не у іншої особи чи серед її речей.

Необхідно відмітити і непослідовність позиції захисника щодо оцінки показань зазначених нею свідків: з одного боку, вона стверджує, що місцевий суд не відобразив, нібито, важливу частину показань свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а з іншого - вказує на недопустимість використання показань цих свідків в цілому, через їх підпорядкованість органу досудового розслідування.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи захисника у касаційній скарзі не свідчать про те, що не відображені у вироку показання зазначених свідків спростовують висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також не ставлять під сумнів справедливість кримінального провадження в цілому. Відтак колегія не вбачає підстав вважати відсутність більш детального викладу показань свідків у рішенні суду істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, суд надав оцінку показанням засудженого ОСОБА_4 у частині того, що він не має відношення до вилучених у нього психотропних речовин та у вироку обґрунтував мотиви, з яких вони не були взяті до уваги.

Зокрема, ОСОБА_4 особисто підтвердив, що психотропна речовина перебувала саме в його сумці, і він достеменно знав, що вона є психотропною. Він також вказав, що частину цієї речовини він разом зі свідком ОСОБА_8 вжив. Водночас ОСОБА_4 не відмовився залишити сумку в автобусі, а навпаки - узяв її з собою, проте не зміг надати вичерпного пояснення, чому та за яких обставин речовина, яка нібито йому не належала, опинилася у його сумці.

Зважаючи на наведене, суд установив наявність у ОСОБА_4 особистої зацікавленості у збереженні вмісту сумки, а тому обґрунтовано дійшов висновку, що саме ОСОБА_4 є отримувачем пакунку з психотропною речовиною, про який йшлося також у листуванні, виявленому на телефоні, що належить свідку.

Також колегія суддів відхиляє твердження захисника про інсценування інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення через те, що експертиза вилучених у нього речовин була призначена 11 липня 2023 року, тоді як відомості до ЄРДР були внесені 10 липня 2023 року і органу досудового розслідування вже була відома особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, а також правова кваліфікація її діяння.

Пунктами 4 і 5 ч. 5 ст. 214 КПК визначено, що до ЄРДР вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела, а також попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Верховний Суд відзначає, що оскільки відомості до ЄРДР вносять до здійснення досудового розслідування, очевидно, що слідчий (дізнавач, прокурор), зазначає відомості щодо короткого викладу обставин і попередньої кваліфікації, виходячи із інформації, якою володіє на момент реєстрації.

Лише в ході розслідування, коли орган досудового розслідування встановить обставини визначені у ст. 91 КПК, стане зрозуміло, чи була попередня кваліфікація, яку внесено до ЄРДР і короткий виклад обставин, відповідними вчиненому діянню, або внесено припущення, яке не було підтверджено, і діяння має іншу кваліфікацію.

Саме тому законодавець, у ст. 214 КПК використав терміни «можуть» свідчити про вчинення кримінального правопорушення, «попередня» кваліфікація (див. наприклад постанову Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 17 травня 2023 року (справа 607/20877/19,провадження № 51-1403км23).

Неприйнятними є і доводи захисника стосовно того, що протоколи огляду місця події та огляду предмета від 10 липня 2023 року та результатів здійснення негласних слідчих (розшукових) дій від 15 вересня 2023 року є неналежними доказами, оскільки у колегії суддів немає підстав ставити під сумнів висновки судів попередніх інстанцій, які для обґрунтування своїх рішень, серед інших доказів, посилалися на згадані протоколи. Водночас у касаційній скарзі захисник не наводить доводів про порушення процесуального порядку отримання відомостей, що відображені у протоколах цих слідчих дії.

Крім того, захист у касаційній скарзі вказує на невідповідність обставин, зазначених у протоколі огляду місця події від 10 липня 2023 року, а також на відсутність опису процесу пакування тимчасово вилученого майна до сейф-пакетів у постанові про визнання та приєднання предметів як речових доказів від тієї ж дати, однак не обґрунтовує, яким чином ці обставини вплинули на законність і обґрунтованість судових рішень, постановлених щодо ОСОБА_4 , або на допустимість доказів.

Водночас Верховний Суд наголошує, що доводи захисника ОСОБА_5 не спростовують висновки місцевого суду, підтверджені судом апеляційної інстанції, про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що суд першої інстанції дослідив їх не повністю або з порушеннями, і може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно в разі, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

За правовою позицією об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеною в постанові від 03 квітня 2023 року у справі № 537/984/20 (провадження № 51-1747кмо22), в основі апеляційного перегляду судового рішення лежить перевірка його обґрунтованості й законності, задля чого апеляційний суд наділений відповідними процесуальними можливостями, ключовою із яких є перевірка повноти і правильності встановлення судом першої інстанції обставин кримінального провадження за результатами дослідження та оцінки доказів. Водночас лише в тій ситуації, коли суд апеляційної інстанції вбачає, що доводи в апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження виглядають обґрунтованими та потребують перевірки, він таку перевірку здійснює шляхом повторного дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, із дотриманням вимог ст. 404 КПК.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи доводи апеляційної скарги сторони захисту, не вважав за потрібне повторно досліджувати докази в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 404 КПК, оскільки захисник не навів доводів на обґрунтування того, що місцевий суд дослідив докази неповністю або з порушенням, а тому апеляційний суд обмежився аналізом доказів, безпосередньо сприйнятих судом першої інстанції, за результатами чого погодився з їх оцінкою.

Сама наявність клопотання про повторне дослідження того чи іншого доказу або факт непогодження сторони з висновками суду першої інстанції щодо оцінки доказів не зобов`язує суд апеляційної інстанції досліджувати всю сукупність доказів, оцінених у суді першої інстанції.

Відмова в задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту дослідження доказів, а про відсутність аргументованих доводів щодо необхідності цих дій.

Отже, Верховний Суд уважає, що під час здійснення апеляційної процедури не було допущено істотних порушень приписів ст. 404 КПК.

З урахуванням цього касаційний суд підсумовує, що вирок місцевого суду і ухвала апеляційного суду є належно вмотивованими й обґрунтованими і за змістом відповідають приписам статей 370, 419 КПК, у них наведені мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися, постановляючи рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були підставами для скасування судових рішень, за результатом розгляду касаційної скарги захисника в суді касаційної інстанції не встановлено.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Харківського районного суду Харківської області від 29 листопада 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3