Провадження № 1-кп/192/143/25
Ухвала

Іменем України

07 травня 2025 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-ще Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, кримінальне провадження №0000627, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 жовтня 2024 року, відносно ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Дніпропетровськ, який до затримання був зареєстрований і мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , на даний час утримується в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2024 року до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 08 січня 2025 року, дію якого ухвалою суду було продовжено до 04 квітня 2025 року.

Ухвалою суду від 19 березня 2025 року строк дії запобіжного заходу продовжено до 16 травня 2025 року включно.

В судовому засіданні, у відповідність до ст. 331 КПК України, прокурором заявлено клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого у виді тримання під вартою, в якому він зазначив, що на даний час ризики передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявні відносно обвинуваченого і не зникли, і тому вважав, що строк тримання під вартою слід продовжити.

Під час розгляду клопотання прокурор зазначив, що відносно обвинуваченого наявний ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений, захисник щодо продовження застосування запобіжного заходу, у виді тримання під вартою заперечували, просили відмовити в задоволені клопотання, оскільки ризики зазначені в клопотанні не підтверджені прокурором, при цьому обвинувачений просив змінити відносно нього запобіжний захід на більш м`який.

Потерпілі в судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, ознайомившись з клопотанням, суд приходить до такого висновку.

Згідно ст. 199 КПК України - клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

Під час продовження дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого, судом було вказано наявність ризиків передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, а також переховуватись від суду.

На даний час прокурор обґрунтовує підстави продовження строку тримання під вартою тим, що ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України наявний і не змінився.

На підтвердження вказаного прокурор лише посилається на тяжкість кримінального правопорушення в якому обвинувачується обвинувачений і на наявність у обвинуваченого судимостей.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Судом встановлено, що обвинувачений перебуває під вартою з 15 листопада 2024 року.

З цього часу органом досудового розслідування було закінчено досудове розслідування, направлено до суду обвинувальний акт, судом призначено судовий розгляд, і здійснено дослідження всіх письмових доказів, допитано потерпілу, обвинуваченого та свідків.

В даному судовому засіданні судом планувався допит свідків за епізодом крадіжки майна ОСОБА_6 .

Сторона обвинувачення в судове засідання, у відповідність до ч. 3 ст. 23 КПК України, свій обов`язок щодо забезпечення явки свідків не виконала, поважних причин не забезпечення явки свідків суду не повідомила.

При розгляді даного клопотання суд враховує правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12 січня 2012 року в справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку».

Також у рішенні ЄСПЛ в справі «Клішин проти України» зазначено, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Як зазначено в п. 111-112 Рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії» - обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції.

Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою («Строган проти України»).

Сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту (рішення ЄСПЛ у справі «Ніколова проти Болгарії»). Відповідно до рішення ЄСПЛ по справі «Ноймайстер проти Австрії» позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

Так само і подовження строку тримання під вартою не може застосовуватися через те, що вироком може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі (рішення у справі «Летельє проти Франції»; також див. справи «Панченко проти Росії», «Гораль проти Польщі», «Ілійков проти Болгарії»).

Враховуючи викладене, процесуальну поведінку сторони обвинувачення, яка без будь-яких поважних причин не виконує свій процесуальний обов`язок передбачений ч. 3 ст. 23 КПК України, тому суд вважає, що на даний час ризик, який вказується стороною обвинувачення з врахуванням тривалості розгляду справи, зменшився і є недостатнім для висновку щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.

У зв`язку з чим в задоволені клопотання прокурора слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 331 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: суддя ОСОБА_1