Справа № 932/1102/24
Провадження № 1-кс/932/517/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у приміщенні суду в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ ВП №7 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_4 , по кримінальному провадженню № 0000110 від 21.01.2024, про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В:

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання слідчого СВ ВП №7 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_4 , по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000110 від 21.01.2024 року, в якому слідчий просить накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , з метою запобігання можливого відчуження квартири або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, шляхом заборони відчуження та розпорядження нею.

В обґрунтування свого клопотання слідчий зазначає, що у провадженні СВ ВП №7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000110 від 21.01.2024.

В ході досудового розслідування встановлено, що 20.01.2024 року до чергової частини ВП № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надії заява від представника департаменту ЖКГ ДМР про те, що невстановлені особи подали від імені померлого ОСОБА_5 завідомо підроблені документи з метою подальшої приватизації квартири. (ЖЄО2656 від 20.01.2024).

Так, рішенням органу приватизації від 22.06.2023 № 2/20-23 було передано у приватну власність квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_5 . Копія приватизаційної архівної справи додається.

Після оформленні правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_2 до департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради надійшов запит приватного нотаріуса ОСОБА_6 щодо підтвердження видачі ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтва про право власності на зазначену квартиру.

Під час розгляду зазначеного запиту було з`ясовано, що заява та пакет документів на приватизацію квартири АДРЕСА_3 було подано до Центру надання адміністративних послуг 07.03.2023 (за довіреністю від 21.01.2022 № 16 НРР 829536, посвідченою приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 ) довіреною особою ОСОБА_8 .

За даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено актовий запис про смерть № 445 від 17.02.2023 по Шевченківському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дата смерті - 16.02.2023, що свідчить про те, що невстановленими особами було подано підроблені документи з метою заволодіння квартирою за вищевказаною адресою.

Так, об`єктом вчинення даного кримінального правопорушення є нерухоме майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, існують достатні підстави вважати, що майно (квартира) набута в результаті вчинення кримінального правопорушення, тобто є предметом злочину.

На теперішній час, виникла необхідність у накладенні арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , оскіл незастосування може призвести до подальшого відчуження квартири або інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме і реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна на теперішній час квартира за адресою: АДРЕСА_1 не приватизована, але невстановлені особи можуть і надалі вчиняти дії на її незаконне відчуження .

Розгляд клопотання доцільно розглянути без виклику теперішнього власника оскільки існує реальна загроза повторного відчуження будинку.

Виходячи з вищевикладеного, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

У судове засідання слідчий не з`явилась. Про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялась належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, вважаю можливим розглянути клопотання за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалось.

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього докази, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Поряд з цим, статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Арешт майна, відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, є заходом забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Метою арешту, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України є забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно з положеннями ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Частиною 1 статті 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту або обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчим суддею встановлено, що СВ ВП №7 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000110, відомості про яке внесені до ЄРДР 21.01.2024 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

Згідно доказів, що долучені слідчим до свого клопотання, вбачається, що підставою для внесення відомостей до ЄРДР слугувало майно, щодо якого вчиняються дії, які мають ознаки ч. 3 ст. 358 КК України, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою слідчого СВ ВП №7 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській ОСОБА_3 від 21.01.2024 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000110 від 21.01.2024 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

В разі не застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді заборони користування, розпорядження (відчуження, реалізації) майна та його можливе подальше незаконне відчуження або володіння ним, позбавить орган досудового можливості проведення об`єктивного та всебічного розслідування у даному кримінальному провадженні.

З наведених вище підстав, слідчий суддя вважає, що слідчим доведено, що у матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що зазначене майно має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні та без їх арешту та вилучення існує реальна загроза зміни слідової інформації, яка наявна на них на теперішній час, крім того необхідно провести ряд невідкладних слідчих (розшукових) та процесуальний дій, в тому числі експертних досліджень, для встановлення об`єктивної істини по кримінальному провадженню, у зв`язку з чим, з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя вважає за доцільне накласти арешт на майно, вказане у клопотанні.

Слідчий суддя враховує наявність правових підстав для накладання арешту, можливість використання вказаного речового доказу у кримінальному провадженні. Приймаючи до уваги, що вищевказані речі, можуть бути використані, як доказ фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, тому з метою збереження цього речового доказу та досягнення дієвості кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість клопотання, тому воно підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Оскільки вилучене майно необхідно зберігати в тому вигляді, в якому вони були вилучені, а також для забезпечення дієвості повного та всебічного розслідування злочину та проведення ряду відповідних експертиз, вважаю, що існують підстави для заборони користування, відчуження та розпорядження майном.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання про задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на вищезазначене майно, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто є предметом кримінального правопорушення та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, слідчий суддя з огляду на конкретні обставини справи та враховуючи, що необхідно виконати ряд слідчих дій, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне розслідування всіх обставин кримінального правопорушення, вважає наявними підстави для накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що в подальшому ускладнить встановлення істини у кримінальному провадженні та проведенню необхідних слідчих (процесуальних) дій.

Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 131, 170-173, 309, 372 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ ВП №7 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_9 , по кримінальному провадженню № 0000110 від 21.01.2024, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , встановивши заборону її відчуження та розпорядження.

Копію ухвали направити прокурору, слідчому та власнику майна не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_10