Справа № 346/2380/25
Провадження № 11-кп/4808/395/25
Категорія ст. 537 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 червня 2025 року, щодо ОСОБА_7 про застосування покарання за наявності кількох вироків,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 червня 2025 року задоволено клопотання начальника державної установи «Коломийська виправна колонія (№41)» про визначення остаточного покарання та зарахування визначеного строку попереднього ув`язнення в строк відбуття такого остаточного покарання.

Суд обґрунтував прийняте рішення тим, що ОСОБА_7 відбуває покарання з 20 листопада 2024 року і засуджений:

- вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2022 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування вказаного покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік;

- вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2023 року за ч. 3 ст. 185 КК України. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вказаним вироком від 08 листопада 2022 року, остаточне покарання визначене у виді позбавлення волі на строк чотири роки. Строк відбуття покарання визначено рахувати з моменту звернення вироку до виконання. Вирок набрав законної сили 24 листопада 2023 року. До того засуджений перебував під вартою з 13 грудня 2022 року;

- вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2023 року за ч. 1 ст. 187 КК України. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2022 року, остаточне покарання визначене у виді позбавлення волі на строк чотири роки. У строк відбуття даного остаточного покарання зараховано період попереднього ув`язнення з 19 листопада 2021 року по 17 червня 2022 року. Вказаний вирок від 30 листопада 2023 року набрав законної сили 02 січня 2024 року, початок строку остаточного покарання визначено рахувати з моменту звернення цього вироку до виконання з урахуванням початку відбування покарання за вище зазначеним вироком від 20 жовтня 2023 року;

- вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 грудня 2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених даним вироком та вироком цього суду від 20 жовтня 2023 року, остаточне покарання визначене у виді позбавлення волі на строк п`ять років та шість місяців. Строк відбуття остаточного покарання визначено рахувати з моменту звернення вироку від 07 грудня 2023 року до виконання. Цей вирок набрав законної сили 31 січня 2024 року. В строк остаточного покарання зараховано строк попереднього ув`язнення засудженого за період з 13 грудня 2022 року по 07 грудня 2023 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі;

- вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 лютого 2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком вказаного суду від 07 грудня 2023 року, остаточне покарання визначене у виді позбавлення волі на строк п`ять років та шість місяців. Строк відбуття остаточного покарання визначено рахувати з моменту звернення вироку від 09 лютого 2024 року до виконання. Вирок набрав законної сили 25 квітня 2024 року. У строк вказаного остаточного покарання зараховано часткове відбуте покарання за вироком від 07 грудня 2023 року;

- вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 квітня 2024 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, визначеного вироком вказаного суду від 09 лютого 2024 року, остаточне покарання визначене у виді позбавлення волі на строк п`ять років та шість місяців. Строк відбуття остаточного покарання визначено рахувати з моменту звернення вироку до виконання. Вирок від 30 квітня 2024 року набрав законної сили 02 жовтня 2024 року. У строк відбуття остаточного покарання зараховано термін попереднього ув`язнення засудженого в період з 08 травня 2019 року по 23 липня 2019 року.

Також судом також встановлено, що вироки від 30 листопада 2023 року та від 30 квітня 2024 року набрали законної сили. Таким чином, засуджений відбуває покарання за вказаними двома вироками без застосування покарання за наявності кількох вироків.

З метою недопущення порушення конституційних прав засудженого та виконання зазначених вироків, враховуючи неможливість погіршення становища засудженого під час процедури вирішення питання про застосування покарання за наявності кількох вироків відносно нього, суд дійшов висновку про необхідність вирішення цього питання з урахуванням норм ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки 30 квітня 2024 року ОСОБА_7 засуджено за злочини, вчиненні до ухвалення вироку від 30 листопада 2023 року.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та об`єднати вироки.

Зазначає, що 08 листопада 2022 року його було засуджено Тернопільским міськрайонним судом та звільнено з зали суду. Однак з 2019 по 2024 рік ним було скоєно інші злочини і по них було прийнято інший вирок. Вироком Тернопільского міськрайонного суду від 20 жовтня 2023 року було об`єднано з вироком від 08 листопада 2022 року.

Вказує, що в судовому засіданні мало розглядатися питання для об`єднання вироків від 12 червня 2019 року та вироку від 30 квітня 2024 року.

Вважає, що термін 3 роки ним відбутий за вироком від 12 червня 2019 року і йому слід зарахувати його у термін призначеного покарання 5 років і 6 місяців вироком Тернопільського міськрайонного суду від 30 квітня 2024 року.

Наголошує, що оскільки ним злочини за вироком від 30 квітня 2024 року скоєні до постановлення попереднього вирку від 12 червня 2019 року то ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 червня 2025 року вважає незаконною.

Під час апеляційного розгляду:

- засуджений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи і мотиви апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» «Завдання суду» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 7 цього Закону «Право на справедливий суд» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Неухильне дотримання передбачених законом вимог є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, встановлення істини в по ньому й прийняття правильного рішення.

Проте, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при ухваленні вироку не дотримався вказаних вимог закону.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання, зокрема про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком.

Відповідно до ст. 539 КПК України питання, які виникають під час виконання вироку вирішується судом, зокрема, за поданням органу або установи виконання покарань.

Як вбачається з клопотання начальника ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)» (а.п. 2-4) ОСОБА_7 засуджений:

- вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2022 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування вказаного покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік;

- вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2023 року за ч. 3 ст. 185 КК України. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вказаним вироком від 08 листопада 2022 року, остаточне покарання визначене у виді позбавлення волі на строк чотири роки. Строк відбуття покарання визначено рахувати з моменту звернення вироку до виконання. Вирок набрав законної сили 24 листопада 2023 року. До того засуджений перебував під вартою з 13 грудня 2022 року;

- вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2023 року за ч. 1 ст. 187 КК України. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2022 року, остаточне покарання визначене у виді позбавлення волі на строк чотири роки. У строк відбуття даного остаточного покарання зараховано період попереднього ув`язнення з 19 листопада 2021 року по 17 червня 2022 року. Вказаний вирок від 30 листопада 2023 року набрав законної сили 02 січня 2024 року, початок строку остаточного покарання визначено рахувати з моменту звернення цього вироку до виконання з урахуванням початку відбування покарання за вище зазначеним вироком від 20 жовтня 2023 року;

- вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 грудня 2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених даним вироком та вироком цього суду від 20 жовтня 2023 року, остаточне покарання визначене у виді позбавлення волі на строк п`ять років та шість місяців. Строк відбуття остаточного покарання визначено рахувати з моменту звернення вироку від 07 грудня 2023 року до виконання. Цей вирок набрав законної сили 31 січня 2024 року. В строк остаточного покарання зараховано строк попереднього ув`язнення засудженого за період з 13 грудня 2022 року по 07 грудня 2023 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі;

- вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 лютого 2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком вказаного суду від 07 грудня 2023 року, остаточне покарання визначене у виді позбавлення волі на строк п`ять років та шість місяців. Строк відбуття остаточного покарання визначено рахувати з моменту звернення вироку від 09 лютого 2024 року до виконання. Вирок набрав законної сили 25 квітня 2024 року. У строк вказаного остаточного покарання зараховано часткове відбуте покарання за вироком від 07 грудня 2023 року;

- вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 квітня 2024 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, визначеного вироком вказаного суду від 09 лютого 2024 року, остаточне покарання визначене у виді позбавлення волі на строк п`ять років та шість місяців. Строк відбуття остаточного покарання визначено рахувати з моменту звернення вироку до виконання. Вирок від 30 квітня 2024 року набрав законної сили 02 жовтня 2024 року. У строк відбуття остаточного покарання зараховано термін попереднього ув`язнення засудженого в період з 08 травня 2019 року по 23 липня 2019 року.

Суд першої інстанції встановив, що вироки від 30 листопада 2023 року та від 30 квітня 2024 року набрали законної сили. Таким чином, засуджений відбуває покарання за вказаними двома вироками без застосування покарання за наявності кількох вироків.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Суд апеляційної інстанції, аналізуючи наявні дані, доходить до висновку, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив наявні вироки та допустив неповноту судового розгляду.

Так, як вбачається з Постанови Верховного суду від 15 травня 2025 року (а.п. 30-34), вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 квітня 2024 року та ухвалу Тернопільского апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року скасовано судові рішення в частині засудження ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України за епізодом від 13 квітня 2019 року та кримінальне провадження в цій частині закрито на підставі п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Перекваліфіковано дії ОСОБА_7 за епізодами від 31 грудня 2018 року, 05 січня, 27 січня та 24 квітня 2019 року на ч. 1 ст. 162 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки. Вважати засудженим ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного даним вироком більш суворим покаранням, призначеним вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 лютого 2024 року, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, зарахувавши частково відбуте покарання за попереднім вироком.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при прийнятті ухвали від 04 червня 2025 року не врахував вищевказаної Постанови Верховного суду від 15 травня 2025 року, не вірно встановив обставини справи та відповідно зробив необґрунтовані висновки при визначенні остаточного покарання та зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбуття остаточного покарання.

Крім того, в матеріалах провадження відсутні всі копії вироків, які необхідні для прийнятті рішення.

Також відсутність вказаних копій не дає можливості колегії суддів перевірити інші доводи апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду .

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України підставою для призначення нового розгляду в суді першої інстанції є встановлення порушення передбаченого статтею 412 КПК України.

Суд апеляційної інстанції встановив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, яке є істотним, тому вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

При цьому, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність подання органу пробації, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність тому, при новому розгляді місцевому суду належить з`ясувати всі обставини, які мають значення для кримінального провадження, у порядку визначеному кримінальним процесуальним законом.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації»), у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації», повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно розглянути кримінальне провадження з суворим дотриманням норм КПК України та ухвалити законне, обґрунтоване, вмотивоване та справедливе рішення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 415, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 червня 2025 року, щодо ОСОБА_7 про застосування покарання за наявності кількох вироків скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_5

ОСОБА_4