Номер провадження: 11-сс/813/1041/25
Справа № 523/8247/25 1-кс/523/2798/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 15.05.2025, якою в межах к/п №0000775 від 01.12.2024стосовно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Білій Церкві Київської обл., громадянина України, з вищою освітою, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, офіційно не працевлаштованого, учасника бойових дій, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000775 від 01.12.2024було задоволено клопотання ст. слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 та застосовано стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 12.07.2025 включно, із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», із визначенням в якості альтернативного запобіжного заходу застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908 400 грн., з покладенням на нього у разі внесення застави певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України та в зазначеному кримінальному провадженні органом досудового розслідування доведено існування ризиків переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та експертів у даному кримінальному провадженні, можливого продовження злочинної діяльності та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, обумовлені тяжкістю покарання, що загрожує останньому у разі визнання винуватим; відсутністю у ОСОБА_8 легальних джерел матеріального забезпечення, корисливою спрямованістю кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється; необхідністю отримання висновків експертних досліджень та високим суспільним інтересом кримінального провадження.

Водночас, з урахуванням особи підозрюваного та обставин інкримінованого злочину, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність визначення підозрюваному ОСОБА_8 застави в якості альтернативного запобіжного заходу в максимальному розмірі, передбаченому п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважаючи її незаконною та необґрунтованою з огляду на наступні обставини:

- поза увагою слідчого судді залишилась недоведеність органом досудового розслідування наявності в даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, усталена практика ЄСПЛ свідчить про те, що ризик втечі підозрюваного не може бути встановлена лише на підставі суворості можливого вироку, при цьому, на підтвердження ризику переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду не наведено жодного реального факту; посилання органу досудового розслідування на існування ризику впливу підозрюваного ОСОБА_8 на свідків та експертів не підкріплені конкретними фактами або доказами, натомість, не надано жодних доказів того, що підозрюваний мав намір або здійснював такий вплив, а до матеріалів провадження не долучено жодного висновку експерта; заявлений органом досудового розслідування ризик вчинення іншого кримінального правопорушення спростовується тим, що ОСОБА_8 не має судимості, що свідчить про відсутність у нього кримінальної схильності або стійкого наміру до протиправної поведінки;

- слідчим суддею не було враховано того, що ОСОБА_8 проходив військову службу, під час якої отримав бойове поранення - акубаротравму, внаслідок чого неодноразово проходив лікування, на теперішній час перебуває під медичним наглядом та має діагноз - тривожно-депресивний розлад із інсомнічним синдромом (розлад сну), що виник після перенесеної гострої реакції на стрес, у зв`язку із чим останній в період часу з 14.09.2023 по 24.07.2024 отримував амбулаторну допомогу, а в період часу з 25.09.2023 по 16.10.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у лікарні; 31.10.2023 ОСОБА_8 було встановлено третю групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини; зазначені обставини свідчать про те, що утримання ОСОБА_8 під вартою в умовах слідчого ізолятора може призвести до значного погіршення стану здоров`я, включно з ризиком загострення психічних розладів;

- інформація, викладена в повідомленні ОСОБА_8 про підозру не відповідає дійсності, що ставиться під сумнів достовірність висунутої підозри та правильність правової кваліфікації, зокрема, слідчий без наявного експертного висновку щодо характеру, виду та кількості вилученої у підозрюваного речовини, посилається на припущення, при цьому, в повідомленні не зазначено точної ваги чи кількості наркотичних засобів, а також зазначено, що вилучена речовина є алкалоїдною та належить до психотропних речовин, проте така речовина відсутня в офіційному переліку МОЗ України;

- на момент затримання ОСОБА_8 не було внесено нових відомостей до ЄРДР щодо виявленого факту зберігання наркотичних засобів під час обшуку, що свідчить про порушення порядку внесення відомостей до ЄРДР та є підставою для визнання затримання незаконним.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та змінити підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт із забороною цілодобово залишати житло з покладенням на нього додаткових обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а також зменшити розмір застави до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_7 , який вимоги своєї апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5-ть років.

Так, на підставі аналізу матеріалів судового провадження вбачається, що 15.05.2025 ОСОБА_8 було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України (а.с. 59-63), санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 9-ти до 12-ти років з конфіскацією майна.

За приписами ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, зокрема, у тому, що він, діючи за попередньою змовою із невстановленою особою, маючи спільний корисливий умисел та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, дотримуючись заходів конспірації для уникнення викриття з боку правоохоронних органів, бажаючи діяти таємно, незаконно придбав від невстановленої особи, за невстановлених обставин, у невстановлений час та у невстановленому місці, психотропну речовину та наркотичний засіб у невстановленій кількості з метою подальшого їх збуту та почав незаконно зберігати до 13.05.2025 включно за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 .

Так, 13.05.2025 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за вищевказаною адресою було виявлено та вилучено розфасовану речовину рослинного походження зеленого кольору, порошкоподібну речовину білого кольору, пігулки трикутної форми синього кольору, зіп-пакети, електронні ваги з нашаруванням білого кольору, грудоподібну речовину білого кольору в особливо великому розмірі; за допомогою набору для експрес-аналізу було встановлено, що в грудоподібній речовині основою є алкалоїдна речовина, що являється психотропною речовиною.

Зазначена підозра, всупереч твердженням сторони захисту, обґрунтовується матеріалами провадження, долученими органом досудового розслідування до клопотання.

Що стосується доводів захисника з приводу того, що викладені органом досудового розслідування у повідомленні про підозру відомості стосовно характеру, виду та кількості вилученої у підозрюваного речовини є припущеннями, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що прокурором ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційного суду було долучено до матеріалів провадження повідомлення про зміну раніше повідомленої ОСОБА_8 підозри від 10.06.2025, за змістом якої 13.05.2025 за місцем проживання ОСОБА_8 було виявлено та вилучено розфасовану речовину рослинного походження зеленого кольору, порошкоподібну речовину білого кольору, пігулки трикутної форми синього кольору, зіп-пакети, електронні ваги з нашаруванням білого кольору, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - 4-ММС загальною масою 256 г (кількісний вміст 4-ММС становить 195.84 г, що згідно таблиці №2 до наказу МОЗ України №188 «Про затвердження таблиць невеликих, великих, особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речових і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» являється особливо великим розміром).

Підставою для зміни раніше повідомленою ОСОБА_8 підозри стало встановлення нових фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення та отримання долученого прокурором в судовому засіданні висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №СЕ-19/116-25/12164-НЗПРАП від 24.05.2025.

Зазначені обставини спростовують посилання сторони захисту на наявність сумнівів у достовірності висунутої ОСОБА_8 підозри та правильності кваліфікації його дій саме за ч. 3 ст. 307 КК України.

Окрім того, колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Відповідно до п.п. 34-36 рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України», обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла бути підставою для його першого взяття під вартою.

Водночас, колегія суддів не погоджується із доводами сторони захисту про недоведеність органом досудового розслідування існування в зазначеному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України з огляду на наступні обставини.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Так, апеляційний суд, погоджуючись із висновком слідчого судді, зазначає, що в даному випадку органом досудового розслідування було доведено існування ризиків того, що підозрюваний ОСОБА_8 може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на експертів та свідків у провадженні, можливого продовження злочинної діяльності та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, обумовлені тим, що: ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, відповідальність за який передбачена у виді позбавленням волі на строк від 9-ти до 12-ти років з конфіскацією майна; останній має процесуальну можливість ознайомлюватись із матеріалами провадження та, як наслідок, анкетними даними свідків, які підлягають безпосередньому допиту судом 1-ої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті, а також експертів, які будуть проводити відповідні експертні дослідженні в даному кримінальному провадженні; у ОСОБА_8 відсутні міцні соціальні зв`язки за місцем постійного проживання, зокрема, останній не одружений та офіційно не працевлаштований, тобто законних засобів для існування не має.

На переконання колегії суддів, в даному випадку тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів сама по собі може бути достатнім мотивом для здійснення дій, направлених на переховування підозрюваного від органів досудового розслідування й суду та зазначена позиція апеляційного суду кореспондується із практикою ЄСПЛ, який в рішенні «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Більш того, апеляційний суд також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», оскільки кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , пов`язане із незаконним придбанням та зберіганням з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини - 4-ММС, яка, в свою чергу, має негативний вплив на осіб, які вживають зазначені речовини, що в подальшому тягне за собою систематичність такого вживання та подальші непоправні наслідки для осіб, які вживають такі речовини, їх родин та суспільства в цілому.

Водночас, колегія суддів приймає до уваги посилання сторони захисту на те, що підозрюваний ОСОБА_8 раніше не судимий, проте зауважує на тому, що зазначена обставина, з урахуванням обставин вчинення злочину, в якому останній обґрунтовано підозрюється, його характеру та тяжкості, а також встановлених вище ризиків, не може слугувати підставою для застосування стосовно ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Отже, враховуючи викладені вище обставини, колегія суддів доходить переконання, що органом досудового розслідування була доведена неможливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою для запобігання названим вище ризикам.

Водночас, апеляційний суд приймає до уваги та вважає слушними твердження захисника з приводу того, що підозрюваний ОСОБА_8 проходив військову службу, приймав участь в бойових діях, внаслідок чого отримав бойове поранення, внаслідок чого неодноразово проходив лікування, а також наразі має діагноз - тривожно-депресивний розлад із інсомічним синдромом, у зв`язку із чим підозрюваний неодноразово проходив лікування в медичних закладах (а.с. 80-85, 87-95, 97).

Разом із тим, в контексті надання оцінки твердженням сторони захисту з приводу того, що перебування ОСОБА_8 під вартою в умовах слідчого ізолятора може призвести до значного погіршення стану його здоров`я, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступні обставини.

Так, в умовах слідчого ізолятору ув`язненим особам забезпечується необхідна медична допомога відповідно до законодавства про охорону здоров`я, зокрема, положеннями наказу МЮ України №460/5 від 18.03.2013 «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», наказу МЮ України та МОЗ України №239/5/104 від 10.02.2012 «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» встановлено, що керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

За встановлених обставин, враховуючи те, що ОСОБА_8 в умовах перебування під вартою в слідчому ізоляторі не позбавлений права на отримання кваліфікованої медичної допомоги, зазначена захисником обставина стосовно ймовірного та гіпотетичного погіршення стану здоров`я підозрюваного не свідчить про неможливість утримання останнього під вартою та не може слугувати достатньою підставою для висновку про необхідність застосування стосовно підозрюваного більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу.

З огляду на викладене вище, на переконання апеляційного суду, слідчий суддя дійшов цілком обґрунтованого висновку про доведеність органом досудового розслідування неможливості застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою для запобігання зазначеним ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки останнього.

Що стосується посилань захисника на те, що затримання підозрюваного ОСОБА_8 було незаконним, оскільки було здійснено тільки за фактом збуту наркотичних засобів, колегія суддів зауважує на безпідставності таких тверджень, натомість, аналіз матеріалів, долучених до клопотання органу досудового розслідування, свідчить про те, що затримання ОСОБА_8 було здійснено в межах к/п №0000775, відомості про яке були першочергово внесені органом досудового розслідування за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України (а.с. 41-43 та 6 відповідно), в присутності його захисника ОСОБА_10 , після проведення за місцем його проживання обшуку.

Факт подальшого внесення змін до правової кваліфікації кримінального правопорушення в межах даного к/п №0000775 та оголошення ОСОБА_8 підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України не може свідчити про незаконність затримання останнього за підозрою у вчиненні злочину, оскільки внесення таких змін було обумовлено об`єктивними критеріями, пов`язаними із встановленням органом досудового розслідування нових фактичних обставин кримінального провадження (фактичної кількості та ваги вилученої за місцем проживання підозрюваного забороненої речовини), натомість, затримання ОСОБА_8 проводилось за встановлених на той час фактичних обставин, зокрема, за відсутності у органу досудового розслідування достеменної та повної інформації задля точної кваліфікації кримінального правопорушення з огляду на обсяг забороненої речовини та об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення.

В контексті надання оцінки вимогам апеляційної скарги сторони захисту з приводу зменшення застосованої стосовно підозрюваного ОСОБА_8 застави в якості альтернативного запобіжного заходу до 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, колегія суддів зауважує на наступному.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно із п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину встановлюється у розмірі від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, розмір застави визначається слідчим суддею, судом, відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

В цьому контексті апеляційний суд приймає до уваги положення п. 25 рішення ЄСПЛ у справі «Істоміна проти України» від 13.01.2022, в якому Суд зауважує на тому, що загальні принципи щодо обґрунтування визначення розміру застави наведені в рішеннях у справах «Корбан проти України» (Korban v. Ukraine), заява №26744/16, п.п. 154-157, від 04.07.2019), та «Мангурас проти Іспанії» [ВП] (Mangouras v. Spain), заява №12050/04, п.п. 78-81, ЄСПЛ 2010). Зокрема, гарантія, передбачена п. 3 ст. 5 Конвенції, покликана забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок передбачуваного злочину, а лише присутність обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого, належне йому майно та його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителів у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (див. рішення у справі «Гафа проти Мальти» (Gafа v. Malta), заява №54335/14, п. 70, від 22.05.2018). Оскільки відповідне питання є основоположним правом на свободу, гарантованим ст. 5 Конвенції, органи державної влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так і для вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Тяжкість обвинувачень, пред`явлених обвинуваченому, не може бути вирішальним фактором для виправдання розміру застави (див. рішення у справі «Хрістова проти Болгарії» (Hristova v. Bulgaria), заява №60859/00, п. 111, від 07.12.2006).

В даному випадку апеляційний суд зауважує на тому, що слідчим суддею підозрюваному ОСОБА_8 було визначено заставу в якості альтернативного запобіжного заходу в розмірі, передбаченому вимогами вищевикладеного п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, а сам в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка, з огляду на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_8 злочину, пов`язаного із незаконним придбанням та зберіганням з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини в особливо великих розмірах, майновий та сімейний стан підозрюваного, який не одружений та не працевлаштований, а також доведені органом досудового розслідування ризики, не є непомірною для підозрюваного та, з огляду на можливу перспективу її втрати, здатна забезпечити виконання покладених на нього обов`язків та його належну процесуальну поведінку в кримінальному провадженні у разі її внесення.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, тому законна, обґрунтована та вмотивована ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 15.05.2025, якою стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 12.07.2025 включно, із визначенням розміру застави в розмірі 908 400 грн.- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4