Справа № 201/4535/25
Провадження № 1-кп/201/844/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі: судді ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000081 від 12.02.2025 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Солоне Вільнянського р-ну Запорізької області, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, не одружений, на утриманні має дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, який проходив службу на посаді майстраномера обслуги артилерійської батареї 1 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 10.12.2020 вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 407 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік. 18.02.2021 поставлений на облік Вільнянського РВ філіалу ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області. 17.05.2022 знятий з обліку Вільнянського РВ філіалу ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області за ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 15.02.2022 у зв`язку з закінченням іспитового строку,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 408 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3 (ВКЗ)

захисник ОСОБА_5 (ВКЗ)

ВСТАНОВИВ:

1.Обставини, які встановлені судом

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст.ст. 4, 17 Закону України «Про Оборону України» у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії, у тому числі проведення спеціальних операцій (розвідувальних, інформаційно-психологічних тощо) у кіберпросторі.

З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.

У зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан. 14.03.2022 Указом Президента України №133/2022, що затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 30 діб з 05 години 30 хвилин 26.03.2022. 18.04.2022 Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб. 21.04.2022 Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022, що затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб. 17.05.2022 Указом Президента України № 341/2022, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб з 05 години 30 хвилин 25.05.2022. 22.05.2022 Указом Президента України № 341/2022, що затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану продовжено з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб. 12.08.2022 Указом Президента України №7664 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 строком на 90 діб. Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022 передбачено, що з 05 години 30 хвилин, в Україні продовжено дію воєнного стану строком на 90 діб до 21 листопада 2022 року. Указом Президента України від 07.11.2022 № 757/2022 передбачено, що з 05 години 30 хвилин, в Україні продовжено дію воєнного стану строком на 90 діб до 19 лютого 2023 року. Указом Президента України від 06.02.2023 № 58/2023 передбачено, що 19 лютого 2023 року з 05 години 30 хвилин в Україні продовжено дію воєнного стану строком на 90 діб до 20 травня 2023 року. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 01 травня 2023 року № 254/2023, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в України» від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб до 18 серпня 2023 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 26 липня 2023 року № 451/2023, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в України» від 27 липня 2023 року № 9532-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб до 15 листопада 2023 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 листопада 2023 року № 734/2023, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в України» від 08 листопада 2023 року № 3429-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб до 14 лютого 2024 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 05 лютого 2024 року № 49/2024, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в України» від 06 лютого 2024 року № 3564-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб до 14 травня 2024 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 травня 2024 року № 271/2024, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в України» від 08 травня 2024 року № 3684-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб до 12 серпня 2024 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 28.10.2024 №740/2024, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 29.10.2024 №4024-ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року до 05 години 30 хвилин 8 лютого 2025 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.01.2025 № 26/2025, затверджений Законом України « Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.01.2025 № 4220-ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб - з 05 годин 30 хвилин 08 лютого 2025 року до 05 годин 30 хвилин 09 травня 2025 року.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.10.2024 №201 (по стройовій частині) старшого солдата ОСОБА_3 , призначено на посаду солдата резерву запасної роти, зараховано до списків особового складу та поставлено на всі види забезпечення.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.11.2024 №230 (по стройовій частині) старшого солдата ОСОБА_3 , призначено на посаду майстраномера обслуги 2 розрахунку 1 артилерійського взводу артилерійської батареї 1 парашутно-десантного батальйону НОМЕР_1 .

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст.ст. 4, 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем, старший солдат ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 14, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний бездоганно та неухильно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, в тому числі про надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності інших матеріальних засобів, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Поряд із цим, відповідно до ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця і виплачується у розмірах, що встановлюються КМУ.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» визначено виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Відповідно до п. 1 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (далі за текстом Порядок), цей Порядок визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Згідно п. 2 вказаного Порядку, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать винагороди і допомоги.

Пунктом 1 розділу ХХІІІ Порядку визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Пунктом 6 розділу ХХІІІ Порядку передбачено, що розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності. Пряма дійсна шкода збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Згідно зі ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Водночас ст. 1215 Цивільного кодексу встановлює, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Проте, майстер-номер обслуги 2 розрахунку 1 артилерійського взводу артилерійської батареї 1 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_3 , в порушення зазначених вимог законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, став на шлях вчинення кримінального правопорушення та вчинив привласнення чужого майна, яке перебувало в віданні особи, якщо воно вчинене в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах за наступних обставин.

Так, відповідно до наказу командира військової частини від 3 жовтня 2024 року старшого солдата ОСОБА_3 призначено на посаду солдата резерву запасної роти, встановлено посадовий оклад за вказаною посадою 2 470 гривень на місяць та визначено виплачувати йому надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% від посадового окладу та окладу за військове звання, а також надбавку за вислугу років на військовій службі у розмірі 25% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13 листопада 2024 року визначено, що старший солдат ОСОБА_3 прийняв справи та посаду майстра-номера обслуги 2 розрахунку 1 артилерійського взводу артилерійської батареї 1 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2 730 гривень. Також, вказаним наказом передбачено виплачувати ОСОБА_3 грошову надбавку за особливості проходження служби в розмірі 87,8% від посадового окладу та окладу за військове звання.

Надалі, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16 грудня 2024 року визначено на підставі наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, серед іншого, виплатити майстру-номеру обслуги 2 розрахунку 1 артилерійського взводу артилерійської батареї 1 парашутно-десантного батальйону грошову допомогу на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення за 2024 рік у сумі 25 043,48 гривень.

На підставі вказаного наказу 27 грудня 2024 року службові особи військової частини НОМЕР_1 помилково перерахували на розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у АТ «УКРСИББАНК», який належить старшому солдату ОСОБА_3 , грошові кошти в сумі 2 441 739,3 гривень, які надійшли на цей рахунок 28 грудня 2024 року як грошова допомога на оздоровлення, з яких фактично сума грошової допомоги ОСОБА_3 складала 24 667,83 гривень, а 2 417 071,47 гривень безпідставна переплата, тобто останній отримав у своє відання грошові кошти в сумі 2 417 071,47 гривень, які належать державі в особі військової частини НОМЕР_1 і які, відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України він зобов`язаний був повернути зазначеній військовій частині.

Проте, старший солдат ОСОБА_3 , вирішив зазначені грошові кошти військової частини НОМЕР_1 назад не повертати, а заволодіти ними та розпорядитись на власний розсуд.

Реалізуючи зазначений свій злочинний намір, старший солдат ОСОБА_3 , являючись військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, на особливий період і проходячи військову службу на посаді майстра-номера обслуги 2 розрахунку 1 артилерійського взводу артилерійської батареї 1 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 14, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1212, 1215 Цивільного кодексу України, п.п. 4, 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», діючи з прямим умислом, з корисливими мотивом і метою, направленими на особисте незаконне збагачення за рахунок чужого майна грошових коштів, які належать державі в особі військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи в районі ведення бойових дій на території Донецької області (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану), особисто відаючи грошовими коштами які належать державі в особі військової частини НОМЕР_1 в сумі 2 417 071,47 гривень, 28 грудня 2024 року вчинив їх привласнення шляхом утримання і неповернення вказаних грошових коштів військовій частині НОМЕР_1 , після чого з 28 грудня 2024 року по 07 січня 2025 року, використовуючи на власному мобільному телефоні мобільний додаток «UKRSIB online» з власного розрахункового рахунку № НОМЕР_2 , відкритого у АТ «УКРСИББАНК» здійснив безготівкові перекази грошових коштів на загальну суму 1 166 304,99 гривень, після чого, продовжуючи утримання і неповернення грошових коштів в сумі 1 250 766,48 гривень, які належать державі в особі військової частини НОМЕР_1 і залишились у віданні ОСОБА_3 на його розрахунковому рахунку № НОМЕР_2 , відкритому у АТ «УКРСИББАНК», 07 січня 2025 року взагалі самовільно залишив місце служби, чим привласнив грошові кошти на загальну суму 2 417 071,47 гривень, яка в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Дії старшого солдата ОСОБА_3 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України привласнення чужого майна, яке перебувало в віданні особи, якщо воно вчинене в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах.

Разом з тим, згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст.ст. 4, 17 Закону України «Про Оборону України`у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосуванняЗбройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії, у тому числі проведення спеціальних операцій (розвідувальних, інформаційно-психологічних тощо) у кіберпросторі.

З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.

У зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан. 14.03.2022 Указом Президента України №133/2022, що затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 30 діб з 05 години 30 хвилин 26.03.2022. 18.04.2022 Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб. 21.04.2022 Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022, що затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб. 17.05.2022 Указом Президента України № 341/2022, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб з 05 години 30 хвилин 25.05.2022. 22.05.2022 Указом Президента України № 341/2022, що затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану продовжено з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб. 12.08.2022 Указом Президента України №7664 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 строком на 90 діб. Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022 передбачено, що з05 години 30 хвилин, в Україні продовжено дію воєнного стану строком на 90 діб до 21 листопада 2022 року. Указом Президента України від 07.11.2022 № 757/2022 передбачено, що з 05 години 30 хвилин, в Україні продовжено дію воєнного стану строком на 90 діб до 19 лютого 2023 року. Указом Президента України від 06.02.2023 № 58/2023 передбачено, що 19 лютого 2023 року з 05 години 30 хвилин в Україні продовжено дію воєнного стану строком на 90 діб до 20 травня 2023 року. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 01 травня 2023 року № 254/2023, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в України» від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб до 18 серпня 2023 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 26 липня 2023 року № 451/2023, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в України» від 27 липня 2023 року № 9532-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб до 15 листопада 2023 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 листопада 2023 року № 734/2023, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в України» від 08 листопада 2023 року № 3429-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб до 14 лютого 2024 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 05 лютого 2024 року № 49/2024, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в України» від 06 лютого 2024 року № 3564-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб до 14 травня 2024 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 травня 2024 року № 271/2024, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в України» від 08 травня 2024 року № 3684-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб до 12 серпня 2024 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 28.10.2024 №740/2024, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 29.10.2024 №4024-ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року до 05 години 30 хвилин 8 лютого 2025 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.01.2025 № 26/2025, затверджений Законом України « Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.01.2025 № 4220-ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб - з 05 годин 30 хвилин 08 лютого 2025 року до 05 годин 30 хвилин 09 травня 2025 року.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.10.2024 №201 (по стройовій частині) старшого солдата ОСОБА_3 , призначено на посаду солдата резерву запасної роти, зараховано до списків особового складу та поставлено на всі види забезпечення.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.11.2024 №230 (по стройовій частині) старшого солдата ОСОБА_3 , призначено на посаду майстра номеру обслуги 2 розрахунку 1 артилерійського взводу артилерійської батареї 1 парашутно-десантного батальйону НОМЕР_1 .

Таким чином, старший солдат ОСОБА_3 в розумінні вимог ст.ст. 18, 19, 22, 401, диспозиції ст. 408 КК України є військовослужбовцем, тобто суб`єктом вказаного злочину та останньому було достеменно відомо про несення військової служби у час воєнного стану.

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст.ст. 4, 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем, старший солдат ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

За приписами статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Отже, старший солдат ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

Проте, старший солдат ОСОБА_3 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби за наступних обставин.

07 січня 2025, року старший солдат ОСОБА_3 усвідомлюючи реальну можливість участі у веденні бойових дій, а також з метою привласнення та неповернення грошових коштів, які належать державі в особі військової частини і перебували в його віданні на загальну суму 2 417 071,47 гривень вирішив не виконувати свої обов`язки щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та взагалі ухилитися від військової служби у військовій частині НОМЕР_1 .

Реалізуючи задумане, старший солдат ОСОБА_3 , являючись військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи військову службу на посаді майстра-номера обслуги 2 розрахунку 1 артилерійського взводу артилерійської батареї 1 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, в умовах воєнного стану, з метою ухилення від військової служби, без наміру її проходження у майбутньому, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, з метою привласнення та неповернення грошових коштів, які належать державі в особі військової частини і перебували в його віданні на загальну суму 2 417 071,47 гривень, без відповідних дозволів командирів, начальників та без поважних причин, близько 21 години 07 січня 2025 року незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та самовільно залишив місце служби, поблизу населеного пункту Юр`ївка Донецької області (більш точна адреса не розголошується в умовах воєнного стану) та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та незаконно перебував поза місцем служби до 06 березня 2025 року, тобто до часу доставлення його працівниками правоохоронного органу до військової частини НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_2 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану).

Дії старшого солдата ОСОБА_3 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

2.Позиція обвинуваченого

Під час судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень повністю та підтвердив їх вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаявся у вчиненому, просив суд суворо не карати. Цивільний позов визнав повністю, повідомив про добровільнеповернення суми у розмірі 1 510 598,62 гривні на розрахунковий рахунок військової частини НОМЕР_1 , яка у нього на той час залишилася (що також підтвердив прокурор).

3.Позиція представника потерпілого

Представник потерпілого в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_6 надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі.

4. Докази, які досліджені судом

Прокурор надав усне клопотання про розгляд справи у скороченому провадженні, на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, проти якого обвинувачений не заперечував.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також те, що обвинувачений не оспорює всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності його позицій немає.

Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, суд обмежився допитом обвинуваченого і дослідив документи, які характеризують її особу, а також цивільний позов.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими, суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

5.Висновок суду про винуватість обвинуваченого

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 та ч. 4 ст. 408 КК України, повністю та об`єктивно доведена.

Суд вважає, що умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у привласненні чужого майна, яке перебувало в віданні особи, вчинене в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, вірно.

Умисні дії ОСОБА_3 які виразились у дезертирстві, тобто у самовільному залишенні місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, вірно.

6.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

Загальні положення

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудним у розумінні ст. 19 КК України.

При призначенні покарання, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Класифікація вчинених кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 КК України за ступенем тяжкості вчиненого злочину, кримінальні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 191 КК України та ч. 4 ст. 408 КК України, віднесено до категорії особливо тяжких злочинів.

Обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд відносить щире каяття, добровільне часткове відшкодування завданого збитку.

Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Призначаючи основне покарання суд виходить із наступного.

При визначенні виду та міри основного покарання, яке слід застосувати до обвинуваченого, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєних ним злочинів, його соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, стать та вік, неперебування на обліку у лікарів нарколога і психіатра, рівень культури та освіти, соціально-психологічні риси, наявність нагород і відзнак за захист України (т. 1 а.п. 70), бажання продовжувати нести військову службу.

Тому, відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, визначаючи вид та міру покарання, яке слід застосувати до обвинуваченого, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєних ним кримінальних правопорушень, наслідків вчинення, соціальне та матеріальне становище обвинуваченого, стан здоров`я, стать та вік, неперебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра, рівень культури та освіти, наявність обставин, які пом`якшують покарання і відсутність їх обтяжуючих, тому, на думку суду, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання за ч. 5 ст. 191 КК України і ч. 4 ст. 408 КК України - у виді позбавлення волі на мінімальний строк, встановлений санкціями інкримінованих частин статей Кримінального кодексу.

При цьому підстави для застосування ст. 69, 75 КК України відсутні.

Призначаючи додаткові покарання суд виходить із наступного.

Санкція ч. 5 ст. 191 КК України передбачає основне покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, і додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

При призначенні виду додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади суд враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 02 лютого 2022 року у справі №344/16025/18, в якій він зазначив, що рішення суду про позбавлення такого права має бути чітко і ясно сформульоване в резолютивній частині вироку для того, щоб не виникало жодних сумнівів під час його виконання. Якщо в санкції статті Особливої частини КК визначено характер посади або вид (рід) діяльності, то формулювання покарання у вироку має точно відповідати змісту цієї санкції. Якщо ж покарання у санкції зазначене в загальній формі (наведене у формулюванні, що використовується у ст. 55 КК), суд повинен конкретизувати правову заборону і точно зазначити (описати, окреслити) у вироку характер та коло тих посад або вид (рід) тієї діяльності, права обіймати які чи займатися якою він позбавляє засудженого. Більше того, покарання має формулюватися таким чином, щоб засуджений не мав права обіймати зазначені у вироку посади або займатися забороненою діяльністю в будь-якій галузі (сфері), а також був позбавлений можливості обіймати такі посади або займатися такою діяльністю, які за змістом (характером) і обсягом повноважень є аналогічними тим, з якими було пов`язане вчинення кримінального правопорушення.

Тому суд призначає додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій.

Призначаючи додаткове покарання у виді конфіскації майна, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого і що згідно ч. 2 ст. 52 КК України конфіскація майна відноситься до додаткових видів покарання.

З огляду на вчинення ОСОБА_3 злочину проти власності, який виразився у привласненні чужого майна, яке належить державі, і яке перебувало в віданні особи, вчинене в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах, тобто за ч. 5 ст. 191 КК України, санкція якої передбачає безальтернативну конфіскацію майна, суд призначає покарання з конфіскацією всього належного йому майна на користь держави.

Підсумок.

Призначаючи обвинуваченому зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для його виправлення і перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення цілей покарання, передбачених ч. 2 ст. 50 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

7.Вирішення цивільного позову

Заступник керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 подав цивільний позов в інтересах військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_3 про стягнення шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, в сумі 868 991,84 грн. Указаний позов обвинувачений ОСОБА_3 визнав повністю.

Вирішуючи цивільний позов суд виходить із наступного.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого до початку судового розгляду.

Із змісту ч. 3 ст. 128 КПК України вбачається, що цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що умисними діями ОСОБА_3 військовій частині НОМЕР_1 завдано матеріальну шкоду загальною сумою 2 417 071,47 гривень, яка компенсована ОСОБА_3 шляхом повернення часткової суми у розмірі 1 510 598,62 гривні на розрахунковий рахунок військової частини НОМЕР_1 . Різниця складає 906 472,85 грн. Разом з цим прокурор подав позов на суму 868 991,84 грн, а тому враховуючи, що суд у даному випадку не може вийти за межі позовних вимог, суд задовольняє позов прокурора в межах заявленої ним суми позову.

8.Вирішення питання про долю речових доказів

Судом вирішується питання про речові докази у справі в силу ч. 9 ст. 100 КПК України, яка відповідно передбачає, що питання про долю речових доказів і документів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження в тому випадку, якщо такі речові докази або документи були надані суду.

9.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

06.03.2025 ОСОБА_3 затриманий (т. 2 а.п. 103-105). 07.03.2025 слідчим суддею ОСОБА_3 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, з утриманням на гаупвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком дії по 05 травня 2025 року (т. 2 а.п. 146-149).

Тому з огляду на призначене покарання до набрання вироком законної сили вказаний запобіжний захід слід залишити незмінним.

Початок строку відбуття призначеного покарання слід обчислювати з 01.05.2025, зарахувавши на підставі п. 1-а ч. 1, ч. 5 ст. 72 КК України до строку відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 06.03.2025 по 30.04.2025 (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

У кримінальному провадженні процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 408 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 5 ст. 191 КК України - у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього належного йому майна на користь держави, та з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, на строк 3 роки;

- за ч. 4 ст. 408 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років;

ОСОБА_3 , на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з конфіскацією всього належного йому майна на користь держави, та з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, на строк 3 (три) роки.

ОСОБА_3 початок строку відбуття призначеного основного покарання обчислювати з 01.05.2025 року, зарахувавши йому на підставі п. 1-а ч. 1, ч. 5 ст. 72 КК України до строку відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 06.03.2025 по 30.04.2025 (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ОСОБА_3 початок строку відбування додаткового покарання обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави з утриманням на гаупвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 - залишити незмінним.

Цивільний позов заступника керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 в інтересах військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_3 про стягнення шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь військової частини НОМЕР_1 матеріальну шкоду в розмірі 868 991,84 грн.

Витрати на проведення експертиз та речові докази відсутні.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Соборний районний суд міста Дніпра протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1