Справа № 147/96/24
Провадження № 1-кп/147/24/25
В И Р О К

іменем України

02 червня 2025 року с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000005 від 21.01.2024 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого:

15.08.2023 Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 309 КК України на 1 рік обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

31.07.2024 Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч.1 ст. 246, ст. 71 КК України на 2 (два) роки обмеження волі;

05.11.2024 Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч.1 ст. 162КК України, ст. 71 КК України на 2 (два) роки 6 (шість) місяців обмеження волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_4 , 19.01.2024 близько 12 год. 00 хв. біля зупинки, що розташована біля парку на вул. Соборна в селищі Тростянець Гайсинського району Вінницької області, на землі біля урни знайшов поліетиленовий пакет, розгорнувши який, виявив всередині речовину рослинного походження темно-зеленого кольору у подрібненому, сухому стані. Будучи особою, яка вживає наркотичні засоби, та розуміючи, що у знайденому поліетиленовому пакеті може міститися наркотичний засіб канабіс, ОСОБА_4 забрав його собі та помістив до лівої кишені куртки, у яку був одягнутий, і таким чином незаконно придбав наркотичний засіб канабіс, який в подальшому незаконно зберігав при собі до 14 год. 30 хв. 21.01.2024 для власного вживання без мети збуту, тобто до часу його вилучення працівниками відділення поліції №2 Гайсинського районного управління поліції ГУ НП у Вінницькій області.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразились у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею, кваліфіковані за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

Позиції сторін кримінального провадження.

Позиція сторони обвинувачення.

Позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений 23 лютого 2024 року слідчим СВ Відділення поліції № 2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області та затверджений прокурором Тростянецького відділу Гайсинської окружної прокуратури.

За змістом обвинувального акту, який підтримав прокурор, орган досудового розслідування вважав установленим те, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 309 КК України.

Під час виступу у судових дебатах прокурор ОСОБА_3 зазначив, що вина ОСОБА_4 підтверджується зібраними у справі доказами, в тому числі протоколом затримання, під час перегляду відео до нього чітко вбачається, що ОСОБА_4 в присутності понятих повідомив, що у знайденому ним пакеті знаходиться канабіс, хоча під час судового розгляду ОСОБА_4 вину не визнає та зазначає, що на його думку у знайденому пакеті знаходився тютюн. Просив визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 309 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70, ч. 1 ст. 72 КК України шляхом часткового складання покарання за даним вироком та покарання, призначеного вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 05.11.2024, яким ОСОБА_4 призначено покарання у виді 2 років 6 місяців обмеження волі, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі. Зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_4 частину відбутого покарання за вироком Тростянецького районного суду від 05.11.2024. Строк покарання рахувати з моменту проголошення вироку. Стягнути з ОСОБА_4 судові витрати на залучення експертів за проведення судової експертизи матеріалів речовин та виробів №СЕ-19/102-24/1301-НЗПРАП від 25.01.2024 в сумі 3407 грн 76 коп. Речові докази по справі знищити.

Позиція сторони захисту.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 не оспорюючи правову кваліфікацію дій свого підзахисного та фактичних обставин справи, зазначив, що ОСОБА_4 визнавав свою вину, добровільно брав участь у слідчих діях, слідчому експерименті, активно сприяв досудовому розслідуванню, постійно прибував на виклики до суду, що свідчить про його виправлення. Стверджує, що його підзахисний хотів дослідити докази. Наразі ОСОБА_4 вину визнає, як і спочатку, працює на контрагентському об`єкті, отримує заробітну плату. Захисник просить суд бути поблажливим, врахувати те, що ОСОБА_4 працює, нових злочинів не вчиняв, просить суд призначити йому покарання у виді штрафу, а якщо суд дійде висновку про неможливість призначення штрафу, то просить застосувати покарання з урахуванням положень ст. 69 КК України, та призначити менш суворе покарання, як це передбачено в санкції ч.2 ст.309 КК України у виді обмеження волі в межах двох років. Захисник вважає, що буде достатньою мірою покарання у виді обмеження волі, відповідно до вимог ст. 69 КК України.

Під час судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_4 спочатку вину визнавав, проте в ході судового розгляду свою вину заперечував, зазначив, що він був впевнений у тому, що знайдена ним речовина є «табаком».

В судових дебатах ОСОБА_4 вказав, що він дійсно знайшов пакет у якому знаходилася подріблена рослинна речовина, і на його думку то був «табак». Вважає, що він комусь перейшов дорогу, однак з часом всі крапки над «і» будуть розставлені. Зазначає, що він працює, зауважень чи скарг щодо нього немає, відбуде нав`язане йому покарання, та створить сім`ю, стверджує, що він не пов`язаний ні з ким, нічого поганого не робить та наркотичні засоби не вживає, та не має до цього ніякого відношення. Просить призначити йому покарання у виді обмеження волі, а покарання яке просить прокурор вважає занадто суворим.

В останньому слові обвинувачений зазначив, що його вина в тому, що він підібрав пакет, і на його думку там був «табак», у пакеті ще була пляшка ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які він з товаришем випили, а пакет поставив в кишеню і забувся про нього. Потім працівники поліції з`ясували в нього, що в кишенях. До наркотиків відноситься критично, їх не вживає, і це всі знають, скарг на нього не поступало, але хтось хоче щоб він попав в тюрму, однак він не збирається туди йти.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Показання обвинуваченого.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину у висунутому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 309 Кримінального кодексу України визнав частково, дав показання, відповідно до яких він 19 січня 2024 року у другій половоні дня, біля зупинки, що розташована біля парку в селищі Тростянець Гайсинського району Вінницької обоасті, на землі біля урни знайшов поліетиленовий пакет, підняв, щоб його викинути, однак піднявши побачив, що в ньому була речовина рослинного походження, яка на його переконання була схожа на «табак». Вважав, що в такій кількості не може бути канабіс, він його не вживає, думав, що це звичайний тютюн, в результаті поставив пакет собі в кишеню. Через декілька днів йшов в сторону парку, та недійшов декілька метрів до дитячого садочку, зустрів працівників поліції, які його запитали, що у вас є з собою, виявлено зазначений поліетиленовий пакет, який в нього було вилучено.

Показання свідків.

Допитаний в судовому засіданні 21.05.2024 свідок ОСОБА_8 суду показав, що він був залучений працівниками поліції в якості понятого під час проведених слідчих дій. Точно як відбувалися події не пам`ятає, адже має контузії і у зв`язку з цим не може пригадати як розвивалися події.

Прокурором було заявлено клопотання про повторний виклик свідка, після дослідження письмових докаів.

На повторні виклики свідок ОСОБА_8 не прибув, із пояснень прокурора випливає, що свідок був мобілізований і наразі проходить службу у ЗСУ, а тому не наполягав на допиті свідка.

Крім того, прокурор відмовився від допиту свідків обвинувачення, а саме: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_11 суду показав, що він з ОСОБА_4 перебуває і дружніх відносинах. До нього приїхав друг обвинуваченого ОСОБА_12 і сказав, що потрібно «засвідчити», і за це поставлять випивку. Згодом свідка було залучено в якості понятого. Пішли до річки, там де парк, там був ОСОБА_13 , і з камерою знімали. ОСОБА_14 показував де знайшов канабіс біля кругів, біля ставка, подія була давно, не пам`ятає, але було прохолодно. Згодом забрали ОСОБА_15 і ОСОБА_4 . Чи саме ОСОБА_13 говоров про канабіс не пам`ятає, але всі присутні говорили, що мова йде саме про канабіс. Чи запитували ОСОБА_4 про те, що ним було знайдено, свідок не пам`ятає, однак всі події фіксувалися на камеру. Свідок зазначив, що не пам`ятає чи у його присутності щось запаковували, і яка кількість речовини була також не пам`ятає.

Документи, висновки експертів, зібрані стороною обвинувачення.

Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (Т. 1, а.с. 205) за №0000005 від 21.01.2024, яким підтверджується внесення відповідних відомостей про кримінальне правопорушення і початок досудового розслідування за наступними обставинами: 21.01.2024 в селищі Тростянець Тростянецької територіальної громади Гайсинського району Вінницької області на вул. Щаслива біля будинку №3, працівниками відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області виявлено особу на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якого було виявлено та вилучено речовину рослинного походження, яку останній зберігав для себе без мети збуту.

Протокол затримання особи, яка вчинила кримінальний проступок від 21.01.2024 з додатком до протоколу затримання ОСОБА_4 від 21.01.2024 (Т. 1, а.с. 206-209), зі змісту якого випливає, що начальником СД ВП №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_16 було затримано ОСОБА_4 та вилучено речовину рослинного походження схожу на канабіс.

Постанова про звільнення затриманого від 21.01.2024 (Т.1, а.с. 210), відповідно до якої звільнено затриманого ОСОБА_4 , якого було затримано 21.01.2024 о 14:40 год. в порядку ст. 208, 2982 КПК України.

Постанова про приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 21.01.2024 (Т. 1, а.с. 211). Зокрема, постановлено визнати речовим доказам та приєднано до кримінального провадження №0000005 від 21.01.2024 в якості речового доказу речовину рослинного походження, яку в подальшому вилучено та поміщено до спеціального пакету Національна поліція України ІNZ 2019743.

Ухвала слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області про арешт майна від 22.01.2024 у справі №147/80/24 (Т. 1, а.с. 112), якою задоволено клопотання дізнавача та накладено арешт на речовину рослинного походження, яку 21.01.2024 вилучено у ОСОБА_4 , та поміщено до спеціального пакету Національна поліція України ІNZ 2019743.

Довідка про витрати на проведення експертизи в кримінальному провадженні №0000005 до висновку експерта від 25.01.2024 №СЕ-19/102-24/1301-НЗПРАП (Т. 1, а. с.113).

Висновок експерта від 25.01.2024 №СЕ-19/102-24/1301-НЗПРАП з додатками (Т. 1, а.с. 214-223), відповідно до якого надана на дослідження речовина рослинного походження є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, масою (у перерахунку на висушену речовину)15,19 г.

Квитанція про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження №327 (Т. 1, а.с. 224).

Постанова про приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 25.01.2024 (Т. 1, а.с. 225), зі змісту якої випливає, що наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, масою 15,19 г. (у перерахунку на висушену речовину, який поміщено до спеціального пакету Експертна Служба МВС України 4111403, визначено речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження №0000005 від 21.01.2024 в якості речового доказу.

Постанова про перекваліфікацію кримінального правопорушення у кримінальному провадженні від 21.01.2024 (Т. 1, а.с. 239), відповідно до якої кримінальне правопорушеня у кримінальному провадженні №0000005 перекваліфіковано з ч.1 ст.309 КК України на ч.2 ст.309 КК України.

Постанова про передачу матеріалів кримінального провадження для здійснення подальшого досудового розслідування у формі досудового слідства від 31.01.2024 (Т. 1, а.с. 240), зі змісту якої випливає, що подальше проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000005 від 21.01.2024 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України доручено слідчому відділенню відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області.

Ухвала слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 06.02.2024 (Т. 1, а.с. 241-243) про надання дозволу на використання у кримінальному провадженні №0000005 від 21.01.2024 щодо кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 309 КК України, процесуальних джерел доказів, що зібрані у цьому ж кримінальному провадженні, але як у провадженні щодо кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Протокол проведення слідчого експерименту від 22.02.2024 за участю підозрюваного ОСОБА_4 із додатком до протоколу відео до протоколу слідчого експерименту (Т. 1, а.с. 244-247), під час якого ОСОБА_4 було запропоновано розповісти про обставини вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309КК України, на що останній повідомив, що 19.01.2024 він рухався на вул. Соборна в селищі Тростянець Гайсинського району Вінницької області, та проходячи біля автобусної зупинки яка розміщена біля центрального парку, біля сміттєвого баку у клумбі, під кущем виявив поліетиленовий пакет, який був чимось заповнений. В подальшому ОСОБА_4 підійшов до пакета та підняв його із землі. Коли останній відкрив знайдений ним пакет то виявив, що він заповнений висушеною, подрібленою речовиною зеленого кольору. Так як зі слів підозрюваного він раніше вживав наркотичні засоби, тому відразу зрозумів, що у пакеті знаходились сухі рослини конопель, а тому він вирішив забрати їх із собою для власного вживання, помістивши пакет до кишені куртки та направився до місця свого тимчасового проживання.

Дані, які характеризують особу обвинуваченого (Т. 1, а.с. 226-238) відображені в довідках №27 та №28 від 26.01.2024 КНП «Тростянецька лікарня» щодо неперебування ОСОБА_4 під наглядом в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, листі ІНФОРМАЦІЯ_3 №523 від 30.01.2024 щодо не перебування ОСОБА_4 на військовому обліку, а також про те, що на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_4 не призивався, листі Тростянецької селищної ради від 26.01.2024 №07-04/61/24, зі змісту якого випливає, що ОСОБА_4 на території Тростянецької територіальної громади не зареєстрований, листі Тростянецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області від 26.01.2024 №87-28.11-35, відповідно до якого, за відомостями з Державного реєстру актів цивільного стану громадян наявний актовий запис про народження гр. ОСОБА_4 , а саме: актовий запис №421 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , складений 18.11.1978 відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, листі Тростянецького сектору Гайсинської філії Вінницького обласного центру зайнятості від 29.01.2024 №02/21-24 про те, що ОСОБА_4 не перебуває на обліку у секторі, як безробітній та не звертався з приводу пошуку роботи, інформації щодо судимості, копії вироку Тростянецького районного суду від 15 серпня 2023 року у справі №147/1038/23, листі Гайсиннського районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області Державної установи «Центр пробації» від 25.01.2024 №42/21/185-24 про перебування ОСОБА_4 на обліку в секторі з 19.09.2023, особовій картці на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Висновки суду.

Стаття 2 КПК України встановлює, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, відповідно до положень ч. 1 ст. 92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчій, прокурор, слідчій суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Оцінюючи досліджені під час судового розгляду вищезазначені докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України.

Щодо висновку експерта від 25.01.2024 №СЕ-19/102-24/1301-НЗПРАП, відповідно до якого надана на дослідження речовина рослинного походження є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, масою (у перерахунку на висушену речовину)15,19 г, суд вважає за необхідне зазначити, що КМУ виключив канабіс, його смолу, екстракти й настоянки з переліку особливо небезпечних речовин. Ухвалена урядом постанова вносить зміни до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та необхідна для реалізації закону про легалізацію медичного канабісу (№3528-IX). Варто зауважити, що такі зміни не скасовують того, що канабіс є наркотичним засобом, обіг якого заборонено.

Проаналізувавши надані сторонами кримінального провадження докази з точки зору доведеності ознак складу кримінального правопорушення, інкримінованого обвинуваченому, суд вважає, що сукупність встановлених під час судового розгляду обставин виключає існування будь-яких інших подій, ніж ті, що викладені в обвинувальному акті.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване крмінальне правопорушення було учинене і обвинувачений є винним у його вчиненні.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, установленими на підставі допустимих доказів, і єдиною версією, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Суд дійшов висновку, що прокурор надав допустимі, належні, достовірні та достатні докази для визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 309 КК України, а саме: незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею.

Так, об`єктивна сторона зазначеного кримінального правопорушення полягає, зокрема, у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів.

Відповідно до положень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 26 квітня 2002 року "Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів"(зі змінами та доповненнями згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №16, далі - Постанова) регламентовано, що незаконним придбанням наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів необхідно вважати їх купівлю, обмін на інші товари або речі, прийняття як плати за виконану роботу чи надані послуги, позики, подарунка або сплати боргу, привласнення знайденого. Під незаконним зберіганням потрібно розуміти будь-які умисні дії, пов`язані з фактичним незаконним перебуванням наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів чи прекурсорів у володінні винної особи (вона може тримати їх при собі, у будь-якому приміщенні, сховищі або в іншому місці). Відповідальність за незаконне зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів настає незалежно від його тривалості. Злочини, передбачені статями 307, 309 або 311 КК, визнаються закінченими з моменту вчинення однієї із зазначених у диспозиціях цих статей альтернативних дій.

Суб`єктивна сторона характеризується прямим умислом та обов`язково відсутністю мети збуту наркотичних засобів чи речовин. Іншими словами, мета зазначених вище дій може бути будь-якою, за виключенням збуту (наприклад, особисте споживання наркотичних засобів чи речовин).

Суб`єкт - загальний; особа, що досягла 16-річного віку.

Таким чином, вина ОСОБА_4 , незважаючи на невизнання вини, у вчиненні даного правопорушення підтверджується сукупністю досліджених і оцінених судом доказів.

Стосовно доводів обвинуваченого ОСОБА_4 , що знайдена ним речовина рослинного походження була звичайним тютюном, варто зазначити, що обвинуваченим не заперечується факт знаходження та зберігання, до часу вилучення працівниками поліції, зазначеного вище поліетиленового пакету. Висновком експерта від 25.01.2024 №СЕ-19/102-24/1301-НЗПРАП (Т. 1, а.с. 214-223), підтверджується, що надана на дослідження речовина рослинного походження є наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, масою (у перерахунку на висушену речовину) 15,19 г. Більше того, як вбачається з відеозапису затримання ОСОБА_4 21.01.2024, яке проведено у присутності двох понятих, на запитання начальника СД ВП №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_16 , чи відомо йому, що знаходиться у пакеті ОСОБА_4 відповів: «канабіс» (Т. 1, а.с. 206-209). Зазначена обставина, щодо розуміння ОСОБА_4 , що у знайденому ним пакеті знаходився не тютюн, як він стверджував під час його допиту та в подальшому судовому розгляді, а канабіс, підтверджується і протоколом слідчого експерименту від 22.02.2024 за участю підозрюваного ОСОБА_4 та відеозаписом до нього (Т. 1, а.с. 244-247).

Відповідно до ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

На виконання вимог ч.6 ст.22 КПК України, суд створив необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав.

Сторони провадження не були позбавленні можливості реалізувати свої процесуальні права, передбачені КПК України. Так, стороною захисту ані на стадії досудового розслідування, ані на стадії судового розгляду не було заявлено жодних клопотань задля реалізації стороною захисту їх процесуальних прав, для встановлення істини у справі.

Вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, підтверджується безпосередньо дослідженими та оціненими доказами, зокрема, показання самого обвинуваченого, показами свідка ОСОБА_11 , протоколом затримання ОСОБА_4 від 21.01.2024 та протоколом слідчого експерименту за участю підозрюваного від 22.02.2024, а також висновком експерта від 25.01.2024 №СЕ-19/102-24/1301-НЗПРАП.

Дослідивши безпосередньо під час судового розгляду докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що показання обвинуваченого висловлені з метою перешкодити встановленню фактичних обставин кримінального провадження, покращити своє становище та уникнути належного покарання за вчинене кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_4 усвідомлює, яке може понести покарання за вчинене, та розцінює їх як метод обраного обвинуваченим захисту.

Таким чином, незважаючи на невизнання своєї вини ОСОБА_4 його винуватість у вчиненні даного правопорушення підтверджується сукупністю досліджених і оцінених судом доказів.

На підставі вище наведеного, суд дійшов висновку, що досліджені в судовому засіданні докази логічні, послідовні, не містять протиріч, переконливі як кожен окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку.

Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування, схожих неоспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту.

При їх оцінці суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України».

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Обставини, які пом`якшують, обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

Суд не визнає обставиною, яка пом`якшує відповідальність обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України, зазначене у обвинувальному акті щире каяття, оскільки судом встановлено, що обвинувачений не розкаявся у вчиненому та заперечує свою вину у вчиненому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено.

Мотиви призначення покарання обвинуваченому.

Під час вчинення кримінального правопорушення за даним кримінальним провадженням обвинувачений був осудний у розумінні ст. 19 КК України.

При призначенні покарання суд враховує вимоги ст.65-67КК України та роз`яснення, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), а саме: ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про винну особу, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

Водночас суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09.10.2003, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Крім того, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Виходячи з положень ч. 2 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України, віднесено до категорії нетяжких злочинів.

Згідно із ч. 1 і ч. 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

За приписом ч. 2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого, обставин вчиненого кримінального правопорушення, невизння вини, відсутність обставин що пом`якшують та обтяжують відповідальність, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що ОСОБА_4 не досяг пенсійного віку, не є військовослужбовцем строкової служби та не є особою з інвалідністю першої і другої групи, вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним обставинам його вчинення, даним про особу обвинуваченого.

Щодо доводів захисника про призначення ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі із застосуванням ст. 69 КК України, суд зазначає таке.

Положення ч. 1 ст. 69 КК України надають повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Такі висновки щодо застосування ст. 69 КК знайшли своє відображення в постанові Верховного Суду у справі №629/2739/18 від 03.02.2021.

З урахуванням наведеного, враховуючи відсутність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого правопорушення ОСОБА_4 , у суду відсутні підстави для призначення йому більш м`якого за видом покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Суд також не вбачає підстав для застосування пакарання у виді штрафу в розмірі передбаченому санкцією ч. 2 ст. 309 КК України, з огляду на таке.

Ступінь суспільної небезпеки кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів і психотропних речовин визначається насамперед поширенням та згубним впливом наркоманії і токсикоманії на свідомість психічно нестійких людей, їх мораль і спосіб життя, що призводить до поступового занепаду, деградації особистості. Наркоманія та незаконний обіг наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів належать до глобальних проблем сучасності. Цим явищам притаманний надзвичайно високий ступінь суспільної шкоди, зумовлений тяжкими наслідками не лише для здоров`я конкретної особи, а й для здоров`я населення, економіки та суспільства в цілому. Крім того, між наркоманією і злочинністю існує тісний взаємозв`язок, який характеризується вчиненням особами, хворими на наркоманію, та іншими особами кримінальних правопорушень з метою заволодіння цими засобами і речовинами для їх вживання та/або розповсюдження, вчиненням значної кількості кримінальних правопорушень під безпосереднім впливом наркотичних засобів і психотропних речовин на психіку і волю їхніх споживачів (у стані наркотичного або токсичного сп`яніння, абстиненції), віктимним характером поведінки осіб, хворих на наркоманію (часом вони самі стають жертвами кримінальних правопорушень). Тобто кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інші кримінальні правопорушення проти здоров`я населення становлять реальну загрозу генофонду нації та забезпеченню правопорядку.

Вирішуючи питання щодо обрання ОСОБА_4 виду й розміру покарання, окрім тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, суд ураховує, що він раніше судимий, за місцем проживання характеризується формально посередньо, обставини, що пом`якшують покарання, судом не встановлені, також суд зважає на зміст висновку досудової доповіді органу пробації, відповідно до якого виправлення ОСОБА_4 не можливе без ізоляції від суспільства.

На підставі цих даних у сукупності суд відхиляє аргументи сторони захисту про суворість покарання, та зважаючи на дані про особу ОСОБА_4 , вважає за необхідне призначити покарання у межах санкцій за кримінальне правопорушення, яке йому інкримінується у виді позбавлення волі на строк один рік за ч. 2 ст. 309 КК України.

Так, наявність попередньої протиправної поведінки обвинуваченого, незнятих і непогашених судимостей є суттєвою характеризуючою рисою його особи та обов`язковою для врахування під час призначення покарання, оскільки визначає його суспільну небезпечність.

У контексті цього суд бере до уваги, що ОСОБА_4 раніше був судимий за вчинення аналогічного кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 309 КК України, йому було призначено покарання із застосуванням ст. 75 КК України, однак під час іспитового строку він знову вчинив кримінальні правопорушення і був засуджений за ч.1 ст. 246 КК України, до покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі, яке він відбуває реально. Крім того, 05.11.2024 Тростянецьким районним судом Вінницької області ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст. 162 КК України, ст. 71 КК України на 2 (два) роки 6 (шість) місяців обмеження волі. Отже, ОСОБА_4 належних висновків для себе не зробив, а навпаки, вчинив кримінальне правопорушення, зокрема з кваліфікуючою ознакою «повторно», предметом якого є наркотичний засіб. Зазначені відомості свідчать про відсутність позитивних змін у поведінці ОСОБА_4 і характеризують його як особу, схильну до продовження злочинної діяльності, а системний характер його протиправної поведінки вказує на небажання ставати на шлях виправлення.

Також суд з`ясував, що ОСОБА_4 відбуває покарання у виді обмеження волі і працює на контрагентському об`єкті, а інших джерел прибутку немає, з огляду на що визнає непереконливими доводи сторони захисту про необхідність призначення йому покарання у виді штрафу, що становить значну суму від двох до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Крім цього, як зазначено вище, згідно з вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 05 листопада 2024 року ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст. 162 КК України до покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців обмеження волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Оскільки кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_4 19.01.2024, тобто до постановлення 05.11.2024 вироку Тростянецьким районним судом Вінницької області, то ОСОБА_4 варто призначити покарання з урахуванням вимог ч. 4 ст. 70 КК України, і визначити таке остаточне покарання, яке є більшим, як від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення за попереднім вироком.

На підставі ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 72 КК України шляхом часткового складання покарання за даним вироком та покарання, призначеного вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 05.11.2024, яким ОСОБА_4 призначено покарання у виді 2 років 6 місяців обмеження волі, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі.

Водночас в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів потрібно зарахувати покарання частково відбуте за вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 05.11.2024.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Вирішення цивільного позову

Цивільний позов відсутній.

Вирішення питання про долю речових доказів

Судом вирішується питання про речові докази у справі відповідно до вимог ст. 100 КПК України, яка відповідно передбачає, що питання про долю речових доказів і документів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження в тому випадку, якщо такі речові докази або документи були надані суду.

Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Під час досудового розслідування була проведена судова експертиза матеріалів, речовин та виробів, висновок експерта 25.01.2024 №СЕ-19/102-24/1301-НЗПРАП.

Згідно зі ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави необхідно стягнути процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 3407,76 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 22.01.2024 накладено арешт на речові докази, який варто скасувати.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому не обирався. Клопотань про застосування запобіжного заходу не надходило.

Керуючись статтями 100, 369, 371-374, 382 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 72 КК України, шляхом часткового складання покарання за даним вироком та покарання призначеного вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 05 листопада 2024 року, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 1 (одного) року 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 за цим вироком рахувати з 02 червня 2025 року, тобто з моменту проголошення вироку, зарахувавши ОСОБА_4 в строк відбування покарання за цим вироком частково відбуте покарання за вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 05 листопада 2024 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судової експертизи матеріалів речовин та виробів в сумі 3407 (три тисячі чотириста сім) гривень 76 копійок.

Скасувати арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 22 січня 2024 року.

Речові докази:

- поліетиленовий пакет, у якому, згідно з висновком експерта Вінницького НДЕКЦ №СЕ-19/102-24/1301-НЗПРАП від 25.01.2024, знаходилась речовина рослинного походження, яка є наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, масою (у перерахунку на висушену речовину) 15,19 г знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Тростянецький районний суд Вінницької області протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку обвинуваченому та прокурору підлягає врученню негайно після проголошення.

Суддя ОСОБА_1