Справа № 151/201/25
Провадження № 1-кп/147/136/25
УХВАЛА

30 липня 2025 року с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді суддів:ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
із участю секретаря за участю: ОСОБА_4
прокурораОСОБА_5
обвинуваченого захисникаОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.09.2024 за №0000419, про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Тростянецького районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.09.2024 за №0000419, про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Прокурор ОСОБА_5 подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартоюна 60 днів без визначення розміру застави посилаючись на наявність ризиків та обставин, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України. Зокрема зазначив, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 111 КК України. Строк дії, ухвали щодо запобіжного заходу спливає. До спливу вказаного строку тримання під вартою закінчити судовий розгляд не надається можливим через об`єктивні причини, тому стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою (без визначення розміру застави). Так, обвинуваченому ОСОБА_6 інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину, за який кримінальним законом передбачено покарання від 15 років позбавлення волі до довічного позбавлення волі, що свідчить про те, що він становить підвищену суспільну небезпеку, а його тримання під вартою є виправданим з точки зору наявності суспільного інтересу, оскільки тяжкість та невідворотність покарання дають підстави вважати можливим незаконний вплив обвинуваченого на свідків, ухилення від суду, перешкоджання встановлення істини у справі. Тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, але у той же час є суттєвим елементом при оцінюванні реальності ризиків, визначених ст. 177 КПК України, задля запобігання яких є доцільним продовження дії строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, без визначення розміру застави. Не зменшився та не втратив своєї актуальності ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від суду). Вказаний ризик підтверджується тим, що обвинуваченому інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину, за який кримінальним законом передбачено покарання від 15 років позбавлення волі до довічного позбавлення волі, отже обвинувачений з метою уникнення кримінальної відповідальності, може вдатися до спроб переховуватися від суду, оскільки йому загрожує зазначене вище покарання, а тому такий ризик є наявним та обґрунтованим. Актуальність та обґрунтованість цього ризику підтверджується не тільки тяжкістю інкримінованого злочину, але є суттєвим елементом при оцінюванні можливості і загрози його настання. Наявність та обґрунтованість ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (незаконний вплив на свідків, інших учасників провадження) підтверджується тим, що під загрозою можливого покарання, беручи до уваги характер та обставини кримінального правопорушення, суспільну небезпеку злочину, є підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_6 , може вжити заходи щодо незаконного впливу, як безпосередньо так і опосередковано, на свідків, шляхом залякування, підкупу, шантажу, погроз, прохань а також примусити свідків змінити покази на свою користь до дачі неправдивих показів та викривлення обставин, які підлягають доказуванню під час розгляду кримінального провадження в суді. Наведені факти дають обґрунтовані підстави наявності ризику незаконного впливу на свідків, інших учасників провадження з метою схилення їх до дачі неправдивих показань, оскільки судом вони ще не допитані, а їх анкетні дані стороною обвинувачення відкрито стороні захисту під час виконання вимог ст. 290 КПК України. Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинення іншого кримінального правопорушення, продовження злочинної діяльності), підтверджується тим, що обвинувачений, у разі перебування на волі, матиме змогу продовжити свою діяльність щодо збору та передачі відомостей представникам спецслужб рф, у вчиненні чого обвинувачується, або тривалий час переховуватиметься від суду. Також, ОСОБА_6 як самостійно, так й шляхом виконання та/або надання вказівок іншим особам, можуть знищувати докази, впливати на свідків, експертів, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, тощо. Обґрунтованість продовження дії строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, без визначення розміру застави, цілком відповідає критеріям розумності строків відповідно до ст. 28 КПК України, зокрема: складністю кримінального провадження, обсягом обвинувачення, інкримінування декількох епізодів злочинної діяльності, обсягу письмових доказів, матеріалів досудового розслідування, характером та ступенем суспільної небезпеки самих злочинів; обсягом доказів, які потребують дослідження; колом осіб, допит яких необхідний для встановлення істини у справі. При вирішенні питання щодо можливості застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу, слід прийти до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та не забезпечуватиме належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків. З огляду на викладене, на цей час уникнення настання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та забезпечення належної поведінки обвинуваченого вдається лише завдяки застосованому запобіжному заходу у виді тримання під вартою. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, суд під час дії воєнного стану при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437 442 КК України. Тому, зважаючи на вказані ризики прокурор просить продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

В судовому засіданні прокурор оголосив зміст клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, підтримав його та просив його задоволити.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 заперечили проти задоволення клопотання. Захисник обвинуваченого зазначив, що наведені прокурором ризики відсутні, їх наявність не підтверджена жодними доказами. Просив змінити запобіжний захід на більш м`який вид запобіжного заходу.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши подане письмове клопотання, дійшов таких висновків.

У межах даного кримінального провадження ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України державній зраді, вчинене в умовах воєнного стану, що є особливо тяжким злочином, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 26.09.2024 до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_3 , без визначення розміру застави, який було неодноразово продовжено, зокрема, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 13.03.2025, ухвалами Тростянецького районного суду Вінницької області від 08.05.2025, від 16.06.2025 до 14 серпня 2025 року.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення Кодексом передбачено види заходів забезпечення кримінального провадження, до яких належать запобіжні заходи, включаючи домашній арешт та тримання під вартою (статті 131,176,181,183 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положення ст. 199 КПК України передбачають, що при розгляді доцільності продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, ураховуються обставини, які свідчать про те, що ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою та обставини, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

У рішенні Європейський суд з прав людини по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року зазначено, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 № 33977/96 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення або ж продовжити злочинну діяльність.

Суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом. ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі. При цьому суд зазначає, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки така обставина свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності його поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від суду.

Також, надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд враховує, що судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено, свідки судом не допитані, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачений може незаконно впливати на них з метою уникнення покарання.

Окремо суд звертає увагу на те, що на стадії судового провадження, суд не вправі вдаватися до аналізу пред`явленого обвинувачення, встановлювати винуватість особи чи вірність кваліфікації інкримінованого кримінального правопорушення. Не вдаючись до детального аналізу оцінки дій винуватості особи та не порушуючи презумпції невинуватості на даному етапі, суд повинен лише пересвідчитись, що пред`явлене обвинувачення є обґрунтованим, тобто таким, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення, у якому її підозрюють.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що обвинуваченому слід продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки і надалі існує обґрунтована підозра у вчиненні обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення, об`єкт посягань кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , який є військовослужбовцем, обставини кримінального правопорушення, його наслідки в умовах сьогодення, а саме те, що кримінальне правопорушення вчинено під час правового режиму воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, вид і тяжкість санкції за інкриміновані діяння, вік обвинуваченого, перебування справи на стадії дослідження доказів, тобто коли свідки та обвинувачений не допитані у сукупності дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, та вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність. Зазначені ризики є суттєвими і таким ризикам неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_6 будь-якого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з врахуванням обставин даного кримінального провадження, не встановлено, а тому існування зазначених ризиків виправдовує подальше тримання його під вартою.

Відомостей, які б вказували про неможливість перебування обвинуваченого в місцях тримання під вартою, зокрема, за станом здоров`я судом не здобуто.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі ОСОБА_6 та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, зможе забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, його вік і стан здоров`я дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з позбавленням волі, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження.

Щодо зміни запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний із триманням під вартою, то суд вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також запобігти існуючим ризикам.

Абзацом 8 частини четвертої статті 183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

З огляду на конкретні обставини справи, а також з врахуванням вчинення особливо тяжкого злочину та те, що ОСОБА_6 є військовослужбовцем, обвинувачується у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, суд вважає за необхідне не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

На підставі наведеного та керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 193, 197, 331, 372, 395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк 60 (шістдесят) днів в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 30 липня 2025 року до 27 вересня 2025 року включно.

В судовому засіданні оголосити перерву до 15.08.2025 о 11.00 год.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження.

Копію ухвали для відома та виконання направити начальнику ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 31.07.2025 о 8.30 год.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3