Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/128/25 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 404/7108/22 Доповідач в колегії апеляційного суду
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2025 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000675 від 03 вересня 2022 року стосовно ОСОБА_8 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 жовтня 2024 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено: за ч.3 ст.286-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10 років; за ч.1 ст.135 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10 років.

Строк покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_8 , а саме з 03 вересня 2022 року.

Ухвалено про зарахування в строк покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 , з 03 вересня 2022 року по дату набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз у розмірі 9061 грн. 04 коп.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини цієї справи, кваліфікацію дій та правильність висновків суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 просить змінити вирок районного суду, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону вказуючи на те, що суд допустив помилку і у вироку неправильно вказав про те, що строк відбування покарання ОСОБА_8 слід рахувати не з дня ухвалення вироку, а з 03.09.2022 року, тобто з дня затримання ОСОБА_8 .

Окрім того прокурор вважає, що суд вказав у вироку про зарахування ОСОБА_8 в строк покарання період знаходження під вартою з 03.09.2022 року по день ухвалення вироку, однак повинен також був вказати кінцевий строк попереднього ув`язнення, а саме день ухвалення вироку, тобто 25.10.2024 року, яке повинно бути зараховане ОСОБА_8 у строк відбування покарання.

В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_8 та закрити кримінальне провадження, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286-1, ч.1ст.135 КК України.

Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що висновки суду про причетність ОСОБА_8 до скоєння дорожньо-транспортної пригоди, в якій потерпілий ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя від яких настала смерть останнього не відповідають дійсності, не ґрунтуються на сукупності належних та допустимих доказів, спростовуються показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_10 , а також висновком експерта № СЕ-19/102-22/16171-БД від 18.04.2023 року, яким суд на думку сторони захисту не дав належної та об`єктивної оцінки.

Захисник стверджує, що суд обмежився лише перерахуванням доказів, при цьому не надав їм належної оцінки, а також упустив ряд доказів, які не узгоджуються з іншими доказами по справі та спростовують версію слідства щодо причетності ОСОБА_8 до вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Зокрема, захисник вказує на невідповідність схеми дорожньо-транспортної пригоди та даних фотофіксації, що вказує на недопустимість таких доказів щодо обґрунтування вини ОСОБА_8 .

Окрім того, не перевірені судом покази свідка ОСОБА_11 , яка не була присутня в момент скоєння ДТП, однак вказує, що саме автомобіль ОСОБА_8 збив ОСОБА_9 .

Стверджує, що дані, які містяться у рапортах, протоколах огляду місця, слідчих експериментах та висновках експерта не мають ніякого особливого доказового значення, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень в судовому засіданні не доведена, а висновки суду не ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин цієї справи, що вплинуло на законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 порушив правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого та завідомо залишив без допомоги особу, яка перебуває в небезпечному стані, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, при слідуючих обставинах.

Так, ОСОБА_8 03.09.2022 близько о 00 годині 10 хвилин в порушення вимог п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР України) (п. 2.9. Водію забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем ВАЗ-21103, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_12 , рухаючись в темну пору доби по вул. Салтикова-Щедріна у напрямку від вул. Буровугільна до вул. 2-а Залізнична в м. Кропивницькому Кіровоградської області, допустив порушення вимог п. п. 1.5, 2.3 (б) і (д) ПДР України (п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну..., технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати можливість постійно контролювати напрямок його руху та не створювати небезпеки іншим учасникам дорожнього руху.

Під час подальшого руху на вищевказаному транспортному засобі, в зазначений час, у вказаному напрямку по вулиці, яка освітлювалась вуличним освітленням, ОСОБА_8 навпроти будинку № 9/44 по вул. Салтикова-Щедріна в м. Кропивницькому Кіровоградської області, при достатній видимості нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України («зебра») та дорожніми знаками п. 5.35.1 ПДР України (п. 5.35.1 «пішохідний перехід»), порушуючи вимоги п. 18.1 ПДР України (п.18.1 Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека) не впевнився у відсутності пішоходів на пішохідному переході, яким може бути створена небезпека для руху.

Так, ОСОБА_8 порушуючи вимоги п.п. 12.1 та 12.3 ПДР України(п. 12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. 12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди), маючи об`єктивну можливість виявити перешкоду для руху, яка виражалася у наявності пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який здійснював рух у попутному напрямку, при цьому пересуваючись на милицях та перебуваючи безпосередньо на пішохідному переході, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди, продовжив рух прямота на відстані 1,03 м до правого краю дороги допустив наїзд на останнього, тим самим відкинувши тіло ОСОБА_9 на відстань 12,35 м від місця наїзду.

Заслухавши доповідь судді, в дебатах думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 підлягає задоволенню за таких підстав.

Переглядаючи вирок в межах апеляційних доводів захисника ОСОБА_7 щодо скасування вироку, у зв`язку з не встановленням в суді достатніх доказів для доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень (п.3 ч.1 ст. 284 КПК України), колегія суддів апеляційного вважає їх безпідставними, оскільки сторона захисту, під час апеляційного розгляду не довела наявність правових і фактичних підстав для цього.

Так, відповідно до ст. 370 КПК України, як обвинувальний, так і виправдувальний вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Із цього слідує, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Крім того, згідно положень ст. 7, 17 та 22 КПК України, однією з засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед ним їх переконливості.

При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, ухвалюючи обвинувальний вирок суд першої інстанції, з дотриманням норм ст.ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен дослідити всі докази сторони обвинувачення, надати їм належну, логічну оцінку щодо об`єктивного спростування таких відомостей, виходячи з вимог ст. ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

За змістом п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Підставою кримінальної відповідальності є склад кримінального правопорушення, тобто сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретний злочин.

Кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченого кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своїм правовим змістом кваліфікація діяння завжди обумовлена необхідністю доказування за допомогою кримінальних процесуальних і криміналістичних засобів двох обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу.

Правильна кваліфікація забезпечує реалізацію конституційного принципу законності у кримінальному судочинстві (ст. 129 Конституції України), гарантує охорону й здійснення прав і свобод людини і громадянина, виступає необхідною умовою призначення справедливого покарання.

При цьому, суд повинен керуватися принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України».

Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак, не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Згідно диспозиції ч.3 ст.286-1 КК України кримінальна відповідальність настає за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що спричинило смерть потерпілого.

Злочин, передбачений ст. 286-1 КК України, є злочином із матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень правил дорожнього руху, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2, 3 та 4 ст. 286-1 КК, зокрема порушення правил дорожнього руху, які є причиною настання цих наслідків та перебувають із ними у причинно-наслідковому зв`язку.

Відповідно, об`єктивна сторона вчиненого обвинуваченим складу злочину включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановка; суспільно-небезпечні наслідки (смерть потерпілого або потерпілих - ч. 3,4), причинний зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Протиправне діяння обвинуваченого полягає в порушенні правил дорожнього руху, зокрема вчинено шляхом у вчиненні дій, заборонених правилами ( керування транспортним засобом у стані сп`яніння, перевищення швидкості руху транспорту) та у невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху (не зниження швидкості руху відповідно до дорожньої обстановки).

Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст. 286-1 КК України.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується необережною формою вини, що визначається характером ставлення до наслідків. Сама ж дія або бездіяльність при порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту можуть бути як умисними, так і вчиненими з необережності.

Суб`єктом злочину є особа, яка досягла 16-річного віку та керує транспортним засобом.

Окрім того,відповідно до положень статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека є найвищими соціальними цінностями. Кримінальний кодекс України здійснює охоронну функцію щодо вказаних цінностей, зокрема стаття 135 КК України, встановлює кримінальну відповідальність за завідоме залишення в небезпеці.

Суспільна небезпечність цього злочину полягає у тому, що людина, яка має можливість надати допомогу іншій людині і тим самим врятувати її від смерті або настання інших тяжких наслідків, не робить цього, що свідчить про низькі моральні якості цієї особи. Злочинність такої бездіяльності підвищується, якщо особа сама поставила іншу особу в небезпечний для життя стан, або причетна до події, через яку особа опинилася в такому стані.

Об`єктивна сторона залишення в небезпеці характеризується двома видами злочинної бездіяльності: 1) бездіяльність-невтручання, що полягає у невиконанні особою обов`язку щодо надання необхідної допомоги потерпілому, який перебуває у небезпечному для життя стані й позбавлений можливості вжити заходів для самозбереження, коли небезпека виникла незалежно від суб`єкта цього злочину; 2) змішана бездіяльність бездіяльність щодо надання допомоги потерпілому особою, яка сама поставила його в небезпечний для життя стан.

За змістом статті 135 КК України, поставлення в небезпеку виступає як основа для виникнення спеціального обов`язку надати допомогу особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані. Іншими словами, саме поставлення в небезпеку знаходиться за межами вказаного злочину та за певних умов містить окремий склад злочину.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого статтею 135 КК України, завжди характеризується прямим умислом щодо самого діяння. Що стосується наслідків, ставлення суб`єкта злочину до них завжди характеризується необережністю (злочинною недбалістю чи злочинною самовпевненістю).

Вольовий момент вчинення злочину, передбаченого статтею 135 КК України, полягає у небажанні суб`єкта злочину надати допомогу безпорадній особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані. Мотиви вчинення цього злочину можуть бути різними (прагнення уникнути кримінальної відповідальності, небажання обтяжувати себе, байдуже ставлення до долі іншої людини, егоїзм, небажання допомогти через брак часу, неприязнь до потерпілого, легкодухість, ревнощі, помста тощо), але на кваліфікацію вони не впливають.

Поняття «завідомість» означає усвідомлення особою, яка чинить будь-яке діяння, певних фактів чи обставин, які випливають зі змісту кримінально-правової заборони залишення в небезпеці, та є ознакою, яка характеризує інтелектуальний момент умислу. В діях особи наявний склад злочину лише тоді, коли вона достовірно знала про небезпеку, що загрожує потерпілому, і про те, що вказана небезпека загрожує життю останнього. Тільки не усвідомлення особою небезпечного для життя стану безпорадної особи виключає кримінальну відповідальність за залишення в небезпеці.

Отже, відповідно до змісту диспозиції статті 135 КК України,суб`єкт цього злочину має усвідомлювати: а) небезпечний для життя стан потерпілого; б) безпорадність особи, про яку даний суб`єкт повинен був піклуватися або яку поставив в небезпечний для життя стан; в) загроза життю виникла внаслідок поставлення його в небезпечний для життя стан суб`єктом злочину чи внаслідок подій або явищ, не пов`язаних з поведінкою винного; г) суб`єкт злочину має можливість надати необхідну потерпілому допомогу.

Із законодавчого визначення випливає, що моментом закінчення злочину є ухилення від надання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані. Для кваліфікації злочину не має значення, чи відвернула би надана винною особою допомога завдання шкоди життю або здоров`ю особи. Навіть у випадках, коли через несумісну з життям травму будь-яка допомога не була здатна відвернути смерть людини, особа, яка залишила потерпілого в небезпеці, має нести відповідальність за статтею 135 КК України. Для кваліфікації дій винного за цією нормою кримінального закону не має значення і те, що хтось інший надав чи намагався надати допомогу залишеному в небезпеці.

Так, даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку зазначив про те, що сукупність досліджених в судовому засіданні належних та допустимих доказів свідчать про те, що дії ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 286-1 та ч.1 ст.135 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого та завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані, коли сам ОСОБА_8 поставив потерпілого в небезпечний для життя стан - кваліфіковані правильно, а вина ОСОБА_8 у вчиненні даного кримінального правопорушення судом доведена.

На обґрунтування своїх висновків суд послався на ряд досліджених в судовому засіданні письмових доказів, у тому числі: протокол огляду місця події, протоколи проведення слідчого експерименту зі свідками, протоколи огляду предмету та відеозапису, висновки експертів, показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та експерта ОСОБА_18 , а їх сукупність такою, що доводить винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 286-1 та ч.1 ст.135 КК України.

Зокрема суд зазначив про те, що не заважаючи на не визнання вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 286-1 та ч.1 ст.135 КК України повністю підтверджується даними:

- рапорту від 03.09.2022 р., зі змісту якого вбачається, що 03.09.2022 р. о 00 год. 33 хв. надійшло повідомлення на лінію «102» проте, що на вулиці Салтикова-Щедріна,17 навпроти АЗС «БРСМ» щойно збили чоловіка автомобілем, авто з місця ДТП зникло, обставин скоєння ДТП заявник не бачила. (т.1 а.п.2);

- протоколу огляду місця дорожньо - транспортної пригоди від 03.09.2022 р., схемою до нього та ілюстрованою фото таблицею та диском з записом до нього в яких зафіксовано факт даного ДТП (т.1 а.п.11-24);

- протоколу огляду місця події від 03.09.2022 р., в ході якого виявлено труп ОСОБА_19 (Т.1 а.п.26-27);

- протоколу огляду місця події від 03.09.2022 р. та ілюстрованою фото таблицею до нього, в ході якого оглянуто присадибну ділянку біля будинку АДРЕСА_2 та автомобіль ВАЗ 2110 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . (т.1 а.п.29-54);

- протоколу огляду місця події від 04.10.2022 р. та ілюстрованою фото таблицею до нього, в ході якого оглянуто автомобіль ВАЗ 2110 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (т.1 а.п.58-60);

- протоколу огляду предмету та відеозапису від 12.09.2022 року, відповідно до якого ОСОБА_20 добровільно видав працівникам поліції диск з відеозаписом камер зовнішнього спостереження будинку АДРЕСА_3 . Відповідно до якого 03.09.2022р., в проміжок часу 00:06:58 до домоволодіння з увімкненим світлом фар заїжджає автомобіль, візуально схожий на ВАЗ 2110, авто має механічні пошкодження лобового скла зі сторони переднього пасажира, в послідуючому з автомобіля виходить особа чоловічої статі, візуально схожий на ОСОБА_8 . Інших осіб на території домоволодіння не перебуває. (т.1 а.п. 130-132).

- протоколу огляду предмету та відеозапису від 07.09.2022 року, отриманих з відеокамер спостереження АСЗ «БРСМ» м. Кропивницький вул. Салтикова-Щедріна,16, відповідно до якого 02.09.2022 року о 23:58:49 до приміщення АЗС входить ОСОБА_8 в 23:59:18 покидає приміщення АЗС. 03.09.2022р. о 00:06:58 знову в приміщення АЗС входить ОСОБА_8 о 00:08:50 покидає приміщення АЗС. В 00:15:11 до приміщення АЗС повертається ОСОБА_8 в 00:16:22 покидає приміщення. (т. 1 а.п.165-169).

- протоколу проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_14 від 21.10.2022 року в ході якого розповів та відтворив відомі йому обставини ДТП що сталась 03.09.2022 року на перехресті вулиць Салтикова-Щедріна та Петра Лихмана в м. Кропивницький. ( т.1 а.п.103-106).

- протоколу проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_13 від 05.10.2022 року в ході якого розповів та відтворив відомі йому обставини які відбувались в автомобільному гаражі № 528 02 вересня 2022 року о 09 год.30 хв. до його авто гаража, який знаходиться в авто гаражному кооперативі «Граніт» по вул. Шосейна, в районі вул. Попова в м. Кропивницькому приїхав ВАЗ 2110 д.р.н. НОМЕР_2 та розпивали спиртні напої. (т.1 а.п.126-127).

- протоколу проведення особи для впізнання за фотознімками проведеного зі свідком ОСОБА_15 від 18.09.2022 року в ході якого він серед інших впізнає особу під № 3 ОСОБА_8 бачив на території АЗС «БРСМ» як особу яка 03.09.2022 року перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння керувала транспортним засобом ВАЗ 2110. (т.1 а.п.148-150).

- копії лікарського свідоцтвом про смерть № 1078 від 06.09.2022 р., згідно відомостей якого 03.09.2022 р. помер ОСОБА_9 , 1972р.н., причина смерті перелом основи черепа (т.1 а.п.119);

- висновку судово-медичної експертизи № 995 від 01.11.2022 відповідно до якої ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: а) черепно-мозкової травми: забою головного мозку, крововиливу під м`яку мозкову оболонку, перелому основи черепа, рани потиличної ділянки голови справа, тім`яної ділянки голови зліва та справа, крововиливи у м`які тканини голови; б) переломів нижніх кінцівок: правої та лівої великогомілкових кісток, лівої малогомілкової кістки, ран правої та лівої гомілок; в) забою легень, печінки; ґ) саден поперекової ділянки зліва, правої сідниці.

Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмету зі значною силою індивідуальні властивості предмету в ушкодженнях не відобразились. Характер тілесних ушкоджень, їх розташування, ознак загального трусу (забій легень та печінки), наявність перелому кісток нижніх кінцівок і ран лівої та правої гомілки, дозволяє говорити, що дані плесні ушкодження виникли при дорожньо-транспортній пригоді, а саме при зіткненні транспортного засобу з пішоходом. Дані тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Дані тілесні ушкодження гр. ОСОБА_9 утворились незадовго до настання смерті і мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя.

Смерть гр. ОСОБА_9 настала від черепно-мозкової травми, а саме забою головного мозку. Враховуючи локалізацію ушкоджень, їх характер, не можна виключати, що в момент нанесення ушкоджень гр.. ОСОБА_9 знаходився у вертикальному або близькому до нього положенню і був повернутий задньою стороною по відношенню до транспортного засобу. ( т.1 а.п.177-178) ;

- висновку інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи технічного стану транспортного засобу №3559/22-27 від 26.09.2022, згідно якого автомобіль під керуванням ОСОБА_8 перебував у технічно - справному стані. (т.1 а.п.205-208);

- висновку судової інженерно-транспортної (транспортно-трасологічної) експертизи № 3558/22-27 від 27.09.2022, згідно якого в передній частині автомобіля по середині виявлені пошкодження які утворились при контакті з милицями, а в передній частині автомобіля дещо правіше, виявлені пошкодження, які могли бути утворені при контакті з людиною. (т.1 а.п.213-216);

- висновку судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи (за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» № 4710/4755/22-27 від 11.11.2022 згідно якого у діях водія ОСОБА_8 встановлено невідповідність вимогам ПДР України,які перебувають причинному наслідковому зв`язку із пригодою, що сталась. (т.1 а.п.232-239);

- висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 768 від 03.09.2022 року, проведеного КНП «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер», згідно з яким встановлено, що ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння (т.2 а.п.113).

Крім того, суд на обґрунтування своїх висновків про доведеність винуватості ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого та завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані, коли сам ОСОБА_8 поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, вказав, що показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та експерта ОСОБА_18 є послідовними та повністю узгоджуються з іншими вищевказаними письмовими доказами, у тому числі висновками експертів та протоколам огляду місця події та результатами слідчих експериментів, які по суті спростовують доводи адвоката ОСОБА_7 про відсутність в його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286-1 та ч.1 ст.135 КК України.

На обґрунтування таких висновків суд зазначив про те, що встановлено і матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_8 керуючи автомобілем ВАЗ-21103, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, який на праві приватної власності належить ОСОБА_12 , порушуючи вимоги п.п.12.1 та 12.3 ПДР України допустив наїзд на потерпілого ОСОБА_9 , який здійснював рух у попутному напрямку, при цьому перебуваючи на милицях та безпосередньо на пішохідному переході, в результаті якого пішохід ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких помер, при цьому ОСОБА_8 достовірно знаючи, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, а саме наїзду на пішохода ОСОБА_9 останній отримав тілесні ушкодження, завідома залишив його без допомоги та з місця пригоди зник.

Зокрема суд, мотивуючи своє рішення вказав про те, що критично оцінює позицію обвинуваченого ОСОБА_8 щодо не перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння і розцінює це як спосіб захисту та спробу уникнути від кримінальної відповідальності.

Так, суд у своєму рішенні зазначив про те, що згідно протоколу проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_13 та його показів наданих в суді, де останній пояснив суду, що 02 вересня 2022 року о 09 год.30 хв. до його автогаража, який знаходиться в авто гаражному кооперативі «Граніт» по вул. Шосейна, в районі вул. Попова в м. Кропивницькому, приїхав ОСОБА_21 автомобілем ВАЗ 2110, для ремонту вантажного автомобіля Камаз, який належить йому. На автомобілі ВАЗ 2110 будь-яким механічних пошкоджень не бачив, лобове скло було ціле не пошкоджене. В гаражі були до пізнього вечора, за час перебування в гаражі в двох випили приблизно 1 літр спиртних напоїв, а саме горілку. Через те, що закінчилась горілка і був пізній темний час доби ОСОБА_22 пішов додому, як саме пішов ОСОБА_23 не пам`ятає. 05 вересня 2022 року від матері Усика дізнався про ДТП. Обставини ДТП йому особисто не відомі.

Окрім того, даний факт підтверджується протоколом проведення особи для впізнання за фотознімками проведеного зі свідком ОСОБА_15 від 18.09.2022 року, в ході якого останній впізнав ОСОБА_8 , оскільки бачив його на території АЗС «БРСМ», як особу яка 03.09.2022 року перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння керувала транспортним засобом ВАЗ 2110, та висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 768 від 03.09.2022 року, проведеного КНП «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер», згідно з якого ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Підсумовуючи свої висновки суд зазначив про те, що показання свідка ОСОБА_14 , який чітко давав покази стосовно даної дорожньо-транспортної пригоди, які протягом всього часу досудового та судового слідства були незмінними, а також протокол проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_14 в ході якого останній розповів та відтворив обставини ДТП, що сталась 03.09.2022 року на перехресті вулиць Салтикова-Щедріна та Петра Лихмана в м. Кропивницькому (т.1 а.п.103-106)

Як вбачається з оскаржуваного вироку, судом першої інстанції в ході судового слідства було повністю та об`єктивно досліджено всі докази по справі, що свідчать про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286-1 та ч.1 ст.135 КК України.

Колегія суддів вважає, що покази свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та експерта ОСОБА_18 є логічними, послідовними та підтверджуються матеріалами кримінального провадження, в тому числі протоколом огляду місця події дорожньо-транспортної пригоди від 03.09.2022 року, схемою до нього та ілюстрованою фото таблицею та диском з записом до нього в яких зафіксовано факт даного ДТП, протоколом огляду предмету та відеозапису від 07.09.2022 року, отриманих з відеокамер спостереження АСЗ «БРСМ» м. Кропивницький вул.. Салтикова-Щедріна, 16, відповідно до якого ОСОБА_8 в проміжок часу з 23.58 год. по 00.16 год. неодноразово заходив і виходив з приміщення АЗС, висновком судового експерта №995 від 01.11.2022 року, згідно з яким у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження, у вигляді черепно-мозкової травми, переломів нижніх кінцівок, забою легень і печінки, саден поперекової ділянки зліва. Дані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Виникли при дорожньо-транспортній пригоді, а саме при зіткненні транспортного засобу з пішоходом.

Отже, ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості та достовірності, місцевий суд правильно вирішив, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 .

Порушень порядку збирання (формування) й оцінки доказів в аспекті ст. 94 КПК судом допущено не було, вирок суду першої інстанції достатньо умотивований та відповідає вимогам ст. 374 КПК.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що відповідно до встановлених фактичних обставин цієї справи, діяння обвинуваченого ОСОБА_8 суд правильно кваліфікував за ч. 3 ст. 286-1 та ч.1 ст.135 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого та завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані, коли сам ОСОБА_8 поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом його винуватості у вчиненні даних кримінальних правопорушень, а позиція ОСОБА_8 щодо непричетності до злочину, на думку суду, свідчить про намагання обвинуваченого уникнути відповідальності за вчинене.

На спростування доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про відсутність у матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого та завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані, коли сам ОСОБА_8 поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, колегія суддів апеляційного суду відмічає.

У даному кримінальному провадженні показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та експерта ОСОБА_18 отримано в порядку, визначеному законом, вони не суперечать іншим зібраними доказам.

Тому суд не мав підстав не довіряти свідкам, а їх показання, як і дані, що містяться в протоколах слідчих дій та експертних висновках, на підставі ст. 84 КПК є процесуальними джерелами доказів, якими обґрунтовано вирок.

При таких беззаперечних доказах, колегія суддів вважає неприйнятними доводи адвоката ОСОБА_7 про відсутність в матеріалах належних доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286-1 та ч.1 ст.135 КК України по суті спростовується вищевказаними письмовими доказами, показаннями свідків, яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку, про що змістовно зазначив в оскаржуваному вироку.

Стосовно доводів захисникаадвоката ОСОБА_7 щодо невідповідності схеми дорожньо-транспортної пригоди та даних фото фіксації, у зв`язку з чим вона є неналежним доказом та не могла бути використана судом першої інстанції в якості доказу у кримінальному провадженні, колегія суддів зазначає, що складена схема підписана слідчим, експертом та понятими, які відповідно погодилися з даними, зазначеними у ній, жодних зауважень або доповнень схема не містить. Фототаблиця з місця дорожньо-транспортної пригоди узгоджується з протоколом та складеною схемою місця дорожньо-транспортної пригоди, яка не викликає сумнівів щодо достовірності її результатів, тому суд першої інстанції визнав її належним і допустимим доказом, оскільки відповідає вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог КПК України, судом не встановлено та учасниками судового провадження не доведено. Під час складання схеми були додержані всі вимоги закону, дотримані права учасників процесу. Проаналізувавши схему ДТП та співставивши її з показаннями свідків та з фактичними даними, що містяться в матеріалах кримінального провадження, суд першої інстанції дійшов висновку про його належність, допустимість та достовірність.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до доктрини плодів отруєного дерева недопустимими є докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок суттєвого порушення прав та свобод людини. Ця доктрина передбачає заборону використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів визнаних недопустимими, тобто надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно. Тим не менше ЄСПЛ виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку, суд повинен в подібному випадку вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому. Тобто, якщо процес по даній справі в цілому і загалом справедливий, то і отримані у незаконний спосіб докази можуть бути прийнятними (рішення ЄСПЛ у справі Хан проти Сполученого Королівства).

Таким чином, посилання захисника на недопустимість такого доказу, як схеми дорожньо-транспортної пригоди та даних фото фіксації є безпідставним.

Колегія суддів розцінює позицію ОСОБА_8 як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення, з метою уникнення кримінальної відповідальності та справедливого покарання, при тому, що його вина підтверджується дослідженими безпосередньо судом доказами, які не викликають сумнівів у їх достовірності.

Перевіряючи в апеляційному порядку доводи сторони захисту про необ`єктивність суду у дослідженні доказів, яким за висновком захисників дана неправильна оцінка, то колегія суддів зазначає, що згідно ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Обвинувачений ОСОБА_8 на всіх етапах досудового розслідування та судового розгляду був вільним і не обмеженим ні в часі, ні в умовах реалізації своїх процесуальних прав.

Колегія суддів апеляційного суду, неупереджено, виключно в межах своїх повноважень, відповідно до свідомого розуміння права та незалежно від стороннього впливу з будь-якої сторони, з дотриманням процедури апеляційного розгляду кримінальних проваджень, в повній мірі надала всім учасникам, з урахуванням принципів диспозитивності та змагальності сторін, право та можливість надати пояснення, представити додаткові докази, спростувати доводи іншої сторони та довести переконливість своїх вимог.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла однозначного висновку, що доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захиснику про невідповідність висновків суду фактичним обставинами цієї справи, недостатність доказів, їх неправильну оцінку не знайшли свого об`єктивного підтвердження, під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції, по суті спростовується змістом оскаржуваного вироку та матеріалами кримінального провадження.

Отже, підстав для скасування законного та обґрунтованого вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 , колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Разом із тим, колегія суддів визнає слушними доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі щодо неправильного застосування судом першої інстанції при ухваленні вироку закону України про кримінальну відповідальність виходячи з наступного.

Так, за змістом положень п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначається, у тому числі рішення про початок строку відбування покарання та залік досудового тримання під вартою.

В даному випадку матеріалами кримінального провадження підтверджується, що протоколу затримання особи, ОСОБА_8 затримано в порядку ст.208 КПК України 03.09.2022 року ( т.2 а.п.9-10)

Так, відповідно до п.2 ч.4 ст.374 КПК України, з урахуванням положень ст.72 КК України, у разі визнання особи винуватою суд у резолютивній частині вироку зазначає рішення щодо заліку досудового тримання під вартою. При цьому, суд у вироку вказав про зарахування ОСОБА_8 в строк покарання період знаходження під вартою з 03.09.2022 року. При цьому суд повинен вказати кінцеву дату попереднього ув`язнення, яке повинно бути зараховане особам у строк відбування покарання до часу поставлення вироку та співвідношення його зарахування.

Також, у резолютивній частині вироку суд повинен вказати спеціальну норму кримінального закону, яка визначає зарахування строку попереднього ув`язнення, а саме ч.5 ст.72 КК України.

Однак суд цього не зробив, допустив помилку не вказавши кінцеву дату попереднього ув`язнення, а також неправильно вказав про те, що строк відбування покарання рахується з моменту затримання ОСОБА_8 03 вересня 2022 року, при тому, що строк відбування покарання має обраховуватися з дня проголошення вироку.

Отже, судом першої інстанції неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність та порушені вимоги кримінального процесуального закону (ч. 4 ст. 374 КПК України), що вплинуло на законність та обґрунтованість оскаржуваного прокурором вироку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишена без задоволення, а вирок суду першої інстанції в частині початку строку відбування покарання та заліку досудового тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 слід змінити.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 418, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 жовтня 2024 року в кримінальному провадженні № 0000675 від 03 вересня 2022 року стосовно ОСОБА_8 за ч.3 ст. 286-1, ч.1 ст.135 КК України змінити.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту ухвалення вироку, а саме з 25 жовтня 2024 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України обвинуваченому ОСОБА_8 зарахувати у строк відбування покарання за цим вироком строк попереднього ув`язнення з 03.09.2022 року до вступу вироку в законну силу, а саме 23.06.2025 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В решті вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 жовтня 2024 року в кримінальному провадженні № 0000675 від 03 вересня 2022 року стосовно ОСОБА_8 за ч.3 ст. 286-1, ч.1 ст.135 КК України - залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4