Справа № 545/3397/25
Провадження № 1-в/545/330/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.08.2025 Полтавський районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві клопотання засудженої ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки Українки, проживаючої до засудження за адресою АДРЕСА_1 , з професійно технічною освітою, незаміжньої, раніше судимої:

- 26.10.2011 Алчевським міським судом Луганської області за ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70, ч.5 ст. 72 КК України до 7 років позбавлення волі. 29.01.2016 Комінтернівським міським судом м. Харкова згідно ч. 5 ст. 72 КК України зараховано термін тримання під вартою з 27.05.2011 по 10.11.2011 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Звільнена 10.05.2017 умовно-достроково на невідбуту частину покарання 7 місяців 15 днів.

Засуджена: вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 10.07.2019 за ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України до 10 років позбавлення волі,-

у с т а н о в и в:

Засуджена ОСОБА_4 звернулася до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, посилаючись на те, що за період відбування покарання вона характеризується добре за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку, дотримується правил внутрішнього трудового розпорядку та беззаперечно виконує накази працівників колонії, а тому вважає, що сумлінною поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення, просить клопотання задовольнити.

Засуджена та представник адміністрації у судове засідання не з`явилися, попередньо надали заяви про розгляд подання без їхньої участі.

Прокурор проти задоволення подання заперечував, оскільки засуджена на момент подання клопотання не довела своє виправлення.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання та особової справи, суд проходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_4 засуджена вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 10.07.2019 за ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України до 10 років позбавлення волі, який відповідно до ст.12КК України відносяться до особливо тяжких злочинів. Згідно з розпорядженням суду вирок набрав законної сили 10.08.2019. Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислюється з моменту затримання 27.12.2017.

Відповідно до частини 2 статті 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Пунктом 3 частини 3 статті 81 КК України визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом, зокрема за умисний особливо тяжкий злочин.

Таким чином, на момент звернення до суду із поданням ОСОБА_4 відбула 3/4 строку призначеного судом покарання, тобто формально має право на розгляд питання щодо застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.

Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Згідно з характеристикою, затвердженого начальником державної установи «Надержинщинська виправна колонія (№65)», засуджена ОСОБА_4 в установі працевлаштована на підприємстві установи у бригаді №31, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, вимог режиму відбування покарання та розпорядку дня установи, за час відбування покарання має 8 заохочень за зразкову поведінку, виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки та 2 стягнення, які було погашено в установленому законом порядку (12.01.2022 і 20.05.2022 за порушення вимог режиму відбування покаранння).

Відповідно до вимог ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд вважає, що на момент подання клопотання, засуджена ОСОБА_4 , яка вчинила особливо тяжкий умисний злочин проти життя та здоров`я іншої особи, що полягає в закінченому замаху на умисне вбивство, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство. При цьому, засуджена під час судового розгляду свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину визнала частково. Суд враховує також ту обставину, що засуджена вже була раніше засуджена до позбавлення волі, зокрема за умисне вбивство (вироком Алчевського міського суду Луганської області відл 26.10.2011) за ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70, ч.5 ст. 72 КК України до 7 років позбавлення волі та після відбуття покарання знову вчинила особливо тяжкий злочин та була засуджена. Крім того, до засудженої вже застосовувалось звільнення від відбування покарання умовно-достроково (ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.04.2017).

Зазначене свідчать про стійку тенденцію засудженої на систематичне вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення, а також про неефективність застосування до неї умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Також як зазначалось, засуджена ОСОБА_4 має 8 заохочень, а також 2 стягнення, які накладені у 2022 році. Тобто суд не може дійти висновку про сумлінну поведінку засудженої протягом усього строку відбування покарання.

Вирішальне значення має активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Таким чином, з огляду на викладене, суд критично оцінює доводи засудженої з приводу того, що вона довела своє виправлення, наявністю заохочень за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК та правилами внутрішнього розпорядку, дотримання трудового розпорядку та вимог пожежної безпеки. Зазначене не може слугувати достатньою підставою для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що засуджена стала на шлях виправлення, судом не встановлено.

Отже, бездоганної поведінки засудженої протягом усього строку відбування покарання судом не встановлено, оскільки факт, того, що засуджена виконує свої прямі обов`язки та претензій з боку працівників установи до неї немає, свідчить лише про те, що остання виконує їх на підставі закону, оскільки це є прямим обов`язком всіх засуджених, а умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, каяття у скоєному злочині, а в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Отже, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженої протягом всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 10.07.2019.

Отже, зазначені обставини не дають підстави вважати, що засуджена сумлінною поведінкою, ставленням до праці довела своє виправлення і до неї може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537,539 КПК України,

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом 7 діб з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1