Справа № 466/8008/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/402/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши в м. Львові у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 25 квітня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000386 від 07 березня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 25 квітня 2025 року клопотання прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_8 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів, без визначення розміру застави. Встановлено, що строк дії даної ухвали закінчується 24 червня 2024 року включно. Копію даної ухвали постановлено вручити обвинуваченому ОСОБА_6 негайно після її оголошення. Контроль за виконанням ухвали покладено на прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_8 .

В мотивах свого рішення суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, які не зменшилися та продовжують існувати. При цьому врахувавши обставини справи та спосіб вчинення кримінального правопорушення: зокрема стан алкогольного сп`яніння та застосування насильства до потерпілої.

На згадану ухвалу обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, обрати міру запобіжного заходу не пов`язану із триманням під вартою; апеляційну скаргу розглядати з участю обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 .

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що оскаржуване судове рішення є необґрунтоване, існують систематичні порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України.

Стверджує, що ризики не доведені, доказів для продовження дії запобіжного заходу стороною обвинувачення не надано, прокурор вкотре висловлює припущення.

Наголошує, що обвинувачений вкотре заявляє, що переховуватися від суду він не має наміру, а навпаки зацікавлений у справедливому розгляді справи, після події сам викликав поліцію і сам з`явився добровільно на наступний день до поліції.

Стверджує, що ризик впливу на свідків та експертів не є обґрунтованим, оскільки прямих свідків у сторони обвинувачення немає, а експерти надали висновок «на його користь». У потерпілого претензії морального чи матеріального характеру відсутні.

Наголошує, що докази його причетності до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України відсутні, ризики недоведені і судом не враховано особу обвинуваченого, зокрема наявність міцних соціальних зв`язків, житла у власності, наявність на утриманні неповнолітньої доньки, позитивні характеристики. Стверджує, що є учасником АТО і надалі хоче служити у лавах Збройних сил України.

Заслухавши доповідь судді, виступ обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив апеляційні доводи, вважає оскаржувану ухвалу законною та вмотивованою, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Прокурор, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду до суду апеляційної інстанції не прибув, що не є перешкодою апеляційному розгляду, згідно вимог ч.4 ст.422-1 КПК України.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «Ilijkov v. Bolgaria»).

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194, 199 КПК України.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, до 23 червня 2025 року включно.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 199 КПК України, колегія суддів вважає доведеним прокурором, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились, а відтак, обґрунтованими є висновки суду, що застосування більш м`яких запобіжних заходів для їх запобігання є недостатнім.

Колегія суддів вважає, що ризики, заявлені стороною обвинувачення є доведеними, а апеляційні доводи обвинуваченого про те, що він має сталі соціальні зв`язки, позитивні характеристики, є учасником бойових дій не являються безумовною підставою для зміни обвинуваченому ОСОБА_6 виду запобіжного заходу у силу того, що такі обставини не можуть підтверджувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та відсутність ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

З врахуванням обставин вчинення злочину, того, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність достатніх підстав вважати, що для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, обвинуваченому слід продовжити строк тримання під вартою та відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, без визначення розміру застави, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства, що є достатнім та необхідним для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Ухвала суду першої інстанції про продовження є обґрунтованою та вмотивованою й підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 25 квітня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000386 від 07 березня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4