Справа № 214/8680/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2025 року Саксаганський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні режимі відеоконференції з ДУ «Дніпровська установа виконання покарань ( №4) в приміщенні суду м. Кривий Ріг кримінальне провадження відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, громадянина України, офіційно не працює, раніше судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дружківського міського суду Донецької області перебуває вказане кримінальне провадження.

Від прокурора до суду надійшло клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого, в якому, зокрема, зазначено про обґрунтованість обвинувачення, наявність ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховування від суду, який підтверджується тим, що ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, тобто не має законних, належних та достатніх засобів для існування, на утриманні не має дітей, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, які б могли стримувати його залишити межі міста, також обвинувачений не має постійного місця проживання, за місцем реєстрації не проживає. ОСОБА_4 неодноразово судимий за вчинення в тому числі аналогічних кримінальних правопорушень. В разі доведення вини обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні даного кримінального правопорушення, йому загрожує міра покарання у вигляді позбавлення волі строком від 3 до 7 років, і тому, побоюючись покарання, обвинувачений може переховуватись від суду, тим самим перешкоджати об`єктивному розслідуванню та встановленню істини у кримінальному провадженні, виконанню процесуальних рішень, з метою уникнення відповідальності. Знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Зазначений ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, зможе мати можливість знищити або сховати інші предмети, які на даний момент невідомі органу досудового розслідування, однак які можуть бути встановлені в ході подальшого досудового розслідування та мати доказове значення причетності обвинуваченого. Незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Зазначений ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 відповідно до ст. 221 КПК України має право ознайомитись із матеріалами кримінального провадження, а отже: доказами, здобутими в ході досудового розслідування, знати дані свідків, які допитані в рамках розслідування кримінального провадження, матиме змогу встановити їх місця мешкання, з метою здійснювати незаконний вплив в разі їх виклику до суду, з метою примушування до зміни показів. Вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначений ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 раніше притягався до кримінальної відповідальності, належних висновків для себе не зробив та вчинив злочин передбачений ч.1 ст. 263 КК України. Крім того, відносно ОСОБА_4 в Саксаганському районному суді м. Кривого Рогу на розгляді в судді ОСОБА_6 перебувають два обвинувальних акти з правовою кваліфікацією за ч.4 ст.185 КК України, об`єднані у єдину справу №214/2475/25. Зазначене свідчить про стійку антисоціальну направленість поведінки обвинуваченого, небажання ставати на шлях виправлення та безсумнівно доводять ризик можливого вчинення інших кримінальних правопорушень в майбутньому.

Крім того, прокурор посилається на неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів посилаючись на те, що домашній арешт не може бути застосований до ОСОБА_4 у зв`язку із тим, що останній не має постійного місця мешкання, незважаючи на наявність місця реєстрації, постійно змінює місця свого проживання. Особиста порука не може бути застосована до ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю письмових зобов`язань осіб, які заслуговують на довіру суду. Особисте зобов`язання не може бути застосоване у зв`язку із тим, що перебування ОСОБА_4 на волі не сприятиме виконанню ним покладених на нього процесуальних обов`язків. У разі заміни останньому запобіжного заходу на особисте зобов`язання, обвинувачений може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, покинути відомі органу досудового розслідування можливі місця перебування, внаслідок чого неможливо фактично контролювати його виконання. Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується 10 вересня 2025 року, однак судове провадження у даній справі не закінчено і потребує часу для розгляду.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні підтримала клопотання про продовження строку тримання під вартою із зазначених в ньому підстав, просила його задовольнити.

Обвинувачений та захисник в підготовчому судовому засіданні не заперечували проти задоволення клопотання.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 07.08.2025 р. відносно ОСОБА_4 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 10.09.2024 р.

Згідно з ч.3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

При цьому, виходячи зі змісту статей 177, 178, 194, 196, 199 КПК України терміни «обрання запобіжного заходу» та «продовження запобіжного заходу» використовуються як синонімічні, за своїм правовим значенням. Крім того, обрання є первинним при застосуванні запобіжного заходу, який обирається на певний строк, а продовження вторинна стадія, яка наступає за певних умов, коли строк тримання під вартою закінчується. Вказана позиція висловлена в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі № 505/2898/19 від 23.01.2020.

Відповідно до ч. 3 ст.199 КПК України обставиною, яка є підставою для продовження строку тримання під вартою є те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (рішення ЄСПЛ по справі «Ілійков проти Болгарії»).

В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У клопотанні прокурор вказав на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

У справі «Смирнов проти Росії» (п.60) ЄСПЛ зазначив, що «ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку; це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан, зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування».

Вирішуючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу, суд враховує, що ОСОБА_4 не одружений, раніше судимий, на розгляді Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області відносно нього перебуває об`єднане кримінальне провадження, враховує стадію судового провадження, воєнний стан, а також те, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України за яким законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, а також продовження існування ризиків, а саме переховування від суду, оскільки останній обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання його винним останній може переховуватись від суду з метою уникнення понесення покарання; незаконний вплив на свідків, показання яких суд безпосередньо досліджує в судовому засіданні, існування відповідного ризику обумовлено і тим, що показання свідків щодо обставин вчинення кримінального провадження може мати значення для кримінального провадження, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що останній наділений потенційною можливістю, у тому числі опосередковано, впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою схилити їх не давати правдиві, послідовні показання для уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності; вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження вчинення кримінального правопорушення, оскільки раніше неодноразово судимий, тому не продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може спричинити ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Доходячи до висновку про наявність ризику, суд звертає увагу, що ризик не є фактом, а є ймовірністю вчинення певних дій, а тому має бути доведено в судовому засіданні саме ймовірність того, що обвинувачений може їх вчинити і суд вважає, що така ймовірність є доволі високою.

Інші ризики прокурором не доведені.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого, оскільки особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом та його застосування недостатнє для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків у цьому кримінальному провадженні; неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що відсутні докази щодо звернення осіб, які поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків; запобіжний захід у вигляді домашнього арешту також не може бути застосований у відношенні останнього, зважаючи на те, що обвинувачений фактично не має постійного місця проживання, відсутнє на праві власності нерухоме майно, а також на те, ще власник житла та повнолітні особи, які в ньому проживають висловили на це згоду.

Вказане свідчить про наявність ризиків, передбачених ст.177 Кримінального процесуального кодексу України, у такому їх ступені, який є підставою для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даній стадії судового провадження та неможливості застосувати більш м`якого запобіжного заходу, тому клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою необхідно задовольнити.

Разом з тим, суд вважає, що разом із продовженням строку тримання під вартою, слід визначити обвинуваченому розмір застави у 59 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, застава в такому розмірі буде достатнім стримуючим засобом, щоб уникнути бажання ухилитися чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, тобто зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Застосовуючи щодо обвинуваченого альтернативний запобіжний захід у виді застави, суд також вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, визначені у частині 5 статті 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 194, 199, 314-315 Кримінального процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, строк тримання під вартою на 60 (шістдесят днів) до 03.11.2025 року включно.

Одночасно визначити ОСОБА_4 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Розмір застави визначити у межах 59 (п`ятдесяти дев`яти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 178 652 (сто сімдесят вісім тисяч шістсот п`ятдесят дві) грн. 00 коп., які необхідно внести у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому КМУ, отримувач коштів: ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, банк отримувача: Держказначейська служба України м. Київ, рахунок отримувача: UA0017442, призначення платежу: застава, № ухвали суду, П.І.Б. платника застави, , Код банку отримувача (МФО) 820172.

У разі внесення застави, уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити ОСОБА_4 з під варти та повідомити про це прокурора, суд.

У разі внесення застави, уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити ОСОБА_4 з під варти та повідомити про це прокурора, суд.

З моменту звільнення ОСОБА_4 з під варти у зв`язку з внесенням застави вона буде вважатися такою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- не відлучатися з Дніпропетровської області без дозволу прокурора або суду;

- прибувати за кожною вимогою до суду.

Вказані обов`язки в разі внесення застави покладаються на ОСОБА_4 строком на 2 місяці, який починається з моменту звільнення з під варти після внесення застави.

У разі невиконання вище перелічених обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України використовуються у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України.

Копію ухвали направити обвинуваченому для відома та Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» для виконання в частині продовження строків тримання під вартою та вручення обвинуваченому.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Повний текст ухвали проголошено о 9-30 годині 8 вересня 2025 року.

Суддя: