Справа № 385/1348/25
02.09.2025 року слідчий суддя Гайворонського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
В ході досудового розслідування встановлено, що 15.08.2025 ОСОБА_5 перебуваючи на території полезахисної лісосмуги розташованої за межами с-ще Завалля, Голованівського району, Кіровоградської області за координатами 48° 10' 42" північної широти 30° 2' 41" східної довготи, вчинив незаконну порубку дерев породи акація та клен в кількості 4 штук, діаметром від 27 до 40 см, чим завдав істотної шкоди.
29.08.2025 під час огляду місця події за адресою: Кіровоградська область, Голованівський район за межами с-ща Завалля, за координатами місця знаходження 48° 10' 42" північної широти 30° 2' 41" східної довготи на території полезахисної лісової смуги було вилучено та вилучено: 3 зрізи пнів дерев породи клен, а саме: №1 діаметр 38,2 см.; №2 діаметр 27 см.; №3 діаметр 40 см. та 1 зріз пня дерева породи «гледичія (акація)» діаметром 37,5 см. Також, в ході огляду місця події за вказаною адресою було виявлено 1 повалений стовбур дерева породи «гледичія (акація)», який під час огляду був розрізаний на відрізки для здійснення транспортування до ВП №1 Голованівського РВП в загальній кількості на 23 шт., які пронумеровані, крім того вилучено 4 контрольних зрізів з виявлених стовбурів дерев породи клен та «гледичія (акація)».
Вказане майно вилучено та долучено до кримінального провадження в якості речового доказу, оскільки існують підстави вважати, що вилученіречі є знаряддям вчинення даного кримінального провадження, зберегли на собі його сліди, а також існує сукупність підстав вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення.
У зв`язку з цим виникли законні підстави для накладення арешту на вищевказані матеріальні об`єкти, які було тимчасово вилученов ході огляду, із забороною розпоряджатись та користуватись ними.
Таким чином, наявні законні підстави для прийняття рішення про необхідність накладення арешту на вказане в клопотанні майно, з метою збереження його, як речового доказу, оскільки незастосування арешту на майно може призвести до його приховування, зникнення, втрати, відчуження майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. Крім того майно може мати сліди злочину, які можуть бути використані як докази під час проведення досудового розслідування, а також для проведення необхідних криміналістичних експертиз.
Слідчий, прокурор та належний користувач тимчасово вилученого майна, в судове засідання не з`явились, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.
Слідчий та прокурор надали до суду заяви про розгляд клопотання без їх участі, клопотання про арешт майна підтримують у повному обсязі та просять його задовольнити.
Належний користувач тимчасово вилученого майна в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі, заперечень щодо задоволення клопотання не має.
У зв`язку із неявкою всіх учасників справи та відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає за необхідне клопотання задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 1 ст. 167 КПК України визначено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.
Тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду (ч. 2 ст. 168 КПК України).
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження, що визначено ч. 1 ст. 170 КПК України.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами у кримінальному провадженні є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно положення ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Дослідивши матеріали клопотання, враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, наслідки арешту майна для власника майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.
Вважаю, що наявні законні підстави для прийняття рішення про необхідність накладення арешту на вказане в клопотанні майно, з метою збереження його, як речового доказу, оскільки слідчий в клопотанні довів, що незастосування арешту на майно може призвести до його приховування, зникнення, втрати, відчуження майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. Крім того майно може мати сліди злочину, які можуть бути використані як докази під час проведення досудового розслідування, а також для проведення необхідних криміналістичних експертиз.
Щодо прохання в клопотанні про визначення місця зберігання речових доказів, слідчий суддя звертає увагу, що положення ст. 100 КПК України, ч. 4 ст. 168 КПК України та Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104, саме на сторону кримінального провадження, якій надані речові докази, покладено під час досудового розслідування обов`язок організувати належне збереження таких речових доказів та забезпечити їх схоронність. Крім того, слід вказати, що місце їх зберігання визначено постановою слідчого від 30.08.2025 року.
Виходячи з наведеного, вирішення питання про визначення місця зберігання речових доказів не входить до компетенції слідчого судді, всі питання щодо зберігання речових доказів під час досудового розслідування мають прийматися стороною обвинувачення з урахування норм законодавства.
Керуючись ст.ст. 110, 170, 172, 173, 309, 376КПК України, слідчий суддя,-
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання задовольнити частково.
Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особами які не були присутні при проголошенні ухвали в той же строк з моменту отримання копії даної ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_7

Дата документу 02.09.2025