Справа № 541/3258/25
Провадження № 1-кс/541/750/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 рокум. Миргород

Слідчий суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миргороді Полтавської області скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Миргородського міськрайонного суду зі скаргою на бездіяльність уповноваженої особи Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР, мотивуючи свої вимоги наступним. В Миргородському відділі ДВС у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження № 77396089 про примусове виконання рішення суду про відібрання дитини. В межах даного виконавчого провадження під час виїзду державного виконавця 13 березня 2025 року за тимчасовою адресою проживання встановлено, що дитина ОСОБА_4 відмовився їхати зі стягувачем, батько (боржник) жодних перешкод виконанню рішення не здійснював. На підставі службової записки начальника Миргородського ВДВС від 17 березня 2025 року про складність виконання судового рішення зазначене виконавче провадження перебуває на виконанні в Управлінні забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області. Заявник вважає, що до вказаного офіційного документу внесено завідомо неправдиві відомості та зазначено, що під час виїзду 13 березня 2025 року за місцем проживання боржника та дитини боржник ОСОБА_3 дитину не віддав, мотивуючи тим, що дитина не хоче проживати з матір`ю. Вказаними діями начальником ВДВС скоєно кримінальне правопорушення, передбачене ст. 366 КК України, про що ОСОБА_3 заявою від 08 серпня 2025 року повідомив Миргородський РВП ГУНП в Полтавській області та просив внести відповідні відомості до ЄРДР. До теперішнього часу заявнику невідомо про результати розгляду його заяви, тому просив зобов`язати уповноважену особуМиргородського РВП ГУНП в Полтавській областівнести до ЄРДР відомості за його заявою.

В судовому засідання заявник надав пояснення аналогічні, викладеним у його скарзі, просив скаргу задовольнити.

Представник Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Вислухавши думку заявника, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідчим суддею встановлено, що 08 серпня 2025 року ОСОБА_3 направив до Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області заяву про злочин в порядку ст. 214 КПК України, в якому вказав про вчинення начальником ВДВС у Миргородському районі кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України.

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Офісу Генерального прокурора від 30 червня 2020 року № 298, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Також, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Якщо у повідомленнях чи заявах таких ознак немає, вони не можуть вважатись такими, які підлягають обов`язковому внесенню до ЄРДР.

Зі змісту заяви вбачається, що на думку заявника має місце вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України.

У відповідності з ч. 1 ст. 366 КК України відповідальність за вказаною статтею настає за складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційного документа. Ч. 2 ст. 366 КК України передбачена кримінальна відповідальність за вчинення зазначених видів службового підроблення, якщо вони спричинили тяжкі наслідки.

Предметом вказаного злочину офіційний документ.

Суб`єктом службового підроблення може бути тільки службова особа

Ч. 1 ст. 366 КК України характеризується тільки прямим умислом, тобто винний діє, завідомо усвідомлюючи неправдивий характер тих відомостей, що вносяться ним до офіційних документів, або усвідомлює, що документ, який він видає, повністю чи частково не відповідає дійсності (є неправдивим).

На відміну від документів, що мають юридичне значення (як наказ чи договір), службова записка не має чітко окресленого офіційного статусу в українському законодавстві. Службова записка це інформаційно-аналітичний документ, призначений для здійснення комунікативних зв`язків між структурними підрозділами в межах однієї юридичної особи з питань оперативного, організаційного, адміністративного та господарського характеру.

Таким чином, службова записка не є офіційним документом у загальному розумінні, оскільки законодавство України не надає їй такого статусу.

У п. 36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 зазначено, що у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2021 року у справі №556/450/18, слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР, тобто підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

Отже, слідчий суддя при відсутності правових підстав не позбавлений можливості відмовити у задоволенні скарги щодо зобов`язання внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Під час розгляду скарги встановлено, що доводи заявника є необґрунтованими, а викладені в заяві обставини не містять даних, які б достовірно свідчили про наявність події злочину в розумінні положень ст. 11 КК України, а тому підстав для задоволення скарги не вбачається.

Враховуючи викладене, ке руючись ст.ст. 303, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддяОСОБА_1