КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/425/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 405/1273/21 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
Категорія - ст. 392 ч. 2 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2025 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді у складі колегії суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, у режимі відеоконференції, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_12 , адвоката ОСОБА_8 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_11 , ухвалу Фортечного районного суду м. Кропивницького від 22.05.2025 про продовження стосовно обвинувачених ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 20.07.2025 включно, без визначення застави.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває судова справа (обвинувальний акт) про обвинувачення ОСОБА_11 за ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 263 КК України та ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 3 ст. 146 КК України (ЄУНС 405/1273/21, провадження №0001272).

У межах кримінального провадження ОСОБА_10 , ОСОБА_11 обвинувачуються у складі організованої групи, у бандитизмі, розбої, незаконному позбавлення волі, викраденні людини з корисливих мотивів, снобом небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, що супроводжувалось заподіянням фізичних страждань, із застосуванням зброї.

З метою вчинення даних кримінальних правопорушень, ОСОБА_11 , у 2018 році, залучив ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ще двох невстановлених слідством осіб, являвся організатором і керівником злочинної організації, розробив подальший план злочинної діяльності, яка мала полягати у вчиненні розбійних нападів на громадян із застосуванням насильства, небезпечного для їх життя і здоров`я, з метою заволодіння чужим майном, тобто, із корисливим мотивом.

Крім того, планувалось застосування вогнепальної зброї (придбано автомат, чотири пістолети зі боєприпасами до них, чотири корпуси ручної осколкової гранати), автотранспорту для переміщення групи, підготовки д вчинення злочину, під час безпосереднього вчинення злочинів (два автомобілі).

Також, розроблено етапи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень, вчинення кримінальних правопорушень, із розподілом ролей між членами групи.

У гаражному приміщенні, яке орендував ОСОБА_11 , виявлено і вилучено ряд записних книг, зошитів та документів, якими він користувався щодо підготовки та вчинення злочинів, виявлено матеріали стеження членами організованої банди за мешканцями м. Кропивницького, м. Одеси.

Отже, у 2020 році членами організованої групи вчинено викрадення власника магазину «Айсберг», ОСОБА_15 , розбійний напад на останнього із застосуванням насильства, заволодіння його грошовими коштами у розмірі 22 559 471 гривень.

Судом розглянуте клопотання прокурора, за наслідками такого розгляду клопотання задоволене, стосовно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 продовжений строк тримання під вартою, без визначення застави.

Судом взято до уваги наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що не припинили своє існування та не зменшились, як переховуватись від суду, чинити незаконний вплив на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню у інший спосіб.

Взято до уваги, згідно із положеннями ст. 178 КПК України, особу обвинувачених.

Окремо судом першої інстанції підкреслено, що встановлена особа обвинуваченого, зокрема, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , він же ( ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) уродженець м. Нижній Тагіл, Свердловська область, РФ, росіянин. Місце реєстрації ОСОБА_11 має у м. Донецьк.

Отже, ОСОБА_11 є особою з не однократно змінюваними анкетними даними.

Крім того, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 обізнані про місце проживання свідків, потерпілих. При цьому, свідки не є допитаними судом. не досліджені письмові докази, з огляду на посилання ОСОБА_11 , на розбіжності у показаннях допитаного потерпілого та письмовими матеріалами, - суд допускає повторний допит потерпілого.

Враховано, що станом на даний час не підтверджене наявність місця працевлаштування обвинуваченого, його підприємницька діяльність та дружини припинена, дозвіл на працевлаштування ТОВ «Техно маркет ВПК» ОСОБА_11 на роботу наданий до 01.01.2025.

Також, судом враховано дані, що характеризують особи обвинувачених, їх вік та стан здоров`я, постійного місця проживання сім`ї, що свідчить про міцність соціальних зв`язків, наявність родин та утриманців, відсутність судимостей. Однак, наявність цих обставин не є обставинами, які безумовно виключають чи мінімізують до маловірогідності ймовірність настання ризиків стосовно обвинувачених.

Також, судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_11 і ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, які вчинені із застосуванням насильства.

Враховано, що обвинувачені, хоч не судимі, проте притягались до кримінальної відповідальності.

В апеляційних скаргах особи, які їх подали, висувають наступні вимоги.

Адвокат ОСОБА_7 , , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_10 , просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, застосувати щодо останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, вказує на численні порушення закону при затриманні ОСОБА_10 , порушення права на захист, порушення вимог утримання в слідчому ізоляторі, побиття при затриманні та в слідчому ізоляторі з метою вибивання показань, внаслідок чого спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

За фактом недозволених дій службових осіб слідчого ізолятору ОСОБА_10 і ОСОБА_11 є потерпілими у кримінальному провадженні №0000421.

У ОСОБА_10 внаслідок побиття погіршився стан здоров`я і він переніс оперативне втручання, наразі потребує обмеження фізичного навантаження, лікування, фізіотерапії, перебування у СІЗО не дозволяє пройти належне лікування та необхідний догляд після оперативного втручання.

Не відповідають дійсності зазначення суду про наявність ризиків, що не зменшились і не припинили існування.

Обвинувачений ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, застосувати щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний період доби.

Вказує, що потребує лікування, тримається під вартою протягом тривалого періоду часу, з 2020 року, але судові засідання відкладаються, а підставою для продовження тримання його під вартою є лише тяжкість кримінального правопорушення та можливого покарання.

Ризики, передбачені ст. 177 КПК України, - прокурором не доведені, фактично не підтверджені.

Адвокат ОСОБА_8 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_11 , просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову і застосувати щодо останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово із носінням електронного засобу контролю.

Свої вимоги мотивує такими доводами.

Європейським судом з прав людини розглянуто заяву ОСОБА_11 і констатовано порушення ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Також встановлено порушення права обвинуваченого на справедливий суд внаслідок надмірної тривалості кримінального провадження. Завершилась стадія виконання Рішення ЄСПЛ на користь ОСОБА_11 , стягнення з Держави на його користь відшкодування моральної та майнової шкоди. Дана шкода відшкодована ОСОБА_11 , на рахунок його дружини зараховано 310 186, 10 гривень відшкодування.

Строк перебування ОСОБА_11 під вартою є надмірним і становить п`ять років.

Однак, підстави продовження строку тримання ОСОБА_11 під вартою вказуються як тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень та можливого покарання.

Вказує сторона захисту й на окрему думку судді ОСОБА_2 від 21.04.2025 при перегляді Кропивницьким апеляційним судом, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 , ухвали суду першої інстанції від 27.03.2025 про продовження тримання ОСОБА_11 під вартою.

Додатково сторона захисту вказує на стійкий стан погіршення здоров`я обвинуваченого, який тримається під вартою протягом п`яти років, наявність низки хронічних захворювань (хвороба серця, бронхіальна астма, хронічний ріносинусит), неможливість отримання належного лікування та профілактик, в тому числі після видалення жовчного міхура.

Крім того, зауважує, що значна частина проблем зі здоров`ям у ОСОБА_11 виникла внаслідок побиття його працівниками СІЗО у 2020 році, після затримання та доставляння до установи. Внаслідок чого ОСОБА_11 є потерпілим та дії працівників СІЗО розслідуються у межах кримінальних проваджень № 0000421 та № 0000474 за ст. 362, 364 КК України відповідно.

Таким чином, суд першої інстанції не дослідив належним чином вказані вище обставини, не надав мотивувань наявності ризиків ст. 177 КПК України, обмежившись вказівкою про суворість інкримінованих кримінальних правопорушень та можливого покарання.

Адвокат вказує, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, проиває у м. Одеса, має родину, дружина ОСОБА_11 , є ФОП, має можливість утримувати свою сім`ю, малолітніх дітей, допомагати матері, а також надсилати передачі ОСОБА_11 , отже, ризик того, що ОСОБА_11 , у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, буде вчиняти дії, передбачені ст. 177 КПК України, - не підтверджений.

У разі перебування ОСОБА_11 під домашнім арештом по місцю постійного проживання у м. Одеса, він позбавлений можливості чинити вплив на потерпілого та свідків.

У доповненні до апеляційної скарги вказує, що доводи апеляційної скарги сторони захисту підтримує повністю, а також зазначає про порушення прокурором процесуальних строків при поданні клопотання про продовження строків тримання під вартою, умотивовує причини зміни ОСОБА_11 своїх анкетних даних, дійсне місце його проживання та реєстрації, та щодо діяльності як ФОП ОСОБА_19 , дружини обвинуваченого.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та думку адвокатів, які здійснюють їх захист, на підтримку апеляційних скарг, поданих захистом, думку прокурора на заперечення апеляційних скарг, дослідивши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до такого висновку.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Держава має забезпечити належним чином обов`язки з приводу виконання п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якого: «Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» п.1 цієї статті, має бути забезпечено розгляд справи судом, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання».

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

При цьому, акцентується увага на ряд рішень ЄСПЛ щодо надмірних строків тримання під вартою і висловлену позицію з приводу недопущення тримання під вартою за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період.

У справі «Барткова та Вороніна проти України» Суд повторює, що відповідно до його усталеної практики за п. 3. ст. 5 Конвенції існування обґрунтованої підозри, що ув`язнений вчинив злочин, є умовою для законності тривалого тримання під вартою, але із спливом деякого часу цього вже недостатньо. У таких випадках Суд повинен встановити, чи продовжували інші підстави, наведені органами судової влади, виправдовувати позбавлення свободи. Якщо такі підстави були «відповідними» та «достатніми», Суд також повинен з`ясувати, чи продемонстрували компетентні національні органи влади «особливу ретельність» під час здійснення провадження.

Як наголошує ЄСПЛ, відповідальність за те, щоб у кожному конкретному випадку тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого не перевищувала розумний строк, лягає у першу чергу на національні судові органи.

Завданням органів влади є встановити, чи продовжують існувати підстави, які

обґрунтовують тривале тримання під вартою («Мерабішвілі проти Грузії»).

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Суд першої інстанції дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак приймається до уваги наступне.

Як слідує з матеріалів клопотання, судом першої інстанції здійснюється судове слідство у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_11 за ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 263 КК України та ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 3 ст. 146 КК України.

Кримінальні правопорушення, передбачені: ч. 4 ст. 187 КК України, карається позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна, ч. 3 ст. 146 КК України караються позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років, ч. 1 ст. 263 КК України караються позбавленням волі на строк від трьох до семи років, ст. 257 КК України караються позбавленням волі на строк від п`яти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна.

Тобто, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 інкримінується вчинення умисних тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень, частина з них із насильницькою складовою.

Відповідно до ст. 178 КПК України врахуванню підлягають такі обставини.

Обидва обвинувачені мають місце проживання та реєстрації, безробітні, постійного джерела доходу не мають, мають сім`ї, утриманців ( ОСОБА_11 двоє малолітніх дітей, ОСОБА_10 троє малолітніх дітей), не судимі.

Можливо стверджувати, що обвинувачені мають усталені соціальні зв`язки.

У даному випадку можливо стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України (переховування обвинувачених від суду з метою уникнення відповідальності, вчинення незаконного тиску на потерпілих та свідків).

Дійсно, зважаючи на тяжкість кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що може загрожувати обвинуваченим, про що вони достеменно обізнані, можливо допустити існування ризику з боку обвинувачених переховуватись від суду, втім, ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого покарання («Панченко проти Росії»).

Ризик втечі неминуче зменшується з плином часу, проведеного в ув`язненні

(«Ноймайстер проти Австрії»).

При цьому, необхідно враховувати, що стосовно ОСОБА_20 та ОСОБА_11 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 24.04.2020.

Враховуючи наведені обставини, загальний строк тримання обвинувачених під вартою, особи обвинувачених, колегія суддів вважає, що наразі можливе застосування щодо обвинувачених запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту (цілодобово) та вважає, що цей запобіжний захід на даній стадії кримінального провадження зможе забезпечити належну поведінку обвинувачених на час подальшого судового розгляду.

Покладення ж на обвинувачених ОСОБА_20 та ОСОБА_11 ряду обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, сприятиме зменшенню та стримуванню ще наявних ризиків.

Відтак, колегія суддів визнає доводи апеляційних скарг захисту такими, що заслуговують на увагу.

Згідно із п. 2) ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Отже, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги визнані такими, що заслуговують на увагу, колегія суддів скасовує ухвалу суду першої інстанції, постановляє нову.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_12 , задовольнити частково.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_11 , задовольнити.

Ухвалу Фортечного районного суду м. Кропивницького від 22.05.2025 про продовження стосовно обвинувачених ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 20.07.2025 включно, без визначення застави, скасувати.

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_21 про продовження тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 задовольнити частково.

Застосувати стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стосовно обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та заборонити кожному з них протягом строку дії ухвали Кропивницького апеляційного суду цілодобово залишати житло за адресою свого проживання.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обов`язки у відповідності до ст. 194 КПК України:

-прибувати до слідчого, а також прокурора чи суду, залежно від стадії кримінального провадження, за першою їх вимогою;

-не відлучатися із населеного пункту, де обвинувачений проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи;

-утримуватися від особистого спілкування, а також спілкування через свого адвоката з іншими учасниками кримінального провадження (інші обвинувачені, потерпілі, свідки, експерти тощо) поза межами процесуальної необхідності, виключення спілкування у випадках, передбачених процесуальним законом, в органі досудового розслідування та/або суді;

-здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

-носити електронний засіб контролю;

-надавати можливість працівникам органу Національної поліції, з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, безперешкодно з`являтися у житло обвинуваченого ОСОБА_10 , АДРЕСА_1 , та у житло обвинуваченого ОСОБА_11 , АДРЕСА_2 .

Строк дії ухвали Кропивницького апеляційного суду встановити два місяці, тобто, до 15 серпня 2025 року включно.

Обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільнити з-під варти, зобов`язавши кожного з них негайно прибути по визначеній адресі місця проживання, де кожен обвинувачений має перебувати під цілодобовим домашнім арештом.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4