Провадження по справі № 1-кс/752/3358/25
У Х В А Л А

іменем України

"13" травня 2025 р. слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва клопотання представника власника майна ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000903 від 31.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.190 КК України

за участю: представника власника майна - ОСОБА_3 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

встановив:

14 квітня 2025 до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_4 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30.05.2024 (справа № 752/11428/24) з на квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , власником яких на підставі договору про задоволення вимог іпотекодежрателя від 10.12.2021 є ОСОБА_4 .

В обґрунтування вимог представником власника майна вказано, що арешт накладено у порушення вимог ст.132 КПК України, оскільки відсутня обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступнею тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження Зокрема, на думку представника власника майна, під час вирішення витання про накладання арешту не було слідчому судді надано доказів у доведення того, що квартири набути ОСОБА_4 кримінально-протиправним шляхом. Останньому підозра не вручалася, а досудове розслідування здійснюється щодо незаконних дій посадових осіб ТОВ «Діамант-Центр», а ОСОБА_4 не має до них ніякого відношення. Він також не був посадовою особою ТОВ «Діамант-Центр». Квартири не можуть бути речовими доказами й не підлягають спеціальній конфіскації. Предметом злочину, який розслідується у даному провадженні, є гроші, а не квартири.

Крім того, представник власника майна вказує на те, що її довіритель є добросовісним набувачем нерухомого майна, його право власності зокрема й потерпілими у кримінальному проваджені ( ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ) не оспорюються. Крім того, на її думку, недотримання потерпілими під час укладання попередніх договорів купівлі-продажу квартир вимог щодо їх нотаріального посвідчення, свідчить про те, що відповідні правочини є нікчемними, між тим, як будинок був введений в експлуатацію у 2016 році. Також звертала увагу, що у договорах не йдеться про квартири, як окремі об`єкти. Квартири були у іпотеці, та у ОСОБА_8 були взаємовідносини із банком. Тому був здійснений такий взаєморозрахунок.

На думку представника власника майна слідчий та слідчий суддя не обґрунтували доказове значення квартир для кримінального провадження, постанова про визнання квартир речовими доказами до клопотання про накладання арешту не додавалася, а наведені ризики є припущеннями прокурора.

В судовому засіданні представник власника майна ОСОБА_9 , подане нею клопотання підтримала й просила скасувати арешт з вищезазначених квартир, які належить ОСОБА_4 , оскільки він накладений необґрунтовано. Також звертала увагу, що на момент укладання попередніх договорів із ОСОБА_6 та ОСОБА_10 - 27 лютого 2020, право власності на квартири були оформлені за ТОВ «Діамант-Центр», що на її думку також свідчить про те, що попередні угоди підлягали обов`язковому нотаріальному посвідченню, чого не було дотримано.

Прокурор ОСОБА_5 заперечив проти задоволення клопотання. Вважає, що арешт накладений обґрунтовано, а доводи, які наведені представником власника майна є безпідставними. Так, звертав увагу, що досудове розслідування триває, причетність ОСОБА_4 до шахрайського заволодіння грошовими коштами потерпілих встановлюється. Зокрема були отримані відомості, які доводять, що він не мав джерел доходів, для того, щоб позичити ТОВ «Діамант-Центр» грошові кошти у розмірі 10 000 000 грн. Тому договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до якого у ОСОБА_4 виникло право власності на квартири, є фіктивним. Доказів того, що ТОВ «Діамант-Центр» отримувало від ОСОБА_4 таку суму позики відсутні. Арешт на квартири накладений саме з тих підстав, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 придбали вказані квартири у ТОВ «Діамант-Центр», про що свідчать дані попередніх договорів, між тим, у подальшому потерпілі шахрайським шляхом були позбавлення права власності на квартири.

Крім того надав постанову про визнання квартир речовими доказами у кримінальному провадженні від 23.08.2024, яка винесена слідчим ОСОБА_12 . На заперечення представника власника майна проте, що постанова винесена пізніше, ніж накладений слідчим суддею арешт, посилався на те, що під час звернення до слідчого судді із клопотанням про накладання арешту, слідим також виносилася відповідна постанова, якою квартири визнані речовими доказами, але така постанова була втрачена. Норми ПК України не забороняють слідчому винести іншу ухвалу.

Просив відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту майна, вважаючи, що арешт накладений обґрунтовано, та підстави для його накладання не відпали.

Розглянувши клопотання, дослідивши додані до нього документи, надавши оцінку відомостям, що у них містяться, вислухавши доводи представника власника майна, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відділом розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000903 від 21.08.2023. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України за фактом можливого заволодіння представниками ТОВ «ДІАМАНТ-ЦЕНТР» грошовими коштами в особливо великих розмірах шляхом зловживання довірою ОСОБА_13 та ОСОБА_10

04.06.2024 слідчим суддею Голосіївського районного суду м. Києва розглянуто клопотання прокурора за результатами розгляду якого постановлено ухвалу про накладення арешту на майно, а саме квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , власником яких є ОСОБА_4 , оскільки вони є об`єктом кримінально протиправних дій, набутих кримінально протиправним шляхом.

До такого висновку, слідчий суддя прийшов з урахуванням обставин, які викладені прокурором у клопотанні, та які встановлені під час досудового розслідування. Зокрема, дане кримінальне провадження здійснюється за фактом незаконного заволодіння посадовими особами ТОВ «ДАІМАНТ-ЦЕНТР» грошовими коштами ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які товариство отримало в якості оплати за попередніми договорами купівлі-продажу саме тих квартир, на які накладений арешт. Законність підстав набуття квартир ОСОБА_4 , також є предметом досудового розслідування.

При вирішенні питання про накладення арешту на нерухоме майно, слідчий суддя виходив з того, що існують достатні підстави вважати, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 191 КК України вчинено, та до нього причетні службові особи ТОВ «ДІАМАНТ-ЦЕНТР». Причетність до нього ОСОБА_4 перевіряється.

Згідно із абз. 2 ч.1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Представник власника майна - ОСОБА_3 зазначає як підставу скасування арешту необґрунтованість його застосування. Отже слідчому судді під час розгляду цього клопотання необхідно дослідити обґрунтованість підстав для арешту.

Статтею 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч.3 ст. 132 КПК України застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Частиною другою цієї статті визначені випадки, у яких допускається арешт майна, а саме з метою: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Зі змісту ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 04.06ю2024 убачається, що прокурор заявляв клопотання про накладення арешту з метою збереження речових доказів. Слідчим суддею застосоване положення п.1 ч.2 ст. 170 КПК України, відповідно до якого арешт накладено з метою збереження нерухомого майна, квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , оскільки вони є майном, шо має ознаки речового доказу, передбачених ст. 98 КК України, зокрема є об`єктом кримінально протиправних дій, набуто кримінально протиправним шляхом.

Частиною 2 ст. 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, серед іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч.2 ст. 170 КПК України).

Правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів визначені ч.3 ст. 170 КПК України, згідно із якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Отже чинне кримінальне процесуальне законодавство дозволяє накладення арешту на нерухоме майно з метою збереження речових доказів виключно у випадку наявності достатніх підстав для їх віднесення до кримінально-процесуальної категорії речових доказів.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Постановою слідчого від 23.08.2024, яка надана прокурором, квартири визнані речовими доказами, за ознаками того, що вони є об`єктом кримінально протиправних дій.

Відповідно до ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Таким чином, накладення арешту на нерухоме майно - квартири, які належать ОСОБА_4 , узгоджувалося із заявленою метою - забезпечення їх збереження як речових доказів.

З урахуванням вищевикладеного, арешт накладений обґрунтовано. Незастосування вказаного заходу може призвести до відчуження майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Інші доводи, які викладені представником власника майна не є такими, що спростовують висновок слідчого судді щодо накладання арешту. Крім того, оцінка доводам представника власника майна, вже надавалася під час попереднього розгляду аналогічного клопотання, про що слідчим суддею 25.03.2025 постановлена відповідна ухвала.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 2, 170-174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

постановив:

Відмовити представнику власника майна у скасуванні арешту з нерухомого майна, а саме квартир АДРЕСА_7 , які належать ОСОБА_4 , який накладений ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30.05.2024 у кримінальному провадженні №0000903 від 31.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.190 КК України.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та окремому оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1