Провадження № 1-кс/554/8688/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2025 року місто Полтава

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна в межах кримінального провадження № 0000299 від 19.03.2025 року,-

встановив:

10.07.2025 року до Шевченківського районного суду міста Полтави надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна в межах кримінального провадження № 0000299 від 19.03.2025 року.

В обгрунтування зазначив, що у кримінальному провадженні №0000299 від 19.03.2025 досудове розслідування здійснюється за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 201-2, ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 199 КК України.

В межах цього провадження ухвалами Октябрського районного суду м. Полтави від 11.10.2024 та 13.02.2025 було накладено арешт на транспортний засіб Volkswagen Caddy, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з НОМЕР_2 , білий, 2010 року випуску, зокрема шляхом заборони розпорядження, відчуження та користування.

У поданому клопотанні адвокат просить скасувати арешт у частині заборони користування транспортним засобом, посилаючись на те, що автомобіль нібито використовується для евакуації поранених на Запорізькому напрямку, а тому подальше утримання під арештом порушує права власника та перешкоджає військовим потребам.

10.07.2025 року адвокат ОСОБА_3 надав суду заяву про розгляд клопотання у його відсутності.

Слідчий в судове засіданні не з`вився, надав суду заяву про розгляд клопотання у його відсутності та заперечив проти задоволення даного клопотання.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів судового розгляду даного клопотання не здійснювалося.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя проходить до висновку про відмову у задоволення клопотання, зі слідуючих підстав.

Згідно зі статтею 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Представник особи, яка вказується як власник майна ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_3 подав клопотання про скасування арешту в частині заборони користування транспортним засобом, мотивуючи тим, що автомобіль використовується для евакуації поранених на Запорізькому напрямку в межах виконання оборонних завдань.

Разом із тим, клопотання не містить жодного належного та допустимого доказу:

-що ОСОБА_4 є власником або законним володільцем вказаного транспортного засобу, зокрема не надано ані технічного паспорта, ані свідоцтва про реєстрацію, що підтверджувало б право власності;

-що транспортний засіб офіційно використовується у складі Збройних Сил України, або належним чином залучений до виконання бойових чи евакуаційних завдань;

-що благодійна організація передала автомобіль на підставі договору, погодженого з державними органами чи військовим командуванням;

-що арешт унеможливлює правомірну діяльність, яка дійсно відповідає умовам ч. 4 ст. 173 КПК України.

Формальні копії акту приймання-передачі та довіреності не підтверджують фактичного та правового набуття права користування або володіння транспортним засобом, а також не спростовують висновків органу досудового розслідування щодо необхідності арешту майна як речового доказу.

Доводи сторони захисту не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Так, до клопотання не долучено:

-витягу з обліку в Міністерстві оборони або ЗСУ про включення даного транспортного засобу до складу військової техніки чи наявність договору на використання в інтересах ЗСУ;

-документів щодо офіційного залучення ОСОБА_4 до евакуаційної діяльності як військовослужбовця на відповідній посаді;

-належного підтвердження (через військову частину або командування) про реальне використання цього автомобіля для потреб оборони;

-актів приймання-передачі від уповноваженого органу, а не лише благодійної організації.

Наявна довіреність від БО «Незламна Полтавщина» та акт приймання-передачі не засвідчують, що транспортний засіб офіційно переданий у користування ЗСУ або залучений до евакуаційної діяльності.

Більше того, сам факт накладення арешту в рамках кримінального провадження за фактами зловживання гуманітарною допомогою свідчить про необхідність забезпечення речових доказів, можливого стягнення чи спеціальної конфіскації відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасований, якщо буде доведено, що відпала потреба в його застосуванні. Таких доказів заявником не надано.

Відповідно до ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Такими передбаченими у ст.7 КПК України засадами кримінального провадження є, крім інших, змагальність сторін та свобода у поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також диспозитивність.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з положеннями ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України, арешт може бути скасований у разі доведеності того, що відпала потреба в його застосуванні. Проте в даному випадку сторона захисту таких доказів не надала, а отже, підстав для скасування арешту немає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 22, 26, 170, 173, 174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

ухвалив:

клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна в межах кримінального провадження №0000299 від 19.03.2025 року - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1