Провадження № 11-кп/824/3210/2025 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

потерпілої - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0003787 від 24.09.2023 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 09 грудня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 09 грудня 2024 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

початок строку відбування покарання визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання;

цивільний позов потерпілої задоволено частково та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2 369,50 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 15 500 грн., витрат на правничу допомогу - у розмірі 10 000 грн.;

вирішено питання про речові докази.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 спільно з іншою Особою, матеріали справи стосовно якої виділено в окреме провадження, 23 вересня 2023 року, приблизно о 23 год. 00 хв., підійшли на зупинку громадського транспорту, розташовану поряд з універсамом «Харків» за адресою: м. Київ, вул. Архітектора Вербицького, 30, де у цей час знаходилась ОСОБА_9 і побачили в руках останньої мобільний телефон марки «OPPO CPH2205 Fantastic Purple, 8Gb/128Gb», вартістю 7 350 грн, та на шиї ланцюжок з золота 585 проби, вартістю 9 551,58 грн, з золотою підвіскою 585 проби, вартістю 2 119,11 грн, та у цей час у ОСОБА_7 та іншої Особи, матеріали справи стосовно якої виділено в окреме провадження, виник спільний раптовий умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, реалізуючи який, ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою з іншою Особою, матеріали справи стосовно якої виділено в окреме провадження, з корисливих мотивів, користуючись безпорадним станом потерпілої та з метою особистого збагачення, обрав об`єктом свого злочинного посягання вищевказаний мобільний телефон, який знаходився у руках потерпілої ОСОБА_9 , та шляхом ривка забрав з рук вказаний мобільний телефон, тим самим відкрито заволодів ним, у свою чергу інша Особа, матеріали справи стосовно якої виділено в окреме провадження, перебував поряд і спостерігав за цим.

Продовжуючи реалізацію свого умислу, направленого на відкрите викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, інша Особа, матеріали справи стосовно якої виділено в окреме провадження, діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , з корисливих мотивів, користуючись безпорадним станом потерпілої та з метою збагачення, обрав об`єктом свого злочинного посягання золотий ланцюжок з золотою підвіскою, який знаходився на шиї потерпілої ОСОБА_9 , та шляхом ривка зірвав вказані прикраси, тим самим відкрито заволодів ними, а ОСОБА_7 у свою чергу перебував поряд і спостерігав за цим.

Відкрито заволодівши майном потерпілої, ОСОБА_7 спільно з іншою Особою, матеріали справи стосовно якої виділено в окреме провадження, утримуючи при собі викрадене майно з місця злочину зникли та розпорядились ним на власний розсуд, чим спричинили матеріального збитку потерпілій ОСОБА_9 на загальну суму 19 020,69 грн.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 вважає, що вирок підлягає зміні в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказав про те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні відкритого викрадення чужого майна без застосування насильства, тобто відсутні будь-які непоправні наслідки життю та здоров`ю особи, а також він є раніше не судимим, відшкодував потерпілій 19 500 грн. шкоди, про що наявна відповідна розписка в матеріалах справи, однак суд помилково вказав, що він відшкодував лише 9 500 грн., що призвело до помилковості здійснених судом математичних розрахунків. Також вказав, що суд не врахував та не зазначив у вироку позиції прокурора та потерпілої, висловлені в судових дебатах та зафіксовані в журналі судового засідання від 09.12.2024 року, які просили призначити обвинуваченому покарання у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки. Просив оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 186 КК України покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. В іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги захисника та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; пояснення потерпілої, яка не заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Судовий розгляд вказаного кримінального провадження проводився в суді першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались і стосовно яких докази судом не досліджувались, апеляційним судом не перевіряються. Підстав для виходу за межі апеляційної скарги в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає.

Рішення суду в частині доведеності вини ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 186 КК України учасниками судового провадження не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги захисника про суворість призначеного обвинуваченому покарання та можливість застосування до нього положень ст. 75 КК України, на думку колегії суддів, є слушними та обґрунтованими.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України підставами для застосування цієї норми закону є:

призначення покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років;

переконання суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, яке ґрунтується на сукупності даних про тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інших обставинах справи.

Як вбачається з вироку, мотивуючи рішення про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі, суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який згідно з ст. 12 КК України є тяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, ставлення обвинуваченого до вчиненого (вину визнав, розкаявся), наявність пом`якшуючих покарання обставин, якими суд визнав визнання вини, щире каяття, добровільне часткове відшкодування завданих кримінальним правопорушенням збитків, відсутність обставин, які обтяжують покарання винного, дані про особу обвинуваченого, який молодого віку, має постійне місце проживання, сім`ю, не працює, з середньо-спеціальною освітою, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Між тим, колегія суддів вважає, що вказані обставини судом першої інстанції були враховані із неналежною повнотою.

Колегія суддів враховує те, що кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_7 , за тяжкістю хоч і відноситься до тяжкого злочину, однак вчинене ним без застосування насильства та без заподіяння тяжкої шкоди життю та здоров`ю потерпілої. Також колегією суддів враховується сукупність даних, що характеризують особу обвинуваченого, який молодого віку та вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання та сім`ю, а саме матір, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, згідно з наявною в матеріалах справи розпискою потерпілої обвинувачений частково відшкодував заподіяну шкоду у сумі 19 000 грн. та в судовому засіданні, як в суді першої, так і апеляційної інстанції потерпіла вказала, що не заперечує проти призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України. Крім того, колегією суддів враховується наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме визнання вини, щирого каяття, добровільне часткове відшкодування завданих кримінальним правопорушенням збитків, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання винного.

Із матеріалів кримінального провадження також вбачається, що ОСОБА_7 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, засудив свою поведінку, запевнив, що став на шлях виправлення. Крім того, в суді апеляційної інстанції обвинувачений також підтвердив, що визнає свою вину, усвідомлює протиправність своєї поведінки, висловив щирий жаль з приводу вчиненого, зробив для себе належні висновки та вибачився перед потерпілою, а тому просить надати йому шанс на виправлення, можливість влаштуватись на роботу для продовження відшкодування потерпілій заподіяної шкоди.

Сукупність встановлених судом першої інстанції та апеляційним судом обставин, що характеризують особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин, відсутність обтяжуючих покарання обставин, відношення обвинуваченого до вчиненого та його наслідків, позиція потерпілої, на думку колегії суддів, є такими, що дають підстави для висновку про можливість застосування положень ст. 75 КК України до призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 186 КК України.

Крім того, питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні покарання, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних, які б указували на неможливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання. На підтвердження такого висновку, колегія суддів зважає на дані, що характеризують особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обставин, які обтяжують покарання, відношення обвинуваченого до вчиненого та його наслідків, позиція потерпілої. Зазначені обставини у їх сукупності приводять колегію суддів до переконання щодо можливості виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства та необхідності звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, а тому призначене йому покарання у виді реального позбавлення волі є таким, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості та не буде сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Разом з тим, з урахуванням вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину проти власності, колегія суддів вважає, що тривалість іспитового строку повинна становити 2 (два) роки та в умовах здійснення контролю за поведінкою ОСОБА_7 під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне вирок Дарницького районного суду м. Києва від 09 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити та до призначеного обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 186 КК України застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 09 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

До покарання, призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 вироком Дарницького районного суду м. Києва від 09 грудня 2024 року за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

В решті вирок Дарницького районного суду м. Києва від 09 грудня 2024 року залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4