Провадження №: 1-кп/752/1319/25
УХВАЛА

підготовчого судового засідання

09 липня 2025 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000179 від 30 квітня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5

представника третіх осіб ОСОБА_6 ,

встановив:

На розгляд Голосіївського районного суду м. Києва направлено обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні.

У підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_5 подав клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, мотивуючи його невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України, а саме неконкретністю висунутого обвинувачення. Повідомив, що в обвинувальному акті не вказано для якої третьої особи обвинувачений одержав неправомірну вигоду, на яку саме службову особу мав здійснюватись вплив у зв`язку з одержанням неправомірної вигоди, а також яким способом відбувалось вимагання неправомірної вигоди. Відсутність в обвинувальному акті зрозумілого обвинувачення, на думку захисника, є порушенням права на захист, оскільки позбавляє ОСОБА_3 можливості знати у чому він обвинувачується.

Представник ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 подав клопотання про скасування арешту та повернення належних ОСОБА_9 та ОСОБА_8 військових квитків, мотивуючи тим, що вказані документи безпідставно утримується органом досудового розслідування, не містять жодних відомостей, що можуть бути використані в якості доказів у кримінальному провадженні, арешт на військовий квиток ОСОБА_8 не накладався, на військовий квиток ОСОБА_7 арешт накладено необґрунтовано, а тому в його застосуванні нема потреби.

Прокурор заперечив проти задоволення клопотань захисника та представника. Просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду, оскільки воно підсудне Голосіївському районному суду м. Києва, підстав для закриття у підготовчому судовому засіданні немає, обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Повідомив, що військові квитки на ім`я ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були вилучені під час проведення обшуків у межах кримінального провадження, визнані речовими доказами, а тому питання щодо їх повернення слід вирішувати за результатами судового розгляду.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про призначення судового розгляду, виходячи з наступного.

Кримінальне провадження підсудне Голосіївському районному суду м. Києва, підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України не вбачається.

Перевіркою змісту обвинувального акта встановлено, що його складено у відповідності з приписами ст. 291 КПК України, зокрема обвинувальний акт містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Посилання захисника на не зазначення в обвинувальному акті конкретної особи, для якої обвинувачений одержав неправомірну вигоду, та службової особи, на яку мав здійснюватись вплив у зв`язку з одержанням неправомірної вигоди, не є підставою для повернення обвинувального акта прокурору, оскільки встановлення таких осіб вимагає проведення додаткових слідчих дій, що не є можливим після закінчення досудового розслідування. Оцінка доводам сторони захисту щодо невстановлення органом досудового розслідування вказаних осіб буде надана судом на стадії судового розгляду за результатами дослідження доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КПК України, якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд проводить підготовку до судового розгляду.

Суд вважає за необхідне призначити судовий розгляд не пізніше 10 днів після постановлення ухвали про його призначення, здійснювати судовий розгляд відкрито, суддею одноособово.

У судове засідання викликати учасників судового провадження.

Вирішуючи клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту та повернення документів суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

При вирішенні питання про арешт майна має враховуватись розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваних, обвинувачених та третіх осіб.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини обмеження у володінні майном повинно бути законним. Вимога щодо законності вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципів верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою яку прагнуть досягти.

У запереченнях на клопотання представника ОСОБА_6 про повернення військових квитків власникам, прокурор послався на те, що відповідні військові квитки були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, при цьому обґрунтованих доводів того, які саме сліди кримінального правопорушення вони на собі зберегли та яке відношення вказані військові квитки мають до обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, не навів.

Як убачається з матеріалів справи, арешт на військовий квиток ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні не накладався, а ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2024 року було зобов`язано повернути його власнику, проте ухвала суду залишилась не виконаною.

На військовий квиток ОСОБА_7 ухвалою Київського апеляційного суду від 10 липня 2024 року хоча й було накладено арешт з метою збереження речових доказів, проте не зазначено які саме він містить відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження.

Відповідно до обвинувального акта обставини сприяння виключенню ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з військового обліку чи вчинення будь-яких інших незаконних дій відносно останніх в провину обвинуваченому ОСОБА_3 не ставляться.

Відповідно до ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» військовозобов`язані чоловіки віком від 18 до 60 років в Україні зобов`язані мати при собі та пред`являти на вимогу уповноважених осіб військово-обліковий документ.

Таким чином, на підставі ст. 100 КПК України, з метою забезпечення права ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вільно володіти своїм майном, суд вважає за необхідне передати останнім належні їм військові квитки в якості речових доказів на відповідальне зберігання до закінчення судового розгляду, оскільки це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Враховуючи викладене, клопотання представника ОСОБА_6 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 98, 100, 170, 174, 314-316, 369-372, 376 КПК України, суд

постановив:

Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта прокурору.

Призначити судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва на 09 липня 2025 року об 11:40.

В судове засідання викликати учасників судового провадження.

Клопотання представника ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 про скасування арешту і повернення майна задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Київського апеляційного суду від 10 липня 2024 року на військовий квиток на ім`я ОСОБА_7 , та передати вказаний військовий квиток ОСОБА_7 на відповідальне зберігання.

Військовий квиток на ім`я ОСОБА_8 передати ОСОБА_8 на відповідальне зберігання.

Виконання ухвали в частині передачі майна на відповідальне зберігання покласти на старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1