Провадження №1-кс/522/5186/25
УХВАЛА

16 вересня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника власника майна ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Приморського районного суду м. Одеси клопотання слідчого слідчого відділення відділу поліції №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 , про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№0000462 від 02.07.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадження слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання слідчого слідчого відділення відділу поліції №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 , про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№0000462 від 02.07.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, обґрунтоване наступним.

Досудовим розслідування встановлено, що 02.07.2025 року до чергової частини відділу поліції № 5 Одеського районного управління поліції № 1 ГУ НП в Одеській області для розгляду в межах компетенції та прийняття рішення в порядку ст. 214 КПК України, надійшло повідомлення про те, що співробітниками НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, спільно із співробітниками Управління стратегічних розслідувань в Одеській області, в ході проведення спільних оперативно-розшукових заходів встановлено, що група осіб з корисливих мотивів, безпосередньо здійснює та сприяє незаконному переправленню осіб через державний кордон України (ЖЄО №14023 від 02.07.2025).

05.09.2025 року гр. ОСОБА_6 було затримано в порядку ст. 208 КПК України та за адресою: м. Одеса, площа Грецька, 1 слідчим СВ ВП № 5 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області було проведено невідкладний обшук автомобіля марки «Honda Clarity», д.н. « НОМЕР_2 », у ході якого було вилучено мобільний телефон марки «IPHONE 13 PRO MAX», ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 з сім-карткою мобільного оператора «ВФ Україна» - НОМЕР_5 , який поміщено до сейф-пакету NPU2033785 та безпосередньо автомобіль марки «Honda Clarity» д.н. « НОМЕР_2 ».

Постановою слідчого від 05.09.2025 року у даному кримінальному провадженні вилучені предмети визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. Окрім цього, вилучений автомобіль марки «Honda Clarity» д.н. « НОМЕР_2 » поміщено на відповідальне зберігання на штраф-майданчик за адресою: вул. Аеропортівська, 29 А в м. Одеса.

Зазначені предмети та речі мають значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а також можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні.

У зв`язку з вищевикладеними обставинами у органа досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вилучене майно з метою забезпечення його збереження.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримала, просила задовольнити.

Представник власника майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечував в частині накладення арешту на автомобіль марки «Honda Clarity» д.н. « НОМЕР_2 », що є власністю ОСОБА_7 , яка не має ніякого відношення до вчиненого кримінального правопорушення, що прямо порушує її права, передбачені ст. 41 Конституції України.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, приходжу до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні СВ ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000462 від 02.07.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Згідно з протоколом обшуку від 05.09.2025 року в період часу з 20 год. 25 хв. по 20 год. 36 хв. було проведено невідкладний обшук автомобіля марки «Honda Clarity», д.н. « НОМЕР_2 », у ході якого було вилучено мобільний телефон марки «IPHONE 13 PRO MAX», ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 з сім-карткою мобільного оператора «ВФ Україна» - НОМЕР_5 , який поміщено до сейф-пакету NPU2033785 та безпосередньо автомобіль марки «Honda Clarity» д.н. « НОМЕР_2 ».

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.09.2025 року було легалізовано вищевказаний обшук в умовах невідкладності автомобіля марки «Honda Clarity», д.н. « НОМЕР_2 ».

При цьому, вищевказані предмети, речі та документи, вилучені в ході проведення слідчих дій, містять інформацію, яка потребує дослідження в ході проведення досудового розслідування, можливо використовувались підозрюваним та іншими причетними особами в ході вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом.

Поряд з цим, відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України - у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 7 ст. 170 КПК України - арешт може бути накладений на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування вищевказаного кримінального провадження, слідчий суддя з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та має значення речового доказу у даному кримінальному провадженні, а також забезпечення можливої конфіскації майна за вироком суду, приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення вищевказаного клопотання та накладення арешту на мобільний телефон марки «IPhone 13 Pro Max», IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , із сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_6 , який вилучено до полімерного сейф-пакету НПУ №NPU2033785.

Щодо накладення арешту на інше майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку необхідності збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вимоги ч. 2 ст. 171 КПК України передбачають вичерпний перелік відомостей, які повинні бути зазначені у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна, а саме: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Проте з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, вважаю, що досягнення цілей і мети досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, не може бути компенсоване таким підходом органу досудового розслідування щодо невмотивованого ініціювання питання про накладення арешту на майно, яке не має відношення до предмету доказування по даному кримінальному провадженню.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004 року).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

Слідчим в клопотанні не обґрунтовано належним чином накладення арешту на транспортний засіб марки «Honda Clarity», у кузові сірого кольору, н/з НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_7 , який вилучено до штраф-майданчику №6, що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Аеропортівська, 27/1.

Із пояснень представника власника слідує, що вказаний автомобіль не стосуються кримінального правопорушення, оскільки він належать громадянці ОСОБА_7 , яка не має жодного статусу у вказаному кримінальному провадженні.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що вищевказане вилучене майно, щодо якого здійснюється кримінальне провадження за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, відповідає критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України.

За таких обставин, вимоги клопотання слідчого щодо накладення арешту на майно в цій частині, слід визнати необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно в іншій частині, оскільки слідчий в своєму клопотанні недостатньо обґрунтував підстави для накладення арешту на зазначене майно та застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до порушення прав власника вказаного майна.

Керуючись ст.ст. 167-173, 309, 372, 376 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого слідчого відділення відділу поліції №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 , про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№0000462 від 02.07.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, задовольнити частково.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0000462 від 02.07.2025 року під час проведення 05.09.2025 року в період часу з 20 год. 25 хв. по 20 год. 36 хв. обшуку автомобіля марки «Honda Clarity», д.н. « НОМЕР_2 », а саме на:

- мобільний телефон марки «IPhone 13 Pro Max», IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , із сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_6 , який вилучено до полімерного сейф-пакету НПУ №NPU2033785.

В іншій частині клопотання, відмовити.

В частині накладення арешту на майно, яке було тимчасово вилучене у кримінальному провадженні №0000462 від 02.07.2025 року під час проведення 05.09.2025 року в період часу з 20 год. 25 хв. по 20 год. 36 хв. обшуку автомобіля марки «Honda Clarity», д.н. « НОМЕР_2 », а саме на:транспортний засіб марки «Honda Clarity», у кузові сірого кольору, н/з НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_7 , який вилучено до штраф-майданчику №6, що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Аеропортівська, 27/1, - відмовити з підстав, вказаних у мотивувальній частині ухвали слідчого судді та зобов`язати слідчого повернути вилучене майно власнику ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_8 .

Майно, на яке накладено арешт зберігати у відповідності до порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012 «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження».

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Одеського апеляційного суду на протязі 5 (п`яти) днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1