Провадження №1-кп/127/439/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 , законного представника ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №21 в м. Вінниці матеріали об`єднаних кримінальних проваджень за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 125, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України, відомості про які внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0004385 від 17.06.2014 та за №0000364 від 13.02.2019, суд

ВСТАНОВИВ:

У ОСОБА_4 склалися довготривалі неприязні стосунки з родиною Добржанських, яка проживає у сусідньому будинку АДРЕСА_1 .

На ґрунті вказаних неприязних відносин ОСОБА_9 16.06.2014 близько 23 години 50 хвилин, заздалегідь приготувавши для вчинення підпалу нафтопродукти (що підтверджується висновком експертизи нафтопродуктів і паливно-мастильних матеріалів НДЕКЦ при МВС України у Вінницькій області №175 від 17.09.2014), які він помістив до металевого відра та полімерної прозорої пляшки ємкістю шість літрів з написом «Добра Вода», папір та пачку з сірниками, а також приготувавши для протидії можливому опору кухонний ніж і саморобний меч, взявши вказані речі із собою, по дахові будинку свого домоволодіння переліз на дах вищевказаного будинку родини Добржанських.

Перебуваючи на даху будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_9 почав розливати на поверхню цього даху в місці димаря принесені із собою нафтопродукти. Однак, у цей час його дії були викриті ОСОБА_7 , яка почула, що хтось знаходиться на даху її будинку, та повідомила про це своєму чоловікові ОСОБА_8 .

В подальшому, перебуваючи на даху будинку ОСОБА_9 побачив, що на землі поряд з будинком знаходиться ОСОБА_7 та облив останню заздалегідь принесеними із собою нафтопродуктами.

Після чого, ОСОБА_8 піднявся на дах будинку, де ОСОБА_9 з метою перешкоджання припиненню його дій ОСОБА_8 , тримаючи в руках саморобний меч, завдав йому один удар в ділянку верхньої частини тулуба, однак останній відреагував та схопився голіруч за лезо меча. Після чого, ОСОБА_8 упав на шиферне покриття даху опинившись на спині, а ОСОБА_9 в цей момент зайняв положення зверху на ОСОБА_8 сівши йому на тулуб, з застосуванням фізичної сили намагався пошкодити ОСОБА_8 життєво важливі органи, а саме тиснути за допомогою меча на шию ОСОБА_8 ріжучою частиною леза. Однак, потерпілий завадив ОСОБА_10 , оскільки вивільнився та прижав його до даху з метою його утримання.

В свою чергу, ОСОБА_9 лежачи спиною на даху продовжив прив`язаним до руки мечем наносити тілесні ушкодження ОСОБА_8 , які згідно висновку судово-медичної експертизи №997 від 18.06.2014 виразились у вигляді: п`ятнадцяти різаних ран на тильній поверхні п`ясткового-фалангового суглобу 1-ї правої кисті, на долонній поверхні основної фаланги 2-го пальця, середніх та основних фаланг 4-го та 5-го пальців, чотирьох різаних ран на задній поверхні середньої та нижньої третини лівого передпліччя, в ділянці лівого променевого зап`ясткового суглобу, тильній поверхні лівої кисті, двох різаних ран на долонній поверхні нігтьової фаланги 1-го пальця лівої кисті, які могли утворитись від дії ріжучого предмету(ів) та відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, у ОСОБА_8 встановлені тілесні ушкодження у вигляді двох поверхневих різаних ран в центральній частині підщелепної ділянки, дев`яти поверхневих різаних ран на долонній поверхні п`ястково-фалангових суглобів 2-го, 3-го пальців, основної та нігтьової фаланг 3-го та 1-го пальців правої кисті, десяти поверхневих різаних ран на тильній поверхні нігтьових фаланг 2-4-го пальців, середньої фаланги 3-го пальця, долонній поверхні п`ястково-фалангових суглобів 3-го та 5-го пальців, долонній поверхні 2-4-го пальців лівої кисті, які могли утворитись від дотичної дії ріжучого предмету, дії твердого предмету з достатньою обмеженою контактуючою поверхнею, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Чотирьох саден на задній поверхні середньої та нижньої третини лівого передпліччя, двох саден на заднє-боковій поверхні грудної клітини зліва в проекції 11-горебра, які могли утворитись від дії тупих твердих предметів, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В той же період часу, ОСОБА_7 забігла до свого домоволодіння та покликала на допомогу свого сина ОСОБА_8 , який виліз на дах та почав утримувати ОСОБА_11 спільно з батьком ОСОБА_8 .

ОСОБА_7 , також, піднялась на дах будинку із лопатою в руках та спробувала вибити з рук ОСОБА_12 саморобний меч, яким останній розмахував, наносячи численні тілесні ушкодження вищевказаним особам, що припиняли його протиправні дії. Оскільки, саморобний меч був прив`язаний до руки ОСОБА_12 , вибити його ОСОБА_7 не вдалося, натомість ОСОБА_9 завдав ОСОБА_7 мечем декілька ударів по рукам і ногам.

Внаслідок таких злочинних дій ОСОБА_12 , ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи №319 від 31.01.2016 виразились в одному синці на задній поверхні передпліччя та двох синцях на зовнішній поверхні лівого стегна, які виникли від дії тупого твердого предмета (предметів) і належать до легких тілесних ушкоджень, а також у виді отруєння парами бензину, яке могло утворитись внаслідок вдихання парів бензину, за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (понад 6, але не більше 21 дня). Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_7 не являлись небезпечними в момент заподіяння і не супроводжувались загрозливими для життя явищами.

В подальшому дії ОСОБА_4 було припинено працівниками правоохоронних органів.

Так, після призначення обвинувальних актів до судового розгляду 19.11.2024 судом було задоволено клопотання прокурора та призначено у кримінальному провадженні судово-психіатричну експертизу, стосовно ОСОБА_4 з метою з`ясування подальшого порядку розгляду кримінального провадження, оскільки у ході досудового розслідування ще у 2014 році було проведено експертизу, згідно якої у ОСОБА_4 на час вчинення кримінальних правопорушень страждав на хронічне душевне захворювання, не міг усвідомлювати та керувати своїми діями.

25.04.2025 на адресу суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта №202 від 20.03.2025, відповідно до якого комісія приходить до висновку, що ОСОБА_4 страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді хронічного маячного розладу (F22.0) та потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання стаціонарної психіатричної допомоги.

Як вбачається з положень ст. 362 КПК України якщо під час судового розгляду будуть встановлені підстави для здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, суд постановляє ухвалу про зміну порядку розгляду і продовжує судовий розгляд згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу.

Після проведеної в ході судового розгляду судово-психіатричної експертизи, встановлені достатні підстави для здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, тому судом було прийнято рішення про продовження судового розгляду кримінального провадження згідно з правилами, передбаченими главою 39 КПК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , зважаючи на висновки проведених під час досудового розслідування та судового розгляду експертиз, просив застосувати примусові заходи медичного характеру до ОСОБА_4 , на підставі наданих суду доказів та проведених в межах даного кримінального провадження судових експертиз.

Захисник ОСОБА_6 зазначив, що заявлене прокурором клопотання є передчасним, оскільки він ще не ознайомився з матеріалами кримінального провадження та не може висловитися про те, що саме ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення в яких його обвинувачують, що є підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Законний представник ОСОБА_5 підтримав думку захисника, водночас вказав, що ОСОБА_4 доволі часто поводився нервово та мав тривалі неприязні стосунки з сім`єю Дорбжанських.

Особа стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_13 з приводу обставин справи, висловлював погрози на адресу потерпілих.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просила суд задовольнити поданий цивільний позов, а до обвинуваченого застосувати найсуворіше покарання.

Вислухавши думку учасників справи, перевіривши фактичні обставини справи належними й допустимими доказами у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Положеннями ст. 513 КПК передбачено, що під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання;чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Відповідно до ч. 2 ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

З системного аналізу наведених вище норм КПК України вбачається, що при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного характеру суд, у кожному випадку, зобов`язаний встановити факт вчинення суспільно небезпечного діяння, кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення), вчинення його тією особою щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру та дослідити надані сторонами та наявні у справі докази із надання їм юридичної оцінки відповідно до ст. ст. 94, 84-89 КПК України. Висновок суду щодо оцінки доказів належить викласти у точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу.

Що стосується встановлення факту вчинення суспільно небезпечних діянь, а саме, часу, місця, способу, суд зазначає наступне.

Так, надаючи показання в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 повідомила, що 16.06.2014 близько 23 год. 50 хв. перебуваючи на кухні свого будинку вона почула стук на даху. Вийшовши на вулицю та посвітивши на дах будинку ліхтариком, побачила силует чоловіка, після чого її було облито бензином. Вона забігла до будинку та розповіла про це чоловіку та сину. Далі її чоловік ОСОБА_8 заліз на дах будинку та вона чула звуки боротьби, тому викликала працівників поліції. Після чого, вона піднялась на дах будинку та побачила, що її чоловік та син затримали ОСОБА_4 , який був одягнений у шапку під якою була металева фольга, на руках були шкіряні рукавиці, а до однієї з них прив`язаний меч, на даху також, були розкидані сірники, було відро та ємність від бензину. ОСОБА_8 попросив принести йому рушник, тому що в нього були порізи на руках. В подальшому, приїхала швидка медична допомога та забрала чоловіка, а далі приїхали працівники поліції. Також, зазначила, що через деякий час викликала ще раз швидку медичну допомогу, тому що отруїлась парами бензину.

З приводу обставин справи потерпілий ОСОБА_8 повідомив, що 16.06.2014 він разом з сім`єю перебували за місцем проживання. Його дружина ОСОБА_7 забігла до будинку та сказала, що її облили бензином та хтось знаходиться на даху будинку і руйнує дах. Після чого, він заліз на дах будинку побачив там ОСОБА_4 , в якого щось було в руках, однак що саме він спочатку не побачив в зв`язку з тим що було темно, він намагався перехватити предмет схопивши руками, однак порізав їх та впав. Далі, ОСОБА_4 сів зверху на нього та намагався натиснути мечем йому на горло, однак він його перекинув. Після чого, на дах будинку заліз його син, який допоміг йому тримати ОСОБА_4 , однак останній продовжував хаотично наносити удари. Він попросив дружину принести рушник, щоб перемотати руки, які були порізані. В подальшому, приїхала швидка медична допомога та забрала його в лікарню.

Викладені потерпілими обставини не заперечував сам ОСОБА_4 , який надаючи пояснення в судовому засіданні повідомив, що через тривалі неприязні відносини з сім`єю Добржанських, мав намір їх спалити тому і заліз на дах будинку, однак йому завадили це зробити.

Також, законний представник ОСОБА_5 зазначив, що в день подій йому зателефонувала мати та попросила швидко приїхати до них. Коли він приїхав, то біля будинку сім`ї ОСОБА_14 вже стояла машина працівників поліції та швидка медична допомога. Зайшовши на домоволодіння батьків матір повідомила, що батько знаходиться на даху. Коли він йшов, що піднятися на дах, зустрівся з ОСОБА_8 в якого руки були перев`язані рушником та були у крові, на шиї, також, були подряпини та він йому сказав, що батько на даху. Далі він піднявся на дах будинку, його батька тримали працівники поліції, навколо був побитий шифер, а також, відчувався запах бензину. Сам батько не пояснював, що трапилось був у крові, тому він викликав до нього швидку медичну допомогу. Як було встановлено згодом, у нього був переламаний ніс, зламано три ребра та ще були садна.

З аналізу пояснень учасників процесу вбачається, що жоден з них не оспорює, що подія сталася на даху будинку АДРЕСА_1 , в нічний час доби, за участі ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх сина.

Також, ніхто не заперечує, що саме ОСОБА_11 намагався підпалити будинок сім`ї Добржанських, завдав тілесних ушкоджень ОСОБА_7 та намагався завдати шкоди життю ОСОБА_8 .

Дані обставини, окрім показань учасників справи підтверджуються наступними доказами, які ретельно та безпосередньо були досліджені судом, а саме:

- витягом з кримінального провадження №0004385 від 17.06.2014, відповідно до якого було зареєстровано кримінальне провадження за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України щодо намагання вчинити ОСОБА_4 умисного вбивства ОСОБА_8 ;

- протоколами прийняття заяв про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 17.06.2014, які подані ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,;

- протоколом огляду місця події від 17.06.2014, проведеного за адресою: м. Вінниця, вул. Бучми, 71, в ході якого було вилучено предмети та виявлено сліди вчинених кримінальних правопорушень;

- випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №12574 від 17.06.2024, відповідно до якої у ОСОБА_7 було встановлено отруєння парами бензину;

- випискою №8724 від 17.06.2024, відповідно до якої у ОСОБА_8 було встановлено наявність різаних ран;

- фотокартками безпосередньо з місця вчинення злочину на яких відображено місце події та його учасники, зокрема, на наданих фото зображено меч, який був прив`язаний до руки ОСОБА_4 , сам фігурант обличчя якого було у крові, а він сам лежав на даху будинку, також, на фото є ОСОБА_8 в якого руки у крові та перев`язані рушником та його син, який допомагає йому тримати ОСОБА_4 ;

- висновком експерта №981 від 02.07.2014, відповідно до якого у ОСОБА_7 мали місце тілесні ушкодження у вигляді: синця (1) на задній поверхні правого передпліччя, двох синців (2) на зовнішній поверхні лівого стегна, які утворились від дії тупих твердих предметів, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, по давності утворення можуть відповідати вказаному строку;

- висновком експерта №997 від 07.07.2014, відповідно до якого у ОСОБА_8 мали місце тілесні ушкодження у вигляді:

- п`ятнадцяти різаних ран (15) на тильній поверхні п`ястково-фалангового суглобу 1-го пальця правої кисті, на долонній поверхні основної фаланги 2-го пальця, середніх та основних фаланг 4-го та 5-го пальців, чотирьох різаних ран (4) на задній поверхні середньої та нижньої третини лівого передпліччя, в ділянці лівого променево-зап`ясткового суглобу, тильній поверхні лівої кисті, - двох різаних ран (2) на долонній поверхні нігтьової фаланги 1-го пальця лівої кисті, які могли утворитись від дії ріжучого (их) предмету (ів), відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;

- двох поверхневих різаних ран (2) в центральній частині підщелепної ділянки, дев`яти поверхневих різаних ран (9) на долонній поверхні п`ястково-фалангових суглобів 2-го, 3-го пальців, основної та нігтьової фаланг 3-го та 1-го пальців правої кисті, - десяти поверхневих різаних ран на тильній поверхні нігтьових фаланг 2-4-го пальців, середньої фаланги 3-го пальця, долонній поверхні п`ястково-фалангових суглобів 3-го та 5-го пальців, долонній поверхні 2-4-го пальців лівої кисті, які могли утворитись від дотичної дії ріжучого предмету, дії твердого предмету з достатньо обмеженою контактуючою поверхнею, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень;

- чотирьох саден (4) на задній поверхні середньої та нижньої третини лівого передпліччя, двох саден (2) на заднє-боковій поверхні грудної клітки зліва в проекції 11-го ребра, які могли утворитись від дії тупих твердих предметів, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

По давності утворення, всі вищезазначені тілесні ушкодження, можуть відповідати строку, на який зазначено в постанові;

- висновком експерта №366 від 14.08.2014, відповідно до якого:

Кров потерпілого ОСОБА_8 відноситься до групи В з ізогемаглютинином анти-А.

Кров ОСОБА_4 відноситься до групи В з ізогемаглютинином анти-А.

В плямах на марлевому тампоні з речовиною бурого кольору, вилученою з даху будинку (об`єкт №1), викрутці (об`єкт №2), шматку електричного кабелю (об`єкт №3), плоскогубцях (об`єкти №4,5), вилучених при ОМП, встановлено наявність крові людини, при серологічному дослідженні якої виявлений антиген В та ізогемаглютинин анти-А.

Таким чином, кров в цих плямах могла походити, як від потерпілого ОСОБА_8 так і від ОСОБА_4 ;

- висновком експерта №241 від 05.09.2014, відповідно до якого:

Згідно Акту №158 від 30.07.2014р. по дослідженню рідкої крові відділення судово-медичної імунології відділу дослідження речових доказів Вінницького обласного бюро СМЕ кров ОСОБА_12 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної системи АВО.

Згідно Акту №128 від 24.06.2014р. по дослідженню рідкої крові відділення судово-медичної імунології відділу дослідження речових доказів Вінницького обласного бюро СМЕ кров ОСОБА_8 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної системи АВО.

При дослідженні лопати (об`єкти №№1,2) виявлена кров людини, яка належить особі чоловічої генетичної статі, при визначенні групової належності якої виявлений антиген В ізосерологічної системи АВО (що відповідає В(ІІІ) групі крові).

Враховуючи статеву та групову характеристику осіб, що проходять по справі, виявлена кров може походити як від будь-якого чоловіка, в крові якого мається антиген В, так і від самих ОСОБА_8 або ОСОБА_4 ;

- висновком експерта №242 від 05.09.2014, відповідно до якого:

При дослідженні металевого предмету (схожого на шаблю) (об`єкти №№1,2) виявлена кров людини, яка належить особі чоловічої генетичної статі, при визначенні групової належності якої виявлений антиген В ізосерологічної системи АВО (що відповідає В(ІІІ) групі крові).

Враховуючи статеву та групову характеристику осіб, що проходять по справі, виявлена кров може походити як від будь-якого чоловіка, в крові якого мається антиген В, так і від самих ОСОБА_8 або ОСОБА_4 ;

- висновком експерта №248 від 10.09.2014, відповідно до якого:

При дослідженні ножа (об`єкти №№1,2) виявлена кров людини, яка належить особі чоловічої генетичної статі, при визначенні групової належності якої виявлений антиген В ізосерологічної системи АВО (що відповідає В(ІІІ) групі крові).

Враховуючи статеву та групову характеристику осіб, що проходять по справі, виявлена кров може походити як від будь-якого чоловіка, в крові якого мається антиген В, так і від самих ОСОБА_8 або ОСОБА_4 ;

- висновком експерта №175 від 17.09.2014, за результатами проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів, відповідно до якої на поверхнях наданих на дослідження фрагментів марлевої тканини, халату, металевого відра та полімерної ємності, що упаковані в спеціальні пакети Експертної служби МВС України за номерами 1216657, 1381327, 1537554, 1646512, 2087527 та 2087528, виявлено сліди зміненого світлого нафтопродукту (бензину, гасу, дизельного палива тощо), встановити вид якого не видалось можливим з причини його фізико-хімічних змін в процесі випаровування та сорбції;

- витягом з кримінального провадження №0004385 від 17.06.2014, відповідно до якого було зареєстровано кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України щодо погроз фізичною розправою та заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень ОСОБА_8 ;

- висновком експерта №447-Х від 06.11.2014, за результатами експертизи холодної зброї, відповідно до якої:

Ніж, який було виявлено та вилучено 17.06.2014 року під час огляду місця події за фактом заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_1 , до холодної зброї не відноситься.

Даний ніж є ножем загального господарсько-побутового призначення кухонним ножем, виготовлений заводським способом.

Меч, який було виявлено та вилучено 17.06.2014 року під час огляду місця події за фактом заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_1 , холодною зброєю не являється, та не відповідає вимогам технічної забезпеченості для ураження цілі.

Даний меч виготовлений саморобним способом;

- протоколами проведення слідчих експериментів від 16.03.2015, від 18.12.2015, за участі потерпілої ОСОБА_7 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 16.03.2015, за участі потерпілого ОСОБА_8 ;

- витягом з кримінального провадження №0000364 від 13.02.2019, відповідно до якого було зареєстровано кримінальне провадження за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України;

- витягом з кримінального провадження №0004641 від 14.07.2015, відповідно до якого було зареєстровано кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України;

- висновком експерта №319 від 31.03.2016, відповідно до якого:

У ОСОБА_7 при обстеженні судово-медичним експертом 19.06.2014р. були виявлені тілесні ушкодження у вигляді одного синця - на задній поверхні правого передпліччя та двох синців - на зовнішній поверхні лівого стегна, які виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), належать до легких тілесних ушкоджень (п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», 1995р.)., по давності утворення відповідають строку, вказаному в матеріалах кримінального провадження 16.06.2014р.

Згідно наданих медичних документів, у ОСОБА_7 під час звертання за медичною допомогою 17.06.14р. і під час амбулаторного лікування з 23 по 26.06.14р. також були виявлені ознаки «отруєння парами бензину», яке могло утворитись внаслідок вдихання парів бензину, за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я (п.2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», 1995р.), по давності утворення відповідає строку, вказаному в матеріалах кримінального провадження 16.06.2014р.

Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_7 не являлись небезпечними в момент заподіяння і не супроводжувались загрозливими для життя явищами.

Характер і локалізація вказаних вище тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 за механізмом утворення не суперечать обставинам, відображеним в протоколі її допиту від 10.12.15р. та протоколі проведення слідчого експерименту від 16.12.15р.

В суду відсутні сумніви в достовірності проведених експертиз, оскільки вони проведені з дотриманням встановленого процесуального порядку, компетентними особами, що володіють спеціальними знаннями для вирішення поставлених перед ними питань. Висновки експертиз ніким з учасників судового провадження не оспорюються, не суперечать іншим зібраним доказам, достовірність яких встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вищезазначені докази є такими, що доповнюють одне одного, є належними, допустимими та достатніми, оскільки у відповідності до ст.ст. 84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані в порядку, передбаченому Конституцією та КПК України.

Таким чином, судом встановлено, що саме ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 125, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України, що підтверджується вищезазначеними обставинами, однак вчинив вказані дії в стані неосудності, оскільки хворів і на даний час хворіє на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання, зважаючи на наступне.

Події викладені в обвинувальному акті сталися 16.06.2014, в зв`язку з чим було розпочато кримінальні провадження.

В ході проведення досудового розслідування ОСОБА_4 було проведено ряд експертиз з метою визначення стану його осудності.

Так, згідно висновоку судово-психіатричного експерта №98 від 30.06.2015, встановлено:

В період вчинення злочину ОСОБА_9 страждав на хронічне душевне захворювання у вигляді хронічного маячного розладу.

В період вчинення злочину ОСОБА_9 не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

В теперішній час ОСОБА_9 страждає на хронічне душевне захворювання у вигляді хронічного маячного розладу.

В теперішній час ОСОБА_9 не може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

ОСОБА_9 за своїм психічним станом, потребує застосування примусових заходів медичного характеру в психіатричній лікарні із суворим режимом нагляду.

Осудність юридичне поняття. У зв`язку з цим висновок про осудність чи неосудність особи по конкретній справі робить суд, а в процесі попереднього розслідування орган дізнання, слідчий чи прокурор, спираючись на результати судово-психіатричної експертизи.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №325 від 10.10.2019, вбачається, що ОСОБА_4 , у зв`язку з даними анамнезу про формування у нього з 2013 р. маячної інтерпретації навколишніх подій (вважав, що його переслідують, оточують вороги; що психотерапевт ОСОБА_15 впливає на нього «променями», які його «катують» та, що всередині у нього «є генератор, який вічно працює»; що він «бачить очима гіпноз, енергетику людини»; вважав себе екстрасенсом, що за допомогою «діонетики» може читати думки інших людей; стверджував, що навкруги знаходяться переодягнуті в медичний персонал та хворих спецагенти КДБ, які хочуть його отруїти та випробувати на ньому різні досліди), що супроводжувалось агресивною поведінкою, неадекватністю емоційних реакцій, порушенням критичних та адаптаційних здібностей, що слугувало причиною для його консультування лікарем-психіатром, направлення на обстеження в психіатричну лікарню із встановленням діагнозу: хронічний маячний розлад, а також виявленими при теперішньому психіатричному обстеженні формальністю контакту з ним, нестійкістю уваги, неадекватністю емоційних реакцій, паралогічним, не завжди послідовним, схильним до ґрунтовності, конкретності мисленням, легко зниженими пам`яттю та інтелектом, враховуючи його заяви про те, що сусіди хочуть забрати його хату, землю, роблять йому різну шкоду «поливають землю кислотою, від чого нічого не родить, чимось намащують дерева, від чого ті сохнуть, зіпсували сорок кущів смородини, отруїли собак, перебувають у змові із міською радою, лікарями», для об`єктивного визначення його психічного стану потребує тривалого обстеження та спостереження в умовах психіатричного стаціонару з наступним проведенням стаціонарної судово-психіатричної експертизи.

Крім того, згідно висновку судово-психіатричного експерта №202 від 20.03.2025, який було проведено в ході судового розгляду даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді хронічного маячного розладу (F22.0).

Про це свідчать дані анамнезу про формування у підекспертного з 2013 р. маячної інтерпретації навколишніх подій, що супроводжується агресивною, гоміцидною поведінкою (намаганням вбити людину з маячних мотивів), неадекватністю емоційних реакцій, порушенням критичних та адаптаційних здібностей, що слугувало причиною для його консультування в 2013 р. лікарем-психіатром та призначення ним лікування. Вищезгадані порушення (маячення) є стійкими та систематизованими, що були відмічені судово-психіатричною експертною комісією (стаціонарно) в 2015 році, в 2019 році при амбулаторній СПЕ (експерти в ході проміжної (амбулаторної) експертизи не узагальнили висловлювання ОСОБА_12 як маячення, проте очевидним залишається (патологічний) характер даних висловлювань, що відповідає маячній (систематизованій) структурі хронічного маячного розладу, а також виявлені в ході теперішнього психіатричного обстеження.

Даний висновок підтверджується і теперішнім психіатричним обстеженням, яке виявило у підекспертного формальність мовного контакту, емоційну нестійкість, неадекватність (збудливий, агресивний, внутрішньо напружений, підозрілий), паралогічне, непослідовне, ригідне мислення із маячними ідеями відношення, переслідування, впливу, відсутність критики до свого стану та ситуації, що склалась.

Тому, ОСОБА_9 позбавлений можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними стосовно вчинених правопорушень, в яких він обвинувачений.

Таким чином, в період часу, до якого відносяться вчинені ним кримінальні правопорушення, ОСОБА_9 виявляв хронічне психічне захворювання у вигляді хронічного маячного розладу (F22.0).

В період часу, до якого відносяться вчинені ним кримінальні правопорушення, ОСОБА_9 не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

В теперішній час ОСОБА_9 страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді хронічного маячного розладу (F22.0), в силу якого він не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

ОСОБА_9 потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання стаціонарної психіатричної допомоги (враховуючи наявність гоміцидних тенденцій, виявлених в ході теперішнього психіатричного дослідження) (режим примусового лікування залежить від вчиненого делікту та його встановлення входить виключно в компетенцію суду) (т.2 а.с. 196-203).

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши докази, які є належними і допустимими, суд приходить до висновку, що кожен доказ, як окремо так і в їх взаємозв`язку доводять поза розумним сумнівом, що мало місце суспільно небезпечні діяння, передбачені ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 125, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України, а також що це суспільно небезпечне діяння вчинено ОСОБА_16 у стані неосудності.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінальним процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами.

Згідно вимог ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Положеннями ст. 93 КК України та ч. 2 ст. 513 КПК України, визначено, що до осіб, які вчинили суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, застосовуються примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» вбачається, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

Згідно зі ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Положеннями ст. 93 КК України передбачено, що примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення; які вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

У відповідності до ч. 5 ст. 94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

Судом враховуються роз`яснення Верховного Суду України, викладені в абз. 2 п. 15 постанови Пленуму від 03.06.2005 року №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», за якими в ухвалі (постанові) суду не треба наводити назву конкретного психіатричного закладу, до якого має бути госпіталізована неосудна особа.

Згідно ч. 2 ст. 512 КПК України судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Частиною 2 статті 513 КПК України передбачено, що визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Зважаючи на наведені обставини, а також враховуючи характер і тяжкість захворювання ОСОБА_9 , який згідно висновку судово-психіатричного експерта №202 від 20.03.2025 у даний час страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді хронічного маячного розладу (F22.0), в силу якого він не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, в період інкримінованих правопорушень, також, страждав хронічним психічним захворюванням, за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, з урахуванням рекомендацій експерта щодо застосовування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання стаціонарної психіатричної допомоги, з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчинення ним нових суспільно небезпечних діянь, суд приходить висновку про необхідність застосування до ОСОБА_12 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Позиція сторони захисту з приводу не доцільності застосування примусових заходів медичного характеру зважаючи на встановлені в ході розгляду обставини, є не послідовною, оскільки, як вбачається з досліджених висновків експертів ОСОБА_4 тривалий час страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді хронічного маячного розладу, неодноразово проходив лікування та потребує його знову.

Крім того, захисник після заявлення прокурором клопотання про доцільність застосування примусових заходів медичного характеру, заявив клопотання про надання йому додаткового часу для ознайомлення з матеріалами справи з метою перевірки фактичних обставин скоєного, що на думку суду свідчить про зловживання захисником своїми процесуальними правами з метою затягування розгляду справи, оскільки захисник ОСОБА_6 з 18.10.2024 розпочав здійснювати захист інтересів ОСОБА_4 та мав достатньо часу, щоб ознайомитися з матеріалами справи, про що суд неодноразово наголошував під час проведення судових засідань, зважаючи на тривалість розгляду даних кримінальних проваджень та відсутність перешкод для ознайомлення з матеріалами справи.

Суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив учасникам процесу всі необхідні умови для реалізації їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, які були проігноровані захисником ОСОБА_6 , зважаючи на уразливий стан особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів, з метою забезпечення її права та отримання вчасної та належної психіатричної допомоги, прийшов до висновку про доцільність завершення розгляду кримінального провадження та відхилив клопотання захисника про його відкладення.

Крім того, потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , а також, цивільними позивачами ОСОБА_8 та ОСОБА_17 було заявлено цивільні позови до законного представника ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно вимог ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 1186 ЦК України, шкода, завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не відшкодовується.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1186 ЦК України, якщо шкоди було завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді.

Положеннями ч. ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, згідно Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25.01.2016 та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 16.03.2016 ОСОБА_4 визнано недієздатним та призначено йому опікуна ОСОБА_18

Відповідно до посвідчення №37 ОСОБА_5 згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27.06.2023 призначений опікуном ОСОБА_4 .

До участі в провадженні ОСОБА_5 залучений 20.03.2024 на підставі постанови слідчого, як законний представник та опікун ОСОБА_4 .

З наведено вбачається, що на момент вчинення кримінальних правопорушень у 2014 році ОСОБА_5 не проживав та не був законним представником ОСОБА_4 , а тому позовні вимоги про стягнення з нього заподіяної шкоди задоволенню не підлягають.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, на підставі висновку судово-психіатричного експерта №202 від 20.03.2025, відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_9 на час вчинення суспільно небезпечних діянь, якими була завдана шкода потерпілим та цивільним позивачам не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними у зв`язку з хронічним психічним захворюванням, враховуючи, те що позивачами в ході судового розгляду не було надано належних та допустимих доказів того, що законний представник постійно проживав з ОСОБА_4 та не вживав заходів, щодо запобігання шкоді, суд приходить до переконання про необхідність відмови в задоволенні поданих цивільних позовів в повному обсязі.

Керуючись ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року, ст. ст. 12, 1186 ЦК України, ст. ст. 19, 92, 93, 94 КК України, ст. ст. 128, 129, 362, 506, 507, 512, 513 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні віднести на рахунок держави.

Речові докази в кримінальному провадженні, а саме: оглянуті спец. пакет №1961038, спец. пакет №0203307, металевий ніж, металеву шаблю, дерев`яну лопату, фрагмент ізоляційного дроту, змиви з поверхні даху, викрутку, кусачки, зразки крові ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , шапку, коробку з сірниками з речовиною бурого кольору, чотири сірники з речовиною бурого кольору, фрагмент паперу з речовиною бурого кольору з даху будинку, після набрання ухвалою законної сили знищити.

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_17 про стягнення моральної та матеріальної шкоди відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1