У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.05.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

учасників судового процесу: прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/22/25 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 грудня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 03 грудня 2024 року у задоволенні клопотання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.03.2020 року, за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, про умовно-дострокове звільнення від додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами - відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував ухвалу тим, що ОСОБА_6 під час вчинення злочину за ч. 2 ст. 286 КК Украйни, керував транспортним засобом перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, а тому останньому для застосування умовно дострокового звільнення від призначеного йому судом покарання необхідно відбути не менше двох третин строку покарання, яке розпочало обчислюватися з моменту відбуття основного покарання, тобто з 19.05.2023 року. За таких обставин, суд прийшов до висновку про передчасність поданого клопотання, а тому вважає, задоволенні поданого ОСОБА_6 клопотання, відмовив.

На вказану ухвалу суду засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що з оскаржуваним судовим рішенням не погоджується, вважає прийнятим його без належних правових підстав щодо обґрунтування відмови. Зазначає, що 11.05.2023 звільнений умовно-достроково, строк не відбутої частини складає 1 рік 239 днів. Звертає увагу, що має постійне місце реєстрації, характеризується позитивно, бере активну участь в релігійному житті громадян, попередні судимості відсутні, що свідчить про його стійку соціальну позицію, до скоєння злочину з необережності. Просить суд, оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою звільнити умовно-достроково ОСОБА_6 від відбування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на 3 роки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо обставин справи, пояснення ОСОБА_6 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив проти доводів апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 , дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання апеляційного суду судове рішення суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 , даним вимогам повністю відповідає, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Судом першої інстанції за результатами розгляду клопотання засудженого встановлено, що вироком Ужгородського міськрайонного суду від 31 березня 2020 року, ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 березня 2020 року щодо ОСОБА_6 залишено без змін.

11.05.2023 року ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області, ОСОБА_6 було звільнено умовно достроково від відбування призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, строком на 1 рік 239 днів.

З 08.07.2019 року по 19.05.2023 року ОСОБА_6 відбував покарання в установах Державно кримінально виконавчої служби.

В силу вимог ч. 3 ст. 55 КПК України, строк призначеного ОСОБА_6 додаткового покарання, що становить за вироком суду 3 роки позбавлення права керування транспортними засобами, починає обчислюватися з моменту відбуття основного покарання, тобто з 19.05.2023 року.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 81 КПК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Зі змісту постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" вбачається, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, а також і умовно-дострокове звільнення (повністю або частково) від відбування додаткового покарання, можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали клопотання, ураховуючи обставини вчиненого засудженим кримінального правопорушення, його наслідки, не знайшов підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого від призначеного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та відмовив у задоволенні вказаного клопотання.

Колегія суддів, погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності переконливих підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого від додаткового покарання. Враховуючи, що ОСОБА_6 засуджений за тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, вчинений в стані алкогольного сп`яніння.

На переконання колегії суддів, зазначені обставини щодо ОСОБА_6 не дають підстав для умовно-дострокового його звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Також при прийнятті рішення, колегія суддів виходить з того, що метою покарання є не тільки виправлення засудженого, запобігання вчиненню ним нових злочинів, але й кара, як відплата за вчинений злочин. У вказаній якості, кара не тільки визначає характер покарання, а й значною мірою забезпечує досягнення всіх цілей покарання, а забезпечення цієї мети, є обов`язковою відповіддю держави на вчинення злочину, а також сам факт призначення необхідного і достатнього покарання, певною мірою забезпечує почуття справедливості у суспільства.

З огляду на викладене, поряд з наявністю позитивних відомостей щодо особи ОСОБА_6 після його звільнення від основного покарання, питання умовно-дострокового звільнення від додаткового покарання є невиправданими з точки зору дотримання вимог загальної та особистої превенції, а тому, враховуючи наявні у справі дані, колегія суддів вважає, що на даний час призначене засудженому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не повною мірою досягло мети його призначення, а відтак підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування такого покарання відсутні.

Крім того, в розумінні статті 81 КК України умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування ним покарання є правом, а не обов`язком суду й застосовується на розсуд суду, в кожному конкретному випадку з врахуванням всієї сукупності фактичних обставин справи.

Оскільки застосування інституту умовно-дострокового звільнення від відбування покарання не є обов`язком суду, а досліджені докази та відомості про особу засудженого не дають підстав для переконливих висновків про виправлення засудженого за відбутий термін призначеного додаткового покарання, то колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги безпідставними.

На думку апеляційного суду, висновок місцевого суду про відмову в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогах Закону.

Порушень норм кримінального процесуального закону, які б могли слугувати безумовними підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено.

За наведених обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 03 грудня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді