Справа № 367/4743/25
Провадження №1-кс/367/571/2025
УХВАЛА

Іменем України

29 квітня 2025 року місто Ірпінь

Слідчий суддя Ірпінського міського суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , особи, у якої вилучено майно ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ ВП № 1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно, подане у кримінальному провадженні № 0000137, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 345 КК України,

установив:

слідчий СВ ВП № 1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області лейтенант поліції ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді із клопотанням у кримінальному провадженні № 0000137, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною другою статті 345 КК України, про накладення арешту на майно, вилучене 27.04.2025 під час проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Клопотання обґрунтоване тим, що у провадженні СВ ВП № 1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000137 від 27.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 345 КК України, процесуальне керівництво у якому здійснює Бучанська окружна прокуратура Київської області.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 26.04.2025 о 22:00 год до ЧЧ ВП № 1 (м. Буча) Бучанського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення від поліцейського СРПП ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що під час відпрацювання виклику з приводу опору представникам правоохоронних органів за адресою: АДРЕСА_2 , він отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості від гр. ОСОБА_4 (ЖЕО 8368 від 26.04.2025). 27.04.2025 в порядку частини третьої статті 208 КПК України проведено особистий обшук затриманого гр. ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , в якого було виявлено та вилучено: мобільний телефон «Poco» модель M2103K19PG в чохлі силіконовому, в якому одна купюра номіналом 1000 грн ЗК 8974559, який поміщено до сейф-пакету PSP 1307398; гаманець, в якому знаходиться паспорт НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; студентський квиток на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 серії НОМЕР_2 ; посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 , банківська картка НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_8 поміщено до сейф-пакету RIC2093841. Постановою від 27.04.2025 вказане майно визнано речовими доказами в кримінальному провадженні № 0000137 від 27.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 345 КК України.

Підставою накладення арешту на вказане майно відповідно до частини третьої статті 170 КПК України є те, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, а саме: зберегло на собі сліди кримінального правопорушення, а також містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Метою арешту майна відповідно до пункту першого частини другої статті 170 КПК України є збереження речових доказів, оскільки зазначене майно зберегло на собі сліди вчинення злочину, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також арешт на майно накладається для збереження майна у первинному стані для проведення відповідних експертиз, оскільки проведення таких експертиз вимагає збереження майна у первинному стані.

Слідчий СВ ВП №2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_9 подав клопотання про розгляд клопотання за його відсутності, підтримав клопотання у повному обсязі, просив задовольнити.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав частково, просив накласти арешт на майно - мобільний телефон «Poco» модель M2103K19PG в чохлі силіконовому, який поміщено до сейф-пакету PSP 1307398, оскільки інформація, яка може міститися в ньому може мати значення для вказаного кримінального провадження, зокрема, встановлення обставин події, мотиву вчинення діяння, тощо. Щодо іншого майна, а саме: одна купюра номіналом 1000 грн ЗК 8974559, яка знаходилася в чохлі силіконовому мобільного телефону «Poco» модель M2103K19PG; гаманець, в якому знаходився паспорт НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , студентський квиток та посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 , банківська картка НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_8 не підтримав, зазначив про відсутність необхідності накладення арешту на це майно враховуючи цілі та завдання кримінального провадження.

Захисник адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні висловив позицію про те, що клопотання не підлягає задоволенню. ОСОБА_4 є особою молодого віку, студентом закладу вищої освіти, документи, зокрема паспорт громадянина України, студентський квиток, посвідчення водія необхідне йому для повсякденного життя, враховуючи, що йому обрано запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні у вигляді особистого зобов`язання. Вказані документи не можуть слугувати речовими доказами у кримінальному провадженні, так як і грошові кошти, вилучені у ОСОБА_4 під час затримання. Додатково надав характеристику ОСОБА_4 з закладу вищої освіти, у якому він навчається. Щодо відсутності підстав для арешту телефона ОСОБА_4 звернув увагу, що це засіб спілкування, який йому як молодій людині і студенту необхідний для спілкування з батьками, для використання у навчанні, зокрема з метою виконання навчального плану.

ОСОБА_4 у судовому засідання повністю підтримав позицію свого захисника, просив у задоволені клопотання відмовити.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до положень статті 131 КПК України, захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом (частина перша статті 167 КПК України).

Згідно положень статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі "Смирнов проти Росії" зазначено, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення від 22.09.1994 у справі «Лемуан проти Франції» та від 10.05.2007 у справі «Кушоглу проти Болгарії»). Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди (частина друга статті 167 КПК України).

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна (пункт 1 частини першої статті 170 КПК України).

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (пункт 2 частина перша статті 170 КПК України).

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (частина друга статті 170 КПК України).

Відповідно до абзацу 2 частини десятої статті 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України (пункт 1 частини третьої статті 170 КПК України). Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (пункт 1 частини десятої статті 170 КПК України).

Під час судового розгляду не було встановлено порушення слідчим вимог статей 168, 171 КПК України.

Вказане в клопотанні майно є речовим доказом у кримінальному провадженні, може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а накладення арешту в даному випадку може запобігти ризикам, передбаченим абзацом 2 частини першої статті 170 КПК України.

Слідчий суддя на цій стадії досудового розслідування зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно, чи може майно бути предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділенням ВП № 1 Бучанського районного управління Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000137 від 27.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною другою статті 345 КК України. 27.04.2025 в порядку частини третьої статті 208 КПК України проведено особистий обшук затриманого гр. ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , в якого було виявлено та вилучено: мобільний телефон «Poco» модель M2103K19PG в чохлі силіконовому, в якому одна купюра номіналом 1000 грн ЗК 8974559, який поміщено до сейф-пакету PSP 1307398; гаманець, в якому знаходиться паспорт НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; студентський квиток на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 серії НОМЕР_2 ; посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 , банківська картка НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_8 поміщено до сейф-пакету RIC2093841. Постановою слідчого СВ ВП № 1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області від 27.01.2027 вказане майно визнано речовими доказами.

Щодо строків звернення з клопотанням про накладення арешту, слідчий суддя приходить до висновку, що обшук було завершено 27.04.2025 о 01:35, а клопотання про арешт тимчасово вилученого майна подано слідчим 28.04.2025 о 13:54, тому, відповідно до положень частини п`ятої статті 171 КПК України, слідчим дотримано строк на звернення з клопотанням про арешт майна.

Втручання у право власності на майно пов`язане зі здійсненням кримінального провадження і необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже таке обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності, оскільки досягнення мети збереження речових доказів неможливо досягти в інший спосіб, аніж арешт майна.

З огляду на викладені обставини, керуючись загальними засадами кримінального провадження, враховуючи принципи не допущення надмірного втручання в особисте життя та приватну власність особи, а також думку учасників провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про накладення арешту на майно слід задовольнити частково. Слідчий суддя погоджується з думкою прокурора, захисника ОСОБА_5 про те, що накладення арешту на майно, а саме: одну купюру номіналом 1000 грн ЗК 8974559, яка знаходилася в чохлі силіконовому мобільного телефону «Poco» модель M2103K19PG; гаманця, в якому знаходився паспорт НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , студентський квиток, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 , банківську картка НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_8 , у цьому кримінальному провадження не досягне цілей, передбачених частиною другою статті 170 КПК України, та завдань, передбачених частиною першою статті 170 КПК України, у межах досудового розслідування у кримінальному провадженні за ознаками правопорушення, передбаченого частиною другою статті 345 КК України стосовно ОСОБА_4 . Накладення арешту на вказане майно буде надмірним втручанням у право власності ОСОБА_4 .

Водночас, враховуючи положення статті 170 КПК України, а також те, що з моменту виявлення кримінального правопорушення минув не значний проміжок часу, орган досудового розслідування мав стислі строки для виконання необхідних слідчих дій в межах вказаного провадження, слідчий суддя погоджується з думкою прокурора, що накладення арешту на телефон ОСОБА_4 матиме значення для вказаного кримінального провадження. Це майно, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки могло зберегти на собі сліди кримінального правопорушення, забезпечить досягнення його цілей, не становитиме надмірне втручання у право власності, збереже баланс розумності та співмірності обмеження права власності - завданням кримінального провадження. Враховуючи правову підставу для арешту майна - збереження речових доказів та наслідки арешту майна для інших осіб, є підстави для задоволення клопотання в цій частині.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на положення частини першої статті 174 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 98, 131, 132, 170-174, 309 КПК України, -

постановив:

клопотання слідчого СВ ВП № 1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно, подане у кримінальному провадженні №0000137, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною другою статті 345 КК України, задовольнити частково.

У кримінальному провадженні №0000137, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною другою статті 345 КК України, з метою збереження як речових доказів накласти арешт на майно шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, яке вилучене 27.04.2025 під час проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільний телефон «Poco» модель M2103K19PG в чохлі силіконовому, який поміщено до сейф-пакету PSP 1307398.

В іншій частині клопотання залишити без задоволення.

Звернути увагу, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (частина перша статті 174 КПК України).

Копію ухвали негайно вручити прокурору у даному кримінальному провадженні, підозрюваному ОСОБА_4 та захиснику адвокату ОСОБА_5 до відома.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення п`ятиденного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала слідчого судді, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді не зупиняє її виконання.

Повний текст складено та підписано 02.05.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1