Справа № 744/1040/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/495/25
Категорія - ст.336 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000362 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 08 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Прогрес Семенівського району Чернігівської області, житель АДРЕСА_1 , освіта професійно-технічна, працює старшим майстром лісу у ДП «Семенівкарайагролісгосп», не одружений, раніше не судимий,

засуджений за ст.336 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки, та покладено на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що ОСОБА_9 , 20 серпня 2024 року о 12 год 30 хв, перебуваючи у дворі загального користування будинку АДРЕСА_2 , будучи військовозобов`язаним і визнаним за рішенням військово-лікарської комісії придатним за станом здоров`я до військової служби, будучи належним чином повідомленим у встановленому законом порядку про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 06 год 00 хв 21 серпня 2024 року, для відправки на проходження військової служби за мобілізацією на особливий період, діючи в умовах воєнного стану, за відсутності обставин, передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які б надавали останньому право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, без поважних причин, від отримання повістки на відправку для проходження військової служби відмовився та у подальшому не прибув у визначені нею час та дату до ІНФОРМАЦІЯ_3 , не виконавши таким чином покладені на нього ст.65 Конституції України та ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» обов`язки, спрямовані на захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, ухилившись таким чином від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій ОСОБА_9 та доведеність його вини, просив скасувати вирок місцевого суду, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, та призначити ОСОБА_9 покарання за ст.336 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Також просив виключити обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття. В обґрунтування скарги послався на неналежне мотивування звільнення ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання, на підставі ст.75 КК України. Вказав на безпідставне визнання обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_9 , його щире каяття, оскільки під час судового провадження обвинувачений визнав факт ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, проте з його поведінки не вбачається критичної оцінки злочинної бездіяльності та наявність бажання виправити ситуацію, адже з моменту направлення обвинувального акту до суду до часу розгляду кримінального провадження, останній так і не з`явився до районного ТЦК та СП для подальшого направлення для проходження військової служби.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_9 , який просив залишити вирок місцевого суду без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з пунктами 2, 4 ч.1 ст.420 КПК України, апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання чи неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Частиною 1 ст.421 КПК України передбачено, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано, окрім іншого, у зв`язку з необхідністю застосувати суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання лише у разі, якщо на цих підставах апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Згідно зі статями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Вищевказані норми Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Мотивуючи свої висновки щодо обраного ОСОБА_9 розміру покарання, місцевий суд узяв до уваги, що останній свою вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, раніше не судимий, працевлаштований.

Однак, оскаржуваний вирок не містить переконливого обґрунтування того, що зазначені обставини у своїй сукупності дають підстави для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст.75 КК України.

Так, суд не дав належної оцінки тому, чому він вважає за можливе досягнення мети виправлення ОСОБА_9 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень за умови призначення покарання без його реального відбування.

Зокрема, місцевим судом не в достатній мірі враховано значну суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, який в період воєнного стану, при оголошенні загальної мобілізації, умисно проігнорував свій конституційний обов`язок по захисту Батьківщини.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано врахував як пом`якшуючу покарання обставину - щире каяття обвинуваченого, так як каяття повинно бути дієвим і включати в себе активні дії.

Водночас, у матеріалах кримінального провадження і у вироку місцевого суду відсутні дані на підтвердження того, що ОСОБА_9 намагався виправити наслідки вчиненого, які конкретні дії для цього вживав, а тому визнання ним своєї винуватості під тиском неспростовних доказів є формальним і таким, що направлене на уникнення справедливого покарання.

Тому покарання, визначене судом першої інстанції, з урахуванням обставин, які бралися ним до уваги при його призначенні, вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між обраним судом та тим розміром покарання, яке б мало бути призначене та яке б не становило «особистого надмірного тягаря для особи», адже воно відповідало б справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи.

Відтак, призначене місцевим судом ОСОБА_9 покарання, із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України, не відповідає вимогам статей 50, 65 КК України та є явно несправедливим, унаслідок його м`якості.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , колегією суддів не встановлено.

А тому, призначаючи ОСОБА_9 покарання, відповідно до вимог ст.65 КК України, колегія суддів бере до уваги ступінь суспільної небезпеки скоєного, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до скоєного; дані про його особу, який раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, працює, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання; та вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ст.336 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_9 слід рахувати з моменту його фактичного затримання на виконання вироку суду.

За таких обставин, вирок місцевого суду щодо ОСОБА_9 , в частині призначеного йому покарання, підлягає скасуванню, з ухваленням нового вироку.

Керуючись ст.ст.404, 407, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 08 квітня 2025 року щодо ОСОБА_9 - скасувати, в частині призначеного йому покарання.

ОСОБА_9 призначити покарання за ст.336 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту його фактичного затримання на виконання вироку суду.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4