КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/4249/2025 Категорія: ч. 3 ст. 286-1 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000813 за обвинуваченням

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Перевльне Сімферопольського району АР Крим, громадянина України, з вищою освітою, працюючого ФОП « ОСОБА_8 », неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 8 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 8 квітня 2025 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, та йому призначено покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 5 років.

Цим же вироком вирішена доля речових доказів, питання судових витрат, арешту майна.

Вироком суду встановлено, що 10 липня 2024 року приблизно о 00 годин 00 хвилин 55 секунд ОСОБА_8 , керуючи в стані алкогольного сп`яніння технічно справним автомобілем марки «Maserati Ghibli S Q4» р.н. НОМЕР_1 , рухався у першій (крайній правій) смузі проїзної частини вул. Борщагівської у м. Києві, зі сторони вул. Жилянської в напрямку вул. В. Гетьмана, зі швидкістю 75.9-81.2 км/год, яка значно перевищувала максимально дозволену на даній ділянці дороги 50 км/год.

В цей час, попереду, в попутному напрямку, в межах першої (крайньої правої) смуги проїзної частини вул. Борщагівська, зі швидкістю 30 км/год., рухався технічно справний електромопед марки «Zelectra_ST 1» WIN НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_10 , який перевозив в якості пасажира ОСОБА_11 .

Під час руху ОСОБА_8 допустив порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 «б», 2.9 «а», 12.4 та 13.1 Правил дорожнього руху України: п. 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: підпункт «б»: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; підпункт «а» пункту 2.9: водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; п. 12.4: У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.; п. 13.1: Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_8 виявились у тому, що він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, який впливає на увагу і реакцію водія, а також порушує його координацію, будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, умисно та зухвало ігноруючи вимоги Правил дорожнього руху України, безвідповідально ставлячись до можливості настання негативних наслідків, свідомо розпочав керування автомобілем марки «Maserati Ghibli S Q4» р.н. НОМЕР_1 в процесі якого, маючи об`єктивну змогу спостерігати за показниками спідометру та обрати швидкість руху в межах дозволеної, наражаючи на небезпеку інших учасників дорожнього руху, усвідомлюючи, що своїми односторонніми діями створив умови, в яких позбавлений можливості уважно стежити за дорожньою обстановкою та відповідно реагувати на її зміни, усвідомлюючи, що вибір швидкості і контроль за швидкісними параметрами визначається односторонньою вольовою активністю водія, будучи зобов`язаним залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки і стану транспортного засобу дотримувати безпечної дистанції, не зміг вірно оцінити дорожню обстановку та обрати безпечні прийоми керування, наражаючи на небезпеку інших учасників руху, загрожуючи їх життю та здоров`ю, відволікся від керування транспортним засобом у дорозі, внаслідок чого неподалік будинку № 2 по вул. Борщагівській у м. Києві здійснив зіткнення передньою правою частиною керованого ним транспортного засобу із задньою частиною електромопеду марки «Zelectra_ST 1» WIN НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався попереду, в попутному напрямку, в межах своєї смуги.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригод, пасажир електромопеду ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці, водій ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, з якими був госпіталізований до Київської міської клінічної лікарні № 17.

При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 , було виявлено: рана на волосистій частині голови; множинні садна і синці на голові; поширений крововилив в м`яких тканинах голови зі сторони їх внутрішньої поверхні; багатоуламковий перелом кісток склепіння і основи черепу; множинні розриви оболонок головного мозку; розтрощення і розмічення великих і малих півкуль головного мозку; множинні синці на спині; розрив міжхребцевого диску, між з і 4 грудними хребцями з ушкодженням передньої повздовжньої зв`язки; множинні переломи ребер, більше справа, з множинними розривами пристінкової плеври; забої обох легень; множинні крововиливи на міжчасткових борознах та міжчасткових поверхнях усіх часток обох легень, а також біля коренів (ознака струсу тіла); множинні розриви правої легені; наявність крові в плевральних порожнинах; синець на лівій бічній поверхні живота; множинні черезкапсулярні розриви печінки та селезінки; наявність крові в черевній порожнині; одна рана на лівій нозі яка охоплює коліно та гомілку, і дві рани на правій гомілці; множинні садна та синці на нижніх кінцівках; повні двобічні розриви крижово-здухвинних зчленувань з ушкодженням зв`язок; повні двобічні переломи верхніх і нижніх гілок лонних кісток; дефект хрящового шару на внутрішньому мищелку правої стегнової кістки; перелом лівої малої гомілкової кістки; крайовий перелом внутрішньої кісточки лівої великогомілкової кістки; наявність крові в порожнинах колінних суглобів; множинні садна на кисті лівої руки. Смерть ОСОБА_11 настала від множинних переломів кісток скелету, з ушкодженням внутрішніх органів та шоком. Усі зазначені ушкодження об`єднані одним механізмом травми (мотоциклетною травмою), виникли в короткий проміжок часу, і окремо не оцінюються. Усі вони мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя (небезпека для життя - множинні переломи кісток скелету, з ушкодженням внутрішніх органів та шоком) і знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_11 .. Враховуючи характер виявлених ушкоджень, їх об`єм, розташування, ознаки струсу тіла, які представлені крововиливами в міжчасткових борознах, на міжчасткових поверхнях легень та біля коренів легень, а також характер і розташування пошкоджень на одязі, усі виявлені ушкодження виникли від дії тупих предметів, по механізму удару-струсу та ковзання при мотоциклетній травмі.

ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми шийного відділу хребта: перелому тіла 2 шийного хребця; перелому правої бічної маси 2 шийного хребця (зі зміщенням уламків); садна (без опису морфології) м`яких тканин кінцівок. Вказане тілесне ушкодження відноситься до тяжкого тілесного ушкодження. Враховуючи відомі часові дані, обставини події, характер виявлених тілесних ушкоджень та окремі морфологічні складові, виявлені тілесні ушкодження утворились за рахунок ударної дії тупого/тупих предмету/предметів внаслідок транспортної травми - травма водія двоколісного транспортного засобу ( на кшталт електромопеду), який рухався під час його зіткнення з іншим транспортним засобом.

В діях водія ОСОБА_8 вбачаються невідповідності вимогам пунктів 12.4 та 13.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, в діях водія ОСОБА_8 встановлені порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 «б» та 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.

Порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 «б», 2.9 «а», 12.4 та 13.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Не погоджуючись з вироком суду в частині призначеного покарання, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального закону, незаконним застосуванням ст. 69 КК України; ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 286-1 КК України у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 7 років.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор зазначає, що суд в якості пом`якшуючих обставин вказав на щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків потерпілому, надання потерпілому допомоги безпосередньо після вчинення злочину.

З даними твердженнями погоджується і апелянт, проте вважає, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому злочині, але жодним чином не сприяв і не міг сприяти розкриттю злочину, оскільки дане кримінальне правопорушення було вчинено в умовах очевидності, жодних інших даних, які не зафіксовані під час огляду місця події, не повідомив і не міг повідомити, співучасників, яких міг би викрити обвинувачений у вказаному злочині також не було і бути не могло.

Вказані обставини, на переконання прокурора, жодним чином не впливають на суспільну небезпечність вчиненого діяння та, відповідно, не знижують ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину. Окрім цього, як наголошує прокурор, застосування в даному випадку ст. 69 ККУ та призначення покарання нижче від найнижчої межі суперечить Закону.

Так, апелянт зазначає, що 16 лютого 2021 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» (далі - Закон).

Даним Законом внесено зміни до Кримінального кодексу України з метою більш жорсткого дотримання учасниками дорожнього руху ПДР та доповнено статтею 286-1, санкція якої передбачає більш суворе покарання аніж санкція статті 286.

Більше того Законом внесено зміни до статті 75 КК України щодо прямої заборони на звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо осіб, які вчинили злочин у сфері правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами та керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Диспозицією статті 286-1 КК України передбачено, перебування суб`єкта злочину в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Тобто самою статтею вже передбачено, що особа вчинила злочин за обтяжуючої обставини (в розумінні ст.67 КК України), а відтак зазначати це як обтяжуючу обставину неможливо. Як зазначає апелянт, навіть звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо осіб, які вчинили злочин у сфері правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами та керували транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння є незаконним, а застосування положень ст. 69 КК України видається за таких обставин взагалі абсурдним та таким, що суперечитиме задуму законодавця (духу Закону). При призначенні покарання необхідним є застосування таких заходів та мір покарання, які надають засудженому можливість в повній мірі відчути та зрозуміти наслідки його вчинення.

Таким чином, прокурор вважає, що вирок стосовно ОСОБА_8 підлягає безумовному скасуванню.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_7 , вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, просить вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора, без задоволення.

Потерпілі, повідомлялись про день, час та місце апеляційного розгляду у встановленому законом порядку, до суду апеляційної інстанції не з`явились.

Зважаючи на позицію учасників апеляційного розгляду, положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, захисника та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до матеріалів судового провадження під час судового розгляду фактичні обставини кримінального правопорушення ніким не оспорювалися, і дослідження доказів щодо цих обставин судом визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Зазначені обставини кримінального правопорушення ніким з учасників судового розгляду не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України, перевірці апеляційним судом не підлягають.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичні обставини кримінального правопорушення дії обвинуваченого правильно кваліфікованіза ч.3 ст.286-1 КК України якпорушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження та спричинило смерть потерпілої.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про істотне порушенням вимог кримінального закону та застосування закону, який не підлягав застосуванню при призначенні обвинуваченому покарання, то колегія суддів доходить такого висновку.

Так, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому виду та розміру покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесене до категорії необережного тяжкого злочину, відношення обвинуваченого до скоєного, який щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, оскільки самостійно та добровільно розповів про обставини його вчинення, і саме вказана позиція обвинуваченого забезпечила виконання таких завдань кримінального провадження як швидке, повне та неупереджене розслідування і судовий розгляд.

Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом враховані дані про його особу, який раніше не судимий, не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, працевлаштований, активно займався волонтерською діяльністю, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, його вік та стан здоров`я, який має ряд хронічних захворювань, має на утриманні тяжкохвору матір.

Окрім того, судом враховано позицію потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 щодо призначення покарання ОСОБА_8 , зазначену в угоді про відшкодування збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням, які просили суд про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, а також повідомили про відсутність претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого.

Судом визнано обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку; відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 .

З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_8 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, наявність соціальних зв`язків, критичне ставлення до вчиненого, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих обставин, а також те, що потерпілі жодних претензій до ОСОБА_8 не мають, що в своїй сукупності вказує на формування в обвинуваченого позитивних установок, істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень є покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням положень ч.1 ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч.3 ст.286-1 КК України, оскільки саме таким покаранням буде досягнуто мету, передбачену ч.2 ст.50 КК України - виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Водночас, враховуючи, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення у сфері порушення правил безпеки дорожнього руху в стані алкогольного сп`яніння, судом не встановлено підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням.

Також судом враховані наслідки вчиненого кримінального правопорушення, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в мінімальних межах, встановлених для даного виду покарання санкцією частини статті.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та враховує, що згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За змістом ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 вказаної статті особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При цьому відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин. Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

За приписами ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів враховує, що згідно з положеннями ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Визначення ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК полягає у з`ясуванні судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що відображається у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання, на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

Особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК слід розуміти сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду на мету і засади його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено з урахуванням обставин, які підлягають доказуванню, зокрема тих, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Окрім того, колегія суддів враховує, що частиною 1 статті 69 КК України визначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Встановлені під час судового розгляду обставини та дані щодо особи обвинуваченого, які були враховані судом першої інстанції при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, позиція потерпілих щодо виду та розміру покарання обвинуваченому, яка, хоча і не є вирішальною, проте підлягає врахуванню при призначенні покарання, на думку колегії суддів, свідчать про те, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.

З огляду на наведені вимоги закону, враховуючи положення ст. 69 КК України, правові висновки, викладені у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду України № 51-2132 км 18 від 1 березня 2018 року у частині, що стосується дискреційних повноважень суду при призначенні обвинуваченому покарання, з урахуванням встановлених як обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і даних про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з рішенням суду про призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України в частині основного покарання - у виді позбавлення волі строком на 3 роки, яке не є м`яким та яке обвинувачений повинен відбувати реально в умовах ізоляції від суспільства, оскільки саме таке покарання за видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає принципам призначення покарання та сприятиме досягненню цілей покарання.

При цьому колегія суддів погоджується з призначенням обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 5 років, що також не є м`яким.

Також колегія суддів погоджується з рішенням суду в частині відсутності підстав застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України.

При перевірці законності вироку суду першої інстанції колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом були встановлені дійсні обставини справи та надана належна оцінка зібраним доказам, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку суду в частині призначеного покарання, а тому апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 8 квітня 2025 року щодо ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 286-1 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4