КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/3663/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 квітня 2025 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

власника майна ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 квітня 2025 року задоволено клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000024, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.02.2025 року та накладено арешт на майно, яке виявлено та вилучено під час проведення обшуку службового кабінету директора Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон марки Xiaomi моделі M2101K9AG Miui Global, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з сім-карткою оператора ПрАТ «ВФ Україна» з номером мобільного телефону НОМЕР_3 та сім-карткою оператора ПрАТ «Київстар» з номером мобільного телефону НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_6 ; копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» на 1 арк.; копію розпорядження №812 від 29.12.2022 про призначення на посаду ОСОБА_6 на 1 арк.; копію статуту Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» на 11 арк.; копію листа ФОП ОСОБА_8 на 1 арк.; копію договору про надання послуг від 28.05.2021 на 1 арк.; копію довіреностей, листів та договорів про надання послуг Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» з ФОП ОСОБА_8 на 9 арк.; копію актів виконаних робіт Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» з ФОП ОСОБА_8 на 7 арк.; копії наказів про демонтаж рекламних засобів за адресами: АДРЕСА_4, АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 на 51 арк.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, власник майна ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0000024 від 12.02.2025 про арешт майна та зобов`язати слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві повернути вказане майно.

Також апелянт просить витребувати матеріали відеофіксації проведеного обшуку 10.04.2025 року службового кабінету директора комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» ОСОБА_6 за адресою: м. Київ, Боричів узвіз, 8 та дослідити їх в межах розгляду даної апеляційної скарги.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт,зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків слідчого судді, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Апелянт вказує на те, що накладений без належного врахування існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатності доказів, що вказують на вчинення злочину (ст.ст. 94, 132, 173 КПК України), а отже за таких обставин треба визнати протиправне втручання Держави в право особи мирно володіти власністю.

Також апелянт, звертає увагу суду на те, що орган досудового розслідування до матеріалів по розгляду клопотання не надав належного обґрунтування щодо правової підстави для арешту майна, яке було вилучено 10 квітня 2025 року у його службовому кабінеті за адресою: м. Київ, Боричів узвіз, 8, не зазначив та належним чином не обґрунтував, яким чином це майно співвідноситься з обставинами кримінального провадження, що розслідується. Не конкретизував та не підтвердив слідчий належними доказами обставин, за якими він вважає, що вилучене майно є об`єктом кримінально протиправних дій чи є речами, набутими кримінально протиправним шляхом, які саме сліди вчинення кримінального правопорушення могли залишитись на них та чи можна взагалі їх використовувати, як речовий доказ у кримінальному провадженні.

Клопотання не містить прямого посилання на ознаки вчинення ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Слідчий суддя не дослідив та не надав жодної оцінки обставинам щодо того, чи надавав ОСОБА_6 добровільно доступ до вилучених пристроїв (мобільного телефону), чи наявна в них система логічного захисту, чи була відсутність технічних перешкод для копіювання наявної інформації під час обшуку чи ні, а відтак чи дійсно була потреба саме у вилученні вказаних пристроїв у особи.

Проте, ОСОБА_6 добровільно надав мобільний телефон для огляду слідчому ОСОБА_11 . Телефон не мав захисту у вигляді паролів (цифрових, графічних), тобто слідча група під час обшуку мала повний і безперешкодний доступ до мобільного телефону ОСОБА_6 із можливістю копіювання будь-якої інформації, що має значення для досудового розслідування.

При цьому ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 квітня 2025 у справі №761/13974/25, провадження № 1- кс/761/9809/2025, із посиланням на ч. 2 ст. 168 КПК України, було прямо визначено неможливість тимчасового вилучення (суд обмежив право на їх вилучення, згідно приписів ч. 2 ст 168 КПК України) комп`ютерної техніки, носіїв інформації, ПЕОМ (персональних електронних обчислювальних машин), ноутбуків, планшетів, мобільних телефонів, флеш- карток, карт пам`яті, програмно-апаратного обладнання та магнітних носіїв інформації, які мають значення для кримінального провадження.

Крім того апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням приписів статей 31, 32 Конституції України. Вилучений особистий мобільний телефон містить особисту інформацію відносно ОСОБА_6 - його особисті фото та відео, в тому числі і членів його сім`ї.

Слідчим суддею накладено арешт на документи, які взагалі не існують у природі, тим паче вказані документи не вилучалися під час проведення обшуку у службовому кабінеті ОСОБА_6 10.04.2025 року за адресою: м. Київ, Боричів узвіз, 8, а тому апелянт вважає, що саме цей факт є самостійною підставою для скасування ухвали слідчого судді від 24.04.2025 про арешт майна.

В протоколі обшуку йдеться мова про вилучення копій договорів про надання послуг та актів виконаних робіт між ФОП ОСОБА_12 та іншим ФОПом (прізвище нерозбірливо зазначено у протоколі обшуку від 10.04.2025) ОСОБА_13 . Вказане, також, підтверджується відеозаписом проведеного обшуку 10 квітня 2025 року, якому зафіксований кожен аркуш вилучених копій документів. Слідчий суддя не дослідив вказані обставини та передчасно наклав арешт на документи.

Апелянт також вважає, що слідчим суддею порушено строки розгляду клопотання про арешт майна, передбачені положеннями ч. 1 ст. 172 КПК України, оскільки клопотання прокурора датоване 11.04.2025, а розгляд відбувся 24.04.2025 року.

Апелянт звертає увагу на те, що як вбачається з наданих матеріалів, прокурор обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не навів та не надав достатніх і належних доказів та фактичних обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

В наданих матеріалах, не міститься жодного доказу того, що вказане в оскаржуваній ухвалі майно, відповідає, критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а відповідне клопотання прокурора у провадженні є формальним.

Із врахуванням наведених обставин, слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в порушення вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, не встановив належну правову підставу; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для його власника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи власника майна, в підтримку поданої апеляційної скарги, яку останній підтримав з наведених в ній підстав, пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та вважав оскаржувану ухвалу слідчого судді, законною та обгрунтованою, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга власника майна ОСОБА_6 , не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів, наданих судом першої інстанції, 15.04.2025 прокурор Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні №0000024, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.02.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, яке виявлено та вилучено під час проведення обшуку службового кабінету директора Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон марки Xiaomi моделі M2101K9AG Miui Global, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з сім-карткою оператора ПрАТ «ВФ Україна» з номером мобільного телефону НОМЕР_3 та сім-карткою оператора ПрАТ «Київстар» з номером мобільного телефону НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_6 ; копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» на 1 арк.; копію розпорядження №812 від 29.12.2022 про призначення на посаду ОСОБА_6 на 1 арк.; копію статуту Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» на 11 арк.; копію листа ФОП ОСОБА_8 на 1 арк.; копію договору про надання послуг від 28.05.2021 на 1 арк.; копію довіреностей, листів та договорів про надання послуг Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» з ФОП ОСОБА_8 на 9 арк.; копію актів виконаних робіт Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» з ФОП ОСОБА_8 на 7 арк.; копії наказів про демонтаж рекламних засобів за адресами: АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 на 51 арк.

На обґрунтування вимог даного клопотання прокурор зазначив, що у провадженні слідчого відділу Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000024 від 12.02.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні здійснює Шевченківська окружна прокуратура міста Києва.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 10.04.2025 року приблизно о 12 год. 10 хв. ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 8-А, а саме на 3-му поверсі вказаної будівлі в офісному приміщенні НОМЕР_5, реалізовуючи злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди для себе, за вплив на прийняття рішення уповноваженими особами комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама», поєднаному з вимаганням такої вигоди, діючи умисно, з корисливого мотиву, одержав від ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , грошові кошти у сумі 17 000 грн., в якості щомісячного платежу за безперешкодне розміщення трьох рекламних засобів розташованих за адресами: АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 та нездійснення їх демонтажу співробітниками КП «Київреклама», тобто одержав неправомірну вигоду для себе, за вплив на прийняття рішення співробітниками комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама», уповноваженими на прийняття такого рішення, довівши таким чином свій злочинний умисел до кінця.

Так, 10.04.2025 року в період часу з 13:00 по 15:45 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_16 від 08.04.2025 року (справа №761/13974/25, провадження №1-кс/761/9809/2025) проведено обшук службового кабінету директора Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено вищезазначене майно.

10 квітня 2024 року вилучені речі в ході обшуку службового кабінету директора Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку ст. 98 КПК України, визнані речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Так, 10.04.2025 року о 17 год. 05 хв. ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був затриманий слідчим СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_17 безпосередньо після вчинення злочину, в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

В подальшому, 11.04.2025 року ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2 КК України.

На підставі наведеного та враховуючи, що вилучене майно має статус речового доказу у кримінальному провадженні, з метою його належного збереження прокурор просив накласти арешт на зазначене майно, яке являється предметом розгляду даного клопотання.

24.04.2025 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання прокурора та накладено арешт на майно, яке виявлено та вилучено під час проведення обшуку службового кабінету директора Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: м. Київ, вул. Боричів узвіз, буд. 8, згідно переліку зазначеного в даній ухвалі.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження за №0000024, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.02.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, слідчий суддя з урахуванням обставин викладених у клопотанні прокурора, а також враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за обставинами вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, з метою забезпечення кримінального провадження та збереження вилученого майна, яке відповідає ознакам речових доказів згідно ст. 98 КПК України, прийшов до висновку, що наявні достатні підстави для арешту вказаного майна з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, знищення, передачі чи відчуження.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, вислухано доводи прокурора, в підтримку поданого клопотання про арешт майна та заперечення представника власника майна, щодо підстав його задоволення, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Згідно вимог ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Як вбачається із матеріалів клопотання прокурора майно, вилучене 10.04.2025 року в період часу з 13:00 по 15:45 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 08.04.2025 року (справа №761/13974/25, провадження №1-кс/761/9809/2025) під час проведеного обшуку службового кабінету директора Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено вищезазначене майно, зокрема і мобільний телефон марки марки Xiaomi моделі M2101K9AG Miui Global, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з сім-карткою оператора ПрАТ «ВФ Україна» з номером мобільного телефону НОМЕР_3 та сім-карткою оператора ПрАТ «Київстар» з номером мобільного телефону НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_6 , як таке, що містить сліди кримінального правопорушення та може бути використане, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку із чим постановою слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_17 від 10.04.2025 визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні /а.с.162-165/.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апелянта, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 квітня 2025 у справі №761/13974/25, провадження № 1- кс/761/9809/2025, із посиланням на ч. 2 ст. 168 КПК України, було прямо визначено неможливість тимчасового вилучення (суд обмежив право на їх вилучення, згідно приписів ч. 2 ст 168 КПК України) комп`ютерної техніки, носіїв інформації, ПЕОМ (персональних електронних обчислювальних машин), ноутбуків, планшетів, мобільних телефонів, флеш- карток, карт пам`яті, програмно-апаратного обладнання та магнітних носіїв інформації, які мають значення для кримінального провадження, колегія суддів не бере до уваги, оскільки предметом даного апеляційного розгляду є ухвала про накладення арешту на майно, а не ухвала про надання дозволу на обшук.

Разом з цим, слід зауважити, що постановляючи ухвалу про арешт майна, слідчий суддя обґрунтовує своє рішення, враховуючи надані стороною обвинувачення доводи та докази, а процесуальні порушення під час вилучення такого майна можуть бути підставою для визнання дій слідчого незаконними, проте не скасовують висновків слідчого судді про необхідність накладення арешту на майно.

Також колегія суддів не вважає безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали доводи апелянта, що суд обмежив орган досудового розслідування чіткими та конкретизованими діями, а саме виявлення та вилучення інформації з мобільного телефону, натомість, в порушення вимог ухвали слідчого судді вилучено мобільний телефон, що суперечить самій ухвалі і відповідно закону.

Так, згідно ч. 7 ст. 236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

А тому, як вбачається із вищевказаних положень КПК України, чинне законодавство не містить заборони на вилучення майна без ухвали слідчого судді.

При цьому у відповідності до положень ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Отже, зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

При цьому є слушними твердження апелянта проте, що слідчим суддею не дотримано строки розгляду клопотання про арешт майна, передбачені положеннями ч. 1 ст. 172 КПК України, оскільки клопотання прокурора датоване 11.04.2025, а розгляд відбувся 24.04.2025 року. Проте дана обставина не є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали, виходячи з того, що як вбачається з матеріалів справи, тривалий розгляд клопотання про арешт майна був зумовлений тим, що призначений розгляд на 18.04.2025 року не відбувся, у зв`язку із перебуванням судді в нарадчій кімнаті по справі № 761/21309/22, відповідно до довідки від 18.04.2024 /а.с. 167/, та відкладено розгляд на 24.04.2025.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 квітня 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4