Справа № 473/1630/25
Номер провадження 1-кс/473/585/2025
У Х В А Л А

іменем України

"14" травня 2025 р. місто Вознесенськ

Слідчий суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Вознесенська без застосування фіксації процесу технічними засобами на підставі ч.4 ст.107 КПК України клопотання прокурора про арешт майна з метою забезпечення цивільного позову в кримінальному провадженні №0000058 від 29 березня 2025 року за ч.1 ст.249 КК України

В С Т А Н О В И В:

Прокурор звернулася до суду із клопотанням про арешт майна з метою забезпечення цивільного позову в кримінальному провадженні №0000058 від 29 березня 2025 року за ч.1 ст.249 КК України.

Прокурор в клопотанні зазначила, що 09 травня 2025 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру в даному провадженні за ч.1 ст.249 КК України, встановлено, що розмір шкоди спричиненої правопорушенням 129064 гривень та на вказану суму є позов потерпілого Державного агенства меліорації та рибного господарства в Миколаївській області. З посиланням на п.4 ч.2, ч.8, ч.10, ч.11 ст.170 КПК України з метою відшкодування шкоди та забезпечення цивільного позову прокурор просила накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 , та заборонити вчиняти будь-які дії щодо відчуження зазначеного будинку.

Прокурор до суду не з`явилася, надала заяву, в якій просила розглядати клопотання в її відсутності, вказавши, що підтримує подане клопотання. ОСОБА_3 теж не з`явився, надав заяву, в якій не заперечував проти арешту майно. З огляду на зазначене слідчим суддею прийнято рішення про проведення засідання у відсутність сторін на підставі ч.1 ст.172 КПК України та без застосування засобів фіксації процесу.

На підставі матеріалів провадження встановлено, що відомості до ЄРДР в кримінальному провадженні №0000058 було внесено 29 березня 2025 року за ч.1 ст.249 КК України.

Згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 01 квітня 2025 року відсутні відомості щодо власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Згідно із повідомленням КП «Миколаївське МБТІ» від 22 квітня 2025 року вказано, що житловий будинок в АДРЕСА_1 згідно паперових носіїв станом на 28.12.2012 р. право власності зареєстрований за ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.08.1996 р., видане радгоспом «Виноградна долина», відомості щодо реєстрації прав власності станом на 28.12.2012 року стосуються тільки інформації про власника (власників) та правовстановлюючого документу, на підставі якого він (вони) отримали право власності на це нерухоме майно.

До клопотання надано копію цивільного позову потерпілого управління Державного агенства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм в Миколаївській області від 09 травня 2025 року про стягнення ОСОБА_3 шкоди у розмірі 129064 гривень.

При вирішенні клопотання прокурора суд враховує, що згідно п.4 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов). При цьому відповідно до ч.6 ст.170 КПК України арешт з метою забезпечення цивільного позову накладається на майно підозрюваного за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

Натомість як в даному провадженні ні розрахунків, ні довідки, ні висновку про розмір спричиненої шкоди не надано.

Так само як не надано і доказів про вартість будинку, арешт на який просить накласти прокурор з метою забезпечення цивільного позову.

Хоча ч.8 ст.170 КПК України, на яку посилається в клопотанні і сама прокурор, передбачає, що вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

За відсутності документального визначення розміру шкоди, завданої правопорушенням, та даних про вартість майна, яке, на думку прокурора слід арештувати, слідчий суддя вважає, що прокурором не доведено співмірність розміру шкоди вартості майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову.

Так ч.1 ст.249 КК України передбачено відповідальність за незаконне зайняття рибним, звіриним або іншим водним добувним промислом, якщо воно заподіяло істотну шкоду.

Постанова ККС ВС у справі № 708/392/18 (провадження № 51-5945км20) вказує на те, що за кримінальне правопорушення проти довкілля, передбачене ст. 249 КК України, настає лише за умови, що діями винної особи заподіяно істотну шкоду. На те, що шкода є істотною, можуть вказувати, зокрема, таке: знищення нерестовищ риби; вилов риби в період нересту, нечисленних її видів або тих, у відтворенні яких є труднощі; добування великої кількості риби, водних тварин чи рослин або риби чи тварин, вилов яких заборонено, тощо. Якщо внаслідок вчинених дій істотна шкода не настала, винна особа за наявності для того підстав може нести відповідальність за ч. 3 або ч. 4 ст. 85 КУпАП. У п.6 ч.2 ст.242 КПК України визначена обов`язковість призначення експертизи щодо визначення шкоди довкіллю. Колегія суддів врахувала, що імперативність цих вимог щодо призначення експертизи у кожному кримінальному провадженні для визначення розміру збитків, завданих кримінальним правопорушенням, має обмежений характер, оскільки не стосується тих випадків, коли предметом злочину є гроші або цінні папери, що мають визначений грошовий еквівалент, а також коли розмір матеріальних збитків (шкоди), заподіяних кримінальним правопорушенням, можливо достовірно встановити без спеціальних знань, коли достатньо загальновідомих і загальнодоступних знань, проведення простих арифметичних розрахунків для оцінки даних, отриманих за допомогою інших, крім експертизи, джерел доказування. Це узгоджується з правовим висновком об`єднаної палати ККС ВС в постанові від 25 листопада 2019 року (справа № 420/1667/18, провадження № 51-10433кмо18). У решті випадків сторона обвинувачення на стадії досудового розслідування зобов`язана незалежно від наявності інших доказів, за допомогою яких можливо встановити розмір матеріальних збитків, звернутися до слідчого судді з клопотанням про залучення експерта. Наданий органом досудового слідства розрахунок збитків, заподіяних рибному господарству внаслідок добування або знищення цінних видів риб та інших об`єктів водного промислу, суд першої інстанції обґрунтовано визнав неналежним доказом того факту, що внаслідок незаконного вилову риби було завдано істотної шкоди, оскільки цей документ не може замінити висновок експерта.

Слідчий суддя враховує, що відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Також п.4 та п.5 ч.2 ст.173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Проте розмір шкоди, завданої правопорушенням, та співмірність його з вартістю майна, яке просить арештувати прокурор, - матеріалами провадження не підтверджені, а тому у задоволенні клопотання прокурора слід відмовити. Також слідчий суддя звертає увагу на той факт, що прокурором не забезпечено право ймовірних співвласників майна на захист своєї власності, оскільки не відомо чи вони обізнані про клопотання прокурора про арешт майна, яке може негативно вплинути на їх інтересів як добросовісних володільців майна. Тим більше, що про підозру іншим двом співвласникам, окрім ОСОБА_3 , в даному провадженні не повідомлено.

Тоді як статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя згідно із положеннями ст.ст.94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Так прокурор у поданому до суду клопотанні не наводить та матеріали не містять жодних доказів з приводу вартості майна, яке прокурор просить арештувати у зв`язку з чим не є можливим оцінити його співмірність із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням про яку вказує прокурор, як це передбачено ч.8 ст.170 КПК України. Також стороною обвинувачення не було доведено і ризику того, що незастосування арешту може призвести до зникнення, втрати, знищення, перетворення, відчуження майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Таким чином, клопотання про арешт майна не містить жодних доказів, які підтверджували б необхідність накладення арешту на вказане майно, як того вимагає ст.170, ст.171 КПК України.

Керуючись ст.ст.170-173, 372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_6 в кримінальному провадженні №0000058 від 29 березня 2025 за ч.1 ст.249 КК України про арешт майна підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме житлового будинку АДРЕСА_1 , з метою забезпечення цивільного позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення згідно із п.9 ч.1 ст.309 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1