Провадження №11-сс/801/656/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора

у режимі відеоконференції ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного

у режимі відеоконференції ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 13.08.2025, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначеного розміру застави, в кримінальному провадженні № 0002607 від 26.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області віл 13.08.2025 до підозрюваного ОСОБА_8 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, строком на 60 діб, у кримінальному провадженні № 0002607, внесеному до ЄРДР 26.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Так, не погодившись із даною ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області віл 13.08.2025, захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області віл 13.08.2025, та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічну пору доби.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала слідчого судді Вінницького міського суду від 13.08.2025 є необґрунтованою, оскільки постановлена без належного врахування обставин справи та з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Захисник зазначає, що слідчим суддею не було наведено достатніх мотивів і підстав для застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, хоча за змістом ч. 1 ст. 183 КПК України такий захід допускається лише у випадку, коли прокурор доведе неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Судом не враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 щиро розкаявся, визнав свою вину, активно співпрацює зі слідством, не має наміру ухилятися від органів досудового розслідування, впливати на свідків чи продовжувати злочинну діяльність. Отже, відсутні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які б виправдовували тримання під вартою.

Крім того, на думку захисника, суд першої інстанції не врахував особисті обставини підозрюваного: постійне місце проживання, відсутність судимостей, перебування на утриманні матері та сестри, які потребують допомоги. ОСОБА_8 має соціальні зв`язки, не перебуває на обліку в наркологічному чи психіатричному диспансерах, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Таким чином, захисник вважає, що судом неправильно оцінено в сукупності всі дані щодо особи підозрюваного, а застосування тримання під вартою є невиправданим та надмірним заходом.

Колегія суддів, вислухавши думку захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , які просили апеляційну скаргу задовільнити, скасувати ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області віл 13.08.2025 та постановити нову, у якій обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби, позицію прокурора, який заперечував щодо задоволення вказаної апеляційної скарги, прийшла до висновку, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 слід задовільнити частково, з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України, судове рішення є законним, якщо його ухвалено з дотриманням вимог матеріального і процесуального закону; обґрунтованим якщо воно постановлене на підставі всебічного, повного й об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, підтвердженого допустимими доказами; та вмотивованим коли у ньому наведено логічне і послідовне пояснення прийнятого рішення, оцінку доводів сторін, мотиви відхилення чи прийняття доказів.

Відповідно до ст. 407 КПК України, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд судового рішення виключно в межах апеляційної скарги та доводів, викладених у ній, якщо інше не передбачено законом.

На підставі ст. 419 КПК України, ухвала апеляційного суду має містити належне обґрунтування прийнятого рішення, з викладенням мотивів, оцінкою доводів апеляційної скарги, посиланням на докази, досліджені під час судового розгляду, а також поясненням, чому саме ці докази були прийняті чи відхилені.

Оскільки кожна кримінальна справа має унікальні фактичні обставини, суд не має права діяти за шаблоном чи формально, а зобов`язаний ухвалювати рішення, які є персоніфікованими, із врахуванням індивідуальних особливостей справи, конкретного обвинуваченого та специфіки доводів сторін у межах відповідного провадження.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів судової справи було встановлено, що на даний момент проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002607, внесеному до ЄРДР 26.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Так, стало відомо, що ОСОБА_8 призваний 15.06.2020 на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з укладанням контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом в особливий період, крім воєнного стану.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, є день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Згідно вимог п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

17.03.2014 ОСОБА_9 Президента України №303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію та після його затвердження 17.03.2014 Верховною Радою України цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період.

У зв`язку з військовою агресією рф проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, згідно з п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Законом України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжений та триває по даний час.

Солдат ОСОБА_8 будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, окрім іншого, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно й чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки й додержуватись вимог статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому, точно та вчасно виконувати покладені на нього обов`язки та поставлені йому завдання, додержуватись військової дисципліни, не допускати негідних учинків, виконувати розпорядок дня військової частини, точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників), а також у разі потреби відлучитись питати дозволу у командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Згідно до ст. ст. 3-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, окрім іншого, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_8 20.02.2025 добровільно прибув до військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України.

Після цього, згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №52 від 20.02.2025, солдат військової служби за контрактом ОСОБА_8 вважається таким, що прибув до військової частини НОМЕР_1 та облікований, як тимчасово прикомандирований військовослужбовець, на підставі бойового розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 11.05.2024 №7038 та розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 08.05.2024 №6837.

Відповідно до ст. 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України наказом командира військової частини НОМЕР_1 встановлено розпорядок дня військової частини, в якому визначено, що о 09 год. 00 хв. проводиться шикування особового складу та о 18 год. 00. хв. завершується робочий день.

Водночас, у порушення зазначених вище норм законодавства України військовослужбовець військової служби за контрактом солдат ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 10.03.2025 у військовослужбовця військової служби за контрактом солдата ОСОБА_8 виник злочинний умисел тимчасово ухилитися від проходження військової служби, в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_8 в порушення вищевказаних нормативно - правових актів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, в умовах воєнного стану, о 09.00 годині 10.03.2025 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , що дислокується у АДРЕСА_1 та ухилявся від проходження військової служби, перебуваючи у не встановленому місці, до 09.08.2025 коли добровільно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим фактично припинив вчинення ним кримінального правопорушення.

За час відсутності у розташуванні військової частини НОМЕР_1 , що дислокується у АДРЕСА_1 , солдат ОСОБА_8 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами вказаної військової частини, правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також про самовільне залишення військової частини не повідомляв та проводив час на власний розсуд.

ОСОБА_8 12.08.2025 повідомлено про підозру у вчинені ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

12.08.2025 ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 615 КПК України, у зв`язку наявністю обґрунтованих підстав, що останній може втекти з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Підозра ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України обґрунтовується наступними доказами:

?повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_3 про вчинення кримінального правопорушення та актом службового розслідування проведеного у військовій частині НОМЕР_1 з додатками;

?протоколом допиту свідка ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ;

?іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

На даний час в органу досудового розслідування наявні підстави у застосуванні стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики, визначені ст. 177 КПК України, які вказують на те, що застосування менш суворого запобіжного заходу не забезпечить його належну процесуальну поведінку та надасть можливість уникнути підозрюваному кримінальної відповідальності, шляхом переховування від органу досудового розслідування та суду.

При оцінці обставин, передбачених ст. 178 КПК України, досудове слідство приймає до уваги, що:

?наявні докази вчинення підозрюваним ОСОБА_8 тяжкого кримінального правопорушення, є вагомими та допустимими, отриманими у встановленому КПК України порядку;

? разі визнання винуватим, ОСОБА_8 загрожує покарання за особливо тяжкий злочин вчинений в умовах воєнного стану у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років;

?вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_8 дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі та свободи пересування;

?раніше ОСОБА_8 не притягувався до кримінальної відповідальності.

Оцінюючи особу підозрюваного, з врахуванням статті 178 КПК України, слідство приходить до висновку, що ОСОБА_8 тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали застосуванню до нього даного запобіжного заходу, не хворіє, не судимий.

Без застосування найсуворішого запобіжного заходу ОСОБА_8 може:

- переховуватись від органів досудового розслідування та суду;

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

А тому, колегія суддів прийшла до висновку, що слідчий суддя Вінницького міського суду вірно обрав підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Апеляційний суд враховує, що у даному кримінальному провадженні наявні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , показання яких мають суттєве значення для встановлення фактичних обставин справи та прийняття законного рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність ризику незаконного впливу на свідків, потерпілих чи інших учасників кримінального провадження.

При цьому положення ст. 23 КПК України закріплюють принцип безпосередності дослідження доказів у суді, згідно з яким показання свідків повинні бути отримані судом у відкритому судовому засіданні.

Саме тому збереження їхньої процесуальної незалежності та вільного волевиявлення під час допиту є необхідною гарантією дотримання прав сторін та засад справедливого судового розгляду.

З огляду на процесуальний статус зазначених осіб та тяжкість інкримінованого підозрюваному злочину, суд вважає обґрунтованим існування ризику незаконного впливу на свідків, який має бути врахований при визначенні запобіжного заходу та умов його застосування.

Апеляційний суд також бере до уваги, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини або місця служби в умовах воєнного стану, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Санкція зазначеної статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявний ризик того, що, усвідомлюючи суворість можливого покарання, підозрюваний може умисно ухилятися від органів досудового розслідування та суду.

Суворість санкції є одним із чинників, що обґрунтовує побоювання ухилення, і повинна оцінюватися судом у сукупності з іншими обставинами справи.

Водночас саме те, що злочин віднесений до категорії особливо тяжких, вимагає від суду пошуку балансу між інтересами правосуддя та правами людини: з одного боку врахування високих ризиків, притаманних такій категорії злочинів, а з іншого обов`язку забезпечити пропорційність запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у своїй усталеній практиці визнає, що ризик втечі особи є допустимою та достатньою підставою для обрання тримання під вартою відповідно до п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у справі «Мацнеттер проти Австрії» (заява № 2178/64) Суд зазначив, що обґрунтоване побоювання, що обвинувачений ухилятиметься від правосуддя, становить законну підставу для тримання під вартою.

У цьому контексті визначення застави як альтернативного заходу дозволяє досягти належної рівноваги, оскільки гарантує виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і водночас не створює надмірного втручання у його право на свободу

Апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 не містить переконливих доводів щодо наявності підстав для скасування ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 13.08.2025 року в частині обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, апеляційний суд бере до уваги особу підозрюваного ОСОБА_8 , його поведінку та соціальні зв`язки, які мають істотне значення при вирішенні питання про доцільність обрання найсуворішого запобіжного заходу.

Так, із матеріалів провадження вбачається, що підозрюваний є громадянином України, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Підозрюваний раніше здійснював трудову діяльність за цивільно-правовими договорами, що підтверджує його інтегрованість у суспільне життя та відповідальне ставлення до виконання своїх зобов`язань.

Крім того, він допомагає своїй матері ОСОБА_12 , 1966 року народження, та сестрі ОСОБА_13 , які потребують сторонньої допомоги у зв`язку зі станом здоров`я.

Наявність на утриманні близьких родичів є істотною соціальною обставиною, що характеризує підозрюваного як особу, яка несе відповідальність за членів своєї сім`ї.

Суд враховує, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, судимостей не має, на обліку в психіатричному чи наркологічному диспансерах не перебуває, що свідчить про відсутність негативних факторів, здатних впливати на його правослухняну поведінку.

Під час досудового розслідування та в судовому засіданні він повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого злочину, щиро розкаявся, співпрацював зі слідством, надавав необхідні пояснення та сприяв встановленню істини у кримінальному провадженні.

Така поведінка підозрюваного свідчить про його правослухняне ставлення до обов`язків і про відсутність намірів ухилятися від слідства чи суду.

Практика Європейського суду з прав людини, підтверджує те, що сама лише тяжкість інкримінованого злочину не може бути єдиною та достатньою підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою.

У справі «Летельєр проти Франції» (рішення від 26.06.1991, заява № 12369/86) ЄСПЛ наголосив, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли органи влади наводять «відповідні та достатні підстави» для такого заходу, а також постійно перевіряють, чи залишаються ці підстави актуальними.

У справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.07.2001, заява № 33977/96) Суд підкреслив, що абстрактне посилання на тяжкість злочину без конкретних аргументів щодо ризиків, передбачених законом, суперечить статті 5 Конвенції.

Таким чином, практика ЄСПЛ зобов`язує національні суди кожного разу оцінювати не лише тяжкість інкримінованого злочину, а й індивідуальні обставини конкретної особи, перевіряти пропорційність обмеження свободи та розглядати можливість застосування застави або інших більш м`яких заходів, які у достатній мірі забезпечать процесуальну поведінку підозрюваного.

У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є доцільним та обґрунтованим, однак апеляційний суд вважає за можливе визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, яка відповідатиме тяжкості інкримінованого злочину, особі підозрюваного та забезпечить виконання ним покладених процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 задовільнити частково.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 13.08.2025, - скасувати.

Клопотання старшого слідчого в особливо важких справах Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницький задовільнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою діє протягом 60 (шістдесяти) днів, до 11.10.2025.

Одночасно визначити ОСОБА_8 заставу в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень, які необхідно внести на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом строку дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , наступні обов`язки:

?прибувати до слідчого та/або прокурора за першою вимогою;

?не відлучатись з населеного пункту, де він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

?повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

?утриматись від спілкування із особами, які являються свідками у даному кримінальному провадженні;

?здати на зберігання свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Якщо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не виконає покладені на нього обов`язки, то застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 КПК України.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4