Справа № 158/2101/25 Провадження №11-сс/802/383/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря

судового засідання- ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

слідчої - ОСОБА_7 ,

представника

власників майна - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційними скаргами представника власників майна ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 21 липня 2025 року про накладення арешту на майно (ЄРДР №0000454 від 17.07.2025),

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 21 липня 2025 року частково задоволено клопотання слідчого СВ ВП №1 (м. Ківерці) Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 про накладення арешту на майно.

Відповідно до вказаної вище ухвали слідчого судді накладено арешт на 5 колод деревини, зовні схожої на породу «Дуб», які були вилучені 16.07.2025 під час проведення огляду місця події за адресою: с-ще. Цумань, вул. Незалежності, Луцького району, Волинської області, шляхом тимчасового позбавлення можливості відчужувати, користуватися та розпоряджатися ними до прийняття кінцевого рішення у вказаному кримінальному провадженні.

Накладено арешт на транспортний засіб марки «DAF» білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , з причіпом марки «Krone», д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого являється ОСОБА_9 , та яким фактично користується ОСОБА_11 , що вилучені 16.07.2025 під час проведення огляду місця події за адресою: с-ще. Цумань, вул. Незалежності, Луцького району, Волинської області, шляхом тимчасового позбавлення можливості відчужувати та розпоряджатися ними до прийняття кінцевого рішення у вказаному кримінальному провадженні.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням представник власників майна ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційні скарги в яких просить скасувати оскаржену ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою повністю відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що слідчим суддею не взято до уваги наявні в матеріалах провадження відомості щодо факту законного набуття права власності на товар (деревину) та його походження. В своєму рішенні слідчим суддею не надано обґрунтування правових підстав накладення арешту як на деревину, так і на спеціалізований вантажний сідловий тягач, напівпричіп, а постанова про визнання згаданого майна речовими доказами сама по собі не є самостійною підставою для накладення арешту на майно. Таким чином, факту використання арештованого майна як засобу чи знаряддя вчинення злочину чи встановлення, що воно є доходами від такого майна органом досудового розслідування не доведено, а слідчим суддею не перевірено.

Крім того, власники транспортного засобу ОСОБА_9 та напівпричіпа ОСОБА_10 не повідомлялися судом про розгляд клопотання про накладення арешту на їх майно.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційних скарг, представника власників майна, який апеляційні скарги підтримав, прокурора та слідчого, які вказали про безпідставність апеляційних вимог та просили залишити апеляційні скарги без задоволення, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Так, відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Арештом майна згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку згідно із ч. 3 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

З аналізу положень вказаних вище процесуальних норм закону вбачається, що слідчий, прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту, повинно відповідати критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України. Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст. 170 КПК України, а саме: щодо збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

На думку апеляційного суду, за наслідками розгляду поданого слідчим клопотання, слідчий суддя дійшов обґрунтованого та законного висновку про наявність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для накладення арешту на майно, а саме на 5 колод деревини, зовні схожої на породу «Дуб»; транспортний засіб марки «DAF» білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , з причіпом марки «Krone», д.н.з. НОМЕР_2 . Крім того, обґрунтовано задовольнив клопотання слідчого частково, оскільки в частині накладення арешту на транспортний засіб та напівпричіп позбавлено лише можливості відчужувати та розпоряджатися арештованим майном.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що СВ ВП № 1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000454 від 17.07.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

16.07.2025 було проведено огляд місця події в с-щі. Цумань, Луцького району Волинської області, по вул. Центральній, під час якого виявлено транспортний засіб марки «DAF» білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 з причіпом марки «Krone» д.н.з. НОМЕР_2 в якому на момент огляду знаходилося 5 колод деревини зовні схожої на породу «Дуб».

У подальшому, транспортний засіб марки «DAF» білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 з причіпом марки «Krone» д.н.з. НОМЕР_2 в якому на момент огляду знаходилося 5 колод деревини зовні схожої на породу «Дуб», визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Слідчий доводячи підставність поданого клопотання про накладення арешту на вказане вище майно зазначав про те, що на його думку існує сукупність розумних підозр, що транспортний засіб марки «DAF» білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 з причіпом марки «Krone» д.н.з. НОМЕР_2 та 5 колод деревини зовні схожої на породу «Дуб», є доказом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України (незаконна порубка або незаконне перевезення, зберігання, збут лісу), у кримінальному провадженні №0000454, а тому, саме з метою збереження цього майна, просив накласти арешт.

Апеляційний суд погоджується із доводами слідчого, оскільки у поданому до суду клопотанні наведено достатні обґрунтування, а матеріали клопотання містять належні та допустимі докази, які дають суду підстави вважати, що зазначене в клопотанні слідчого майно повністю відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, у зв`язку з чим було визнано речовими доказами.

Обґрунтованою у клопотанні слідчого також є і мета накладення арешту в цій частині, так як в ньому зазначено та наведено правові підстави мети такого арешту відповідно до положень ст. 170 КПК України, а саме - збереження речових доказів.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено і таких під час апеляційного розгляду не доведено представником власників майна.

Доводи апеляційних скарг про необґрунтованість накладення арешту на майно є формальними та такими, що не відповідають матеріалам провадження.

Твердження представника власників майна ОСОБА_9 та ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 про те, що власники майна в судове засідання не викликалися хоча і має місце, однак колегія суддів вважає, що дана обставина не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яка потягла б за собою скасування оскарженої ухвали, оскільки судовий розгляд відбувся за участю адвоката ОСОБА_8 , яка представляла інтереси ОСОБА_11 , належним чином повідомленого про час та місце слухання справи, який є фактичним володільцем арештованого майна та користується таким з дозволу та відому власників.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 422 КПК України Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника власників майна ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 21 липня 2025 року про накладення арешту на майно - без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді