ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2886/25 Справа № 180/2562/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2025 року, якою в об`єднаному кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 05 жовтня 2025 року, з визначенням розміру застави, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2025 року продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 5 жовтня 2025 року, з альтернативою внесення застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян, що складає 242 240 гривень.

Зобов?язано адміністрацію УВП № 4 м. Дніпро провести медичний огляд ОСОБА_8 у лікаря стоматолога та надати суду відповідну інформацію.

Доводи апеляційних скарг:

У своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2025 року скасувати. Постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , та обрати останньому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його мешкання.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що клопотання про продовження тримання під вартою не містить доказів доведення наявності зазначених в ньому ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зауважує, що доказів порушення обвинуваченим процесуальних обов`язків під час досудового розслідування стороною обвинувачення не надано.

Зазначає, що ризики відповідпо до ст. 177 KПK України щодо ОСОБА_8 в даному кримінальному провадженні відсутні a6o низькі, враховуючи стан його здоров`я, наявність постійного місця проживання, міцність соціальних зв`язків, а також відсутпість будь-яких порушень за час досудового спідства та раніше визначених обов?язків як підозрюваного, обвинуваченого. Тому відсутні жодні підстави стверджувати про наявність ризику переховування ОСОБА_8 від правосуддя.

Зазначає, що уci речові доказв та документи по справі зібрані, а тому відсутні ризики знищення доказів.

Вважає відсутнім ризик незаконного впливу на свідків та підстави передбачати перешкоджання іншим чином кримінальному провадженню.

З урахуванням наведеного, вважає що обвинуваченому ОСОБА_8 слід обрати більш м`який запобіжний захід, а саме у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків відповідно до вимог ст. 194 КПК України.

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 просив його апеляційну скаргу, подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , задовольнити з підстав, наведених в ній.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги захисника обвинуваченого, ухвалу суду 1-ї інстанції просив залишити без змін як законну та обґрунтовану.

Обвинувачений був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про проведення апеляційного розгляду за його участю до суду не надав.

Висновки суду:

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України за ознаками: таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло, вчиненого в умовах воєнного стану.

Як вбачається із виділених матеріалів кримінального провадження, ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2025 року продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 5 жовтня 2025 року, з альтернативою внесення застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян, що складає 242 240 гривень.

Продовжуючи запобіжний захід тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, фактичні обставини справи та стадію судового розгляду, особу обвинуваченого та характер пред`явленого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, стан його здоров?я у їх взаємозв`язку з можливими ризиками в справі.

Зокрема, суд виходив з того, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченому запобіжного заходу тримання під вартою, продовженні строку його дії, та на які в своєму клопотанні посилається прокурор, не змінилися. Суд вважав, що інший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, так як ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ряду тяжких злочинів, раніше неодноразово судимий, інкриміновані злочини вчинив в період умовно-дострокового звільнення на строк 11 років 2 місяці 7 днів, неодружений, соціальних зв`язків не має, не працює, будь-якого доходу не має.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає наявним існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України - переховуватися від суду, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 раніше неодноразово вчиняв корисливі злочини, за які він засуджувався до покарання у виді позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову продовжує вчиняти корисливі злочини. Крім того, ОСОБА_8 інкриміновані злочини вчинив в період умовно-дострокового звільнення, що свідчить про його схильність до неправомірної поведінки у суспільстві.

Наведене вказує, що існує обґрунтований ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме продовжувати свою злочинну діяльність чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик незаконного впливу на свідків, потерпілих у цьому кримінальному провадженні, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтований тим, що обвинувачений ОСОБА_8 знає де мешкають потерпілі, свідки, місце праці деяких зі свідків, тому може впливати на них з метою схилення їх до зміни свідчень. Тому наведені протилежні доводи сторони захисту в апеляційній скарзі колегія суддів вважає необґрунтованими.

Таким чином, при вирішенні питання продовження строку застосування запобіжного заходу тримання під вартою, суд обґрунтовано дійшов висновку про продовження існування та не зменшення ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки, як вбачається із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі від 5 до 8 років; обвинувачений в повній мірі розуміє невідворотність покарання у виді позбавлення волі за крадіжки.

Суд 1-ї інстанції, із врахуванням вищенаведеного, не знайшов підстав для застосування інших запобіжних заходів альтернативних триманню під вартою, як таких, що не достатні для запобігання ризиків та виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, з чим погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Разом з тим, відповідно до ст. 183 КПК України з урахуванням обставин вчинених кримінальних правопорушень, особи обвинуваченого, майнового та сімейного стану обвинуваченого, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд при продовженні запобіжного заходу ОСОБА_8 визначив розмір застави достатній для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України - в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 грн.

Отже, суд зважив на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, відсутність належних гарантій та підтверджених соціальних зв`язків, які б переважали ризики ухилення від суду, та обґрунтовано прийшов до висновку про продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховано судом і стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 , у зв`язку з чим зобов?язано адміністрацію УВП № 4 м. Дніпра провести медичний огляд ОСОБА_8 у лікаря стоматолога та надати суду відповідну інформацію.

При цьому, на переконання апеляційного суду, наявність певних захворювань не вказують на те, що за станом здоров`я на теперішній час обвинувачений не може утримуватися в умовах слідчого ізолятора. Не надано стороною захисту під час апеляційного розгляду документально підтверджених та переконливих доказів, що унеможливлюють перебування ОСОБА_8 під вартою.

Отже, судом 1-ї інстанції вірно враховано вимоги ст. 178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, особу обвинуваченого, в тому числі його стан здоров`я та відомості, які характеризують особу обвинуваченого у їх сукупності.

Колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою, факт того, що обставини, які були підставою для взяття ОСОБА_8 під варту на даний час не змінилися, та обґрунтовано прийшов до висновку про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що виправданість подальшого тримання під вартою ОСОБА_8 , підтверджується наявністю ризиків, які передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КК України та той факт, що жоден із вказаних ризиків за час проведення судового розгляду не зменшився, що свідчить про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів не вбачає на даний час надмірної тривалості тримання обвинуваченого під вартою, оскільки приймає до уваги тяжкість пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення з сукупністю ризиків, які продовжують існувати. Тому, таке обмеження права ОСОБА_8 на свободу колегія суддів вважає таким, що не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що утримання під вартою не є передумовою покарання у виді позбавлення волі, але при збережені розумної підозри відносно затриманої особи у скоєні злочину є умовою законності та відповідає реальним вимогам суспільного інтересу.

Суд не відхиляє доводів апелянта на користь обвинуваченого, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків.

Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи. (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування ухвали суду першої інстанції з тих мотивів, які наведені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого, оскільки судом постановлено ухвалу у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, ухвала по своїй суті є правомірною, справедливою відповідно до об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням достатніх мотивів та підстав.

З огляду на вищевикладені обставини, підстав для застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень норм Кримінального процесуального кодексу України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, не вбачається. Таким чином апеляційна скарга як така, що не підтверджується обставинами провадження, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 405, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2025 року, якою в об`єднаному кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 05 жовтня 2025 року, з визначенням розміру застави.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4