ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1616/25 Справа № 214/1660/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 березня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 березня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 26 травня 2025 року включно.

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив, що обставини, за яких раніше було продовжено тримання обвинуваченого під вартою, на змінились: так, обвинувачений обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, який спричинив смерть потерпілого та за який законом передбачено покарання від семи до п`ятнадцяти років, і хоча зазначена обставина сама по собі не може бути підставою для існування ризику, що обвинувачений може переховуватись від суду, однак суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Крім того суд бере до уваги, що в судовому засіданні не допитановсіхсвідків, а тому, є підставивважати про існуванняризиків, щообвинувачений, знаходячись на волі та знаючи про тяжкістьпокарання, яке загрожуєйому у разівизнанняйоговинним, можепереховуватисьвід суду або в незаконнийспосібвпливати на свідків.

Доводи апеляційної скарги:

Із вказаним судовим рішенням не погодився обвинувачений ОСОБА_7 та оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою призначити новий розгляд в суді першої інстанції, для прийняття законного рішення ґрунтованого на фактичних доказах.

В обґрунтування свої вимог зазначив, що прокурором в клопотанні про продовження строку тримання під вартою не доведено жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України .

Зазначає, що заявлене обвинувачення ґрунтується лише на припущеннях та не підтверджується жодним доказом.

Повідомляє, що слідчим суддею не було розглянуто клопотання обвинуваченого про необхідність надання прокурором переконливих аргументів, щодо застосування на користь того, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти вказаним ризикам.

Позиції сторін в суді :

Обвинуваченийпро дату, час та місце апеляційного перегляду був повідомлений належним чином, клопотань про проведення судового засідання в режимі відео конференції не надходило.

Захисник в судовому засідання апеляційну скаргу обвинуваченого підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити з підстав зазначених в ній.

Прокурор про дату, час та місце апеляційного перегляду був повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Висновки суду:

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами пунктів 3 та 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що в провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

24 грудня 2021 року слідчим суддею Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 19 лютого 2022 року включно без визначення розміру застави, який в подальшому було продовжено.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 березня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 26 травня 2025 року без визначення розміру застави.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених за ч.1 ст. 115 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

Суд першої інстанції задовольняючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 обґрунтовано встановив, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який спливає, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується.

В обґрунтування прийнятого рішення суд вказав, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, який спричинив смерть потерпілого та за який законом передбачено покарання від семи до п`ятнадцяти років, вважає необхідним продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 ,оскільки ризики на які посилався слідчий суддя при обранні ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжують існувати та не зменшились.

Ураховуючи викладене, а також практику Європейського суду з прав людини, якасвідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, ай високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, оскільки прокурор довівнаявність ризику переховування від суду з урахуванням тяжкості покарання заінкримінований злочин, який не зменшився, та у сукупності з іншими встановленимиобставинами колегія суддів вважає, що вказане виправдовує подальше триманняобвинуваченого під вартою.

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність на даний час фактів втечіобвинуваченого, не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому.

Фактично, належна процесуальна поведінка обвинуваченого та відсутність спробреалізації ризиків, передбачених у ст. 177 КПК України, зумовлені не його високимиморальними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.

Отже, ураховуючи наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що на даній стадії кримінального провадження є підтвердженою неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, як на тому наполягає сторона захисту.

Підстав, які б виключали можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не вбачається, доказів на підтвердження неможливості на даний час перебування ОСОБА_7 під вартою, суду не надано.

Таким чином, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виключити ризики, пов`язані із звільненням останнього із під варти.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та їх існування на час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики з їх обґрунтуванням у клопотанні прокурора, судом першої інстанції досліджені та цим обставинам надано належну оцінку.

Будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обвинуваченим та захисником під час апеляційного розгляду не наведено.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого про незаконність ухвали суду першої інстанції, оскільки у клопотанні прокурора про продовження дії запобіжного заходу, належним чином обґрунтована наявність кожного ризику передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. Судом першої інстанції враховано кожні із наведених прокурором в клопотанні про продовження тримання під вартою ризики та правильно встановлено подальше їх існування.

На думку колегії суддів у зв`язку з тим, що обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у особливо тяжкому злочині за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 15 років, розуміючи тяжкість понесеного покарання у разі визнання останнього винним у вчинені інкримінованого може переховуватись від суду з метою уникнення понесення покарання. Тому дана належна процесуальна поведінка обвинуваченого наразі обумовлена не його правосвідомістю, а наслідком обраного запобіжного заходу.

Наразі кримінальне провадження у судді першої інстанції знаходиться на стадії допиту свідків у зв`язку з чим у разі зміни обвинуваченому запобіжного заходу на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, останнійможе незаконно впливати на свідків, з метою примушення їх до зміни своїх показань.

Колегія суддів вважає, що враховуючи дані про особу обвинуваченого та той факт, що у останнього відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність заявлених ризиків.

Також колегія суддів бере до уваги, що на даний час на території України триває збройна агресія з боку російської федерації, також на всій території України введено військовий стан, що значно ускладнює контроль виконання обвинуваченим іншого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Отже, суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою, правильно прийшов до висновку, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а тому неможливо на даний час застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачена обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі, а тому доводи про необґрунтованість заявлених ризиків є хибними.

Доводи обвинуваченого, що обвинувачення ґрунтується лише на припущеннях та не підтверджується жодним доказом не є предметом дослідження даної апеляційної скарги. Оцінкускладу інкримінованого йому кримінального правопорушення буде надано судом першої інстанції в нарадчій кімнаті при ухвалені остаточного рішення відповідно до вимог ст. 368 КПК України, за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів під час судового розгляду, тому апеляційні доводи обвинуваченого в цій частині є необґрунтованими.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов законного таобґрунтованого висновку про продовження застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки обмеження його права на свободу в даному випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти втечі та забезпечити належне виконання ними своїхпроцесуальних обов`язків.

Таким чином, перевіривши ухвалу суду в межах апеляційної скарги, колегія суддіввважає, що підстави для її скасування відсутні, всі доводи апеляційної скаргиобвинуваченого були предметом розгляду в суді першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 407, 422-1 КПК України, колегіясуддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 березня 2025, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 115 КК України - залишити без змін.

Ухвала є остаточна, оскарженню не підлягає.

Судді: