КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 23 липня 2025 року апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12 травня 2025 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_5 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 та накладено арешт з метою збереження речових доказів на майно, шляхом заборони користуванням ним, розпорядження та відчуження, яке вилучене в ході проведення 17 березня 2025 року обшуку на підставі ухвали Солом`янського районного суду м. Києва за фактичним місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки IPHONE 16 Pro Max, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 з сім картою НОМЕР_3 , мобільний телефон марки IPHONE Х, IMEI : НОМЕР_4 з сім картою НОМЕР_5 ; грошові кошти, номіналом 100 доларів США: LB79002628C, MB04272676A, LL42689654E, MB25852075C, LB31512017J, LB33851772Q, LB95191630W, всього загальною кількість 700 доларів США, грошові кошти , номіналом 1000 грн, всього 83 штуки, загальною сумою 83000 грн, грошові кошти, номіналом 500 грн, всього 79 штуки, загальною сумою 39500 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням власник майна ОСОБА_5 , подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Вважає, оскаржувану ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою, через невідповідність висновків суду, фактичним обставинам кримінального провадження.

На думку власника майна, жодних даних про те, що вилучені грошові кошти є предметом кримінального правопорушення, чи можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження прокурором не наведено.

Крім того, у клопотанні відсутні обґрунтування та докази наявності підстав вважати, що майно на яке просить накласти арешт прокурор, підлягатиме також спецконфіскації.

Зазначає, що слідчим суддею порушено принцип рівності сторін та право на захист, оскільки розгляд клопотання відбувся без участі представника власника майна.

Заслухавши доповідь судді, доводи власника майна та власника майна, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечив проти її задоволення та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, територіальним БЕБ у Київській області, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 27 травня 2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000010, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 229 КК України.

За твердженням сторони обвинувачення, на території міста Києва та Київської області організована група осіб здійснює масштабне контрафактне підпільне виробництво, рекламування, пропонування до продажу та продаж фальсифікованої (контрафактної) продукції, а саме автомобільних моторних олив та мастил відомих світових брендів зокрема: «Mobil Super», «Elf», «Castrol Edge», «Toyota Engine Oil», «Motul», «Total» та інші.

Так, продаж контрафактної продукції здійснюється як через інтернет магазини із подальшим надсиланням придбаного товару через ТОВ «Нова Пошта», так і через точки роздрібної торгівлі.

Досудовим розслідуванням до вчинення зазначеного кримінального правопорушення можуть бути причетні наступні особи: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

17 березня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 03 березня 2025 року проведено обшук за фактичним місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , де виявлено та вилучено грошові кошти та мобільні телефони.

18 березня 2025 року постановою старшого детектива Територіального управління БЕБ у Київській області ОСОБА_18 вилучене за результатами проведення обшуку майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженню.

19 березня 2025 року прокурор Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 направив до Солом`янського районного суду м. Києва клопотання про арешт майна, яке виявлено та вилучено під час проведення обшуку за фактичним місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12 травня 2025 року клопотання задоволено.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0000010 про накладення арешту на майно, яке вилучено під час проведення обшуку за фактичним місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку, що вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, та визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Колегія суддів не погоджується з таким рішенням слідчого судді, з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

При вирішенні даної апеляційної скарги, колегія суддів також враховує приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Така позиція узгоджується із частиною 5 статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. Накладаючи арешт на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків. Перевіркою матеріалів справи, в тому числі долучених прокурором до клопотання та документів, наданих захисником, колегія суддів встановила, що зазначених вимог закону прокурор та слідчий суддя не дотрималися.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів і накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Колегія суддів, звертає увагу на кваліфікацію кримінального правопорушення, щодо якого триває досудове розслідування, враховує зміст об`єктивної сторони вказаного кримінального правопорушення та приходить до висновку, що вказане майно, не може бути речовим доказом під час здійснення досудового розслідування за ч. 3 ст. 229 КК України. В розумінні вимог ст. 98 КПК України вилучені грошові кошти та мобільні телефони не набуто кримінально протиправним шляхом та не отримано внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а відтак не зберегли сліди чи інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що клопотання не містить даних про те, що вилучені грошові кошти та мобільні телефони є предметом кримінального правопорушення, чи можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, оскільки належать ОСОБА_5 , причетність якої до вчинення кримінального правопорушення не доведено, що підтвердив прокурор в суді апеляційної інстанції.

Також, в судовому засіданні апеляційної інстанції власник майна ОСОБА_5 пояснила, що є фізичною особою - підприємцем, має власний магазин на авто ринку та має відповідні доходи.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 03 березня 2025 року не надано дозволу на вилучення грошових коштів та мобільних телефонів.

Колегія суддів вважає, щов силу положень ч.7 ст. 236 КПК України, вказані арештовані грошові кошти та мобільні телефони є тимчасово вилученим майном, які не відповідають критеріям визначеним ст. 98 КПК України, та не є безпосередньо предметами кримінального правопорушення, що розслідуються, а органом досудового розслідування зворотнього не доведено. Хоча в матеріалах і міститься постанова старшого детектива Територіального управління БЕБ у Київській області ОСОБА_18 від 18 березня 2025 року про визнання зазначеного майна речовими доказами у кримінальному провадженні, однак з огляду на вказану постанову органу досудового розслідування таке визнання цього майна речовим доказом у кримінальному провадженні носить сугубо формальний характер, оскільки в ній як і в самому клопотанні прокурора про арешт грошових коштів, ключі та мобільних телефонів, не приведено жодного обґрунтування, якому чи яким із критеріїв ч. 1 ст. 98 КПК України відповідає це майно.

Ні слідчий в клопотанні, ні слідчий суддя в порушення відповідно ст. ст.171, 173 КПК України, не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна грошових коштів для власника майна, зокрема ОСОБА_5 .

Прокурор обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали не перевірено вказані обставини, які свідчать про відсутність правових підстав для накладення арешту на грошові кошти з метою збереження речових доказів, на яку посилається орган досудового розслідування.

На підставі викладених обставин, які свідчать про неповноту судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню як незаконна, а апеляційна скарга - задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_5 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12 травня 2025 року, - скасувати.

Постановитинову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту з метою збереження речових доказів на майно, шляхом заборони користуванням ним, розпорядження та відчуження, яке вилучене в ході проведення 17 березня 2025 року обшуку на підставі ухвали Солом`янського районного суду м. Києва за фактичним місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки IPHONE 16 Pro Max, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 з сім картою НОМЕР_3 , мобільний телефон марки IPHONE Х, IMEI : НОМЕР_4 з сім картою НОМЕР_5 ; грошові кошти, номіналом 100 доларів США: LB79002628C, MB04272676A, LL42689654E, MB25852075C, LB31512017J, LB33851772Q, LB95191630W, всього загальною кількість 700 доларів США, грошові кошти, номіналом 1000 грн, всього 83 штуки, загальною сумою 83000 грн, грошові кошти, номіналом 500 грн, всього 79 штуки, загальною сумою 39500 грн., - відмовити.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_19 ОСОБА_20 ОСОБА_21

Єдиний унікальний № 760/7409/25 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_22

Провадження № 11сс/824/4130/2025 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК