УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року

м. Київ

справа № 523/5369/24

провадження № 51-1929 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 17 січня 2025 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року,

Короткий зміст оскаржених судових рішень та встановлені обставини

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 17 січня 2025 року, залишеним без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року, ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік із покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу. Вирішено питання щодо арешту майна, судових витрат та речових доказів у цьому кримінальному провадженні.

Суд визнав ОСОБА_5 винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Як установив суд, 24 січня 2024 року близько 19:45 год, ОСОБА_5 керуючи технічно справним автомобілем марки «Маzda 6», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , рухався у темний час доби по асфальтованій, сухій, проїзній частині вул. Семена Палія, зі сторони вул. Марсельської, в напрямку вул. Південна дорога у місті Одесі, на якій організований двосторонній (три смуги в кожному напрямку) рух, що розділений газоном, у крайній лівій смузі свого напрямку руху. В цей же час, у зустрічному напрямку у другій від правого краю смузі, рухався мотоцикл марки «Коvі 250-SТ SТART», з реєстраційним номером НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 .

Рухаючись у вказаному напрямку, ОСОБА_5 , наближаючись до розриву розділювального газону, розташованого напроти будинку № 76 но вул. Семена Палія у місті Одесі та здійснюючи маневр повороту ліворуч на вказану вулицю, діючи необережно, у порушення вимог п. п. 2.3 «б», 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху, не переконався, що це буде безпечним та не створить небезпеки для інших учасників руху, продовжуючи свій рух, не надав дорогу мотоциклу марки «Коvі 250-ST START», з реєстраційним номером НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , який рухався у зустрічному напрямку, в результаті чого допустив зіткнення передньою центральною частиною керованого ним автомобіля з лівою бічною частиною вказаного мотоцикла.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_5 , посилаючись п. 3 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), просить змінити судові рішення у частині призначеного покарання, та призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК, звільнити його від відбування призначеного основного покарання, у виді позбавлення волі, з випробуванням з визначенням іспитового строку тривалістю 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

Обґрунтовуючи свої вимоги захисник вказує, що засуджений проявив щире каяття, з початку досудового розслідування визнавав себе винним, відшкодував завдану потерпілому шкоду у повному обсязі та зобов`язався відшкодовувати в майбутньому, сприяв розкриттю правопорушення, під час судового розгляду визнав обставин кримінального правопорушення, що дозволило суду розглянути справу за одне засідання; позитивно характеризується, має на утриманні малолітню дитину, використовує автомобіль для задоволення потреб сім`ї, виконання робочих завдань, що дозволяє працювати та отримувати дохід. Також вказує, що судами не була врахована позиція всіх учасників процесу, а саме, прокурора та потерпілого про недоцільність позбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами.

Мотиви Суду

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_5 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ч. 2 ст. 286 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Призначаючи покарання, суд зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору виду та міри покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною. Поняття судової дискреції у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку, з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом'якшують або обтяжують покарання.

Санкцією ч. 2 ст. 286 КК передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого. У кожному випадку призначення покарання за ст. 286 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

З доданих до касаційної скарги копій судових рішень вбачається, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_5 врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК є тяжким злочином, його суспільну небезпечність, обставини даного конкретного кримінального провадження та дані про особу засудженого, який раніше не судимий, офіційно працевлаштований, має на утриманні малолітню дитину, визнав вину, щиро розкаявся, повністю відшкодував збитки потерпілому.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та повне відшкодування збитків потерпілому. Обставин, що обтяжують покарання, суд не встановив.

Також урахувавши ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину, наслідки які настали для потерпілого, думку прокурора, потерпілого, захисника та обвинуваченого, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки з іспитовим терміном 1 рік та з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК.

Суд апеляційної інстанції розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 , належним чином перевірив викладені у ній доводи, які є аналогічними доводам його касаційної скарги, визнав їх безпідставними належним чином мотивувавши своє рішення.

Так, суд спростував доводи апеляційної скарги захисника щодо безпідставності призначення ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Оцінюючи такі доводи сторони захисту, суд ураховав обставини кримінального правопорушення, а саме те, що ОСОБА_5 достовірно усвідомлюючи те, що він як особа, яка використовує джерело підвищеної небезпеки - автомобіль, зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не забезпечив безпеку дорожнього руху, допустивши злочинну самовпевненість при виконанні маневру повороту ліворуч, не надавши перевагу у русі потерпілому ОСОБА_6 у результаті чого допустив зіткнення з мотоциклом під керуванням останнього, внаслідок зазначеного ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження. При цьому, колегія суддів зауважила, що порушення, які допустив ОСОБА_5 , пов`язані з очевидним для винного нехтуванням елементарних правил безпеки, які пов`язані зі зміною напрямку руху, що створило реальну загрозу для життя та здоров`я учасників дорожнього руху.

Також суд апеляційної інстанції обґрунтовано вказав, що визнання обвинуваченим винуватості, щире каяття, критична оцінка своїх дій, що характеризують його суб`єктивне ставлення до вчиненого злочину, повне відшкодування завданих збитків потерпілому, мають місце, проте вже були враховані судом першої інстанції при призначенні основного покарання із застосуванням інститут звільнення від відбування покарання та не є достатніми підставами для зміни призначеного покарання шляхом скасування додаткового покарання, а відсутність претензій матеріального та морального характеру з боку потерпілого, з урахуванням наслідків вчиненого злочину, позиція сторони обвинувачення та потерпілого враховуються судом поруч з іншими обставинами кримінального провадження під час вирішення питання щодо покарання, однак не можуть мати вирішального значення. При цьому, суд обґрунтовано вказав, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є критично важливою.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що призначене ОСОБА_5 місцевим судом покарання є співрозмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і не може вважитися явно несправедливим внаслідок суворості. З такими висновками погоджується й колегія суддів.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення немає, у зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 17 січня 2025 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3