ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/2514/22 Номер провадження 11-кп/814/1389/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000808 за апеляційною скарг ою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 21 березня 2025 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Борова Борівського району Харківської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 7 ст. 111-1 КК України на 12 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах, органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що надають публічні послуги на 12 років, з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

В період не раніше 11 квітня 2022 року та не пізніше 14 квітня 2022 року військовослужбовці збройних сил російської федерації шляхом збройної агресії, спільно з представниками так званих «ДНР», здійснили тимчасову окупацію смт. Борова Ізюмського району Харківської області з державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, іншими об`єктами.

Приблизно з 10.05.2022 по 20.06.2022, більш точний час встановити з об`єктивних причин не виявилось можливим, ОСОБА_8 , будучи громадянином України, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалась 24.02.2022 повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, з метою переслідування своїх особистих інтересів, перебуваючи на тимчасово окупованій території в смт. Борова Ізюмського району Харківської області, діючи умисно, протиправно, достеменно знаючи, що співробітники Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області виїхали з населеного пункту та не контролюють обстановку щодо його життєдіяльності, а окупаційні війська є незаконними і провадять свою діяльність на території України всупереч нормам чинного законодавства України та міжнародних договорів при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, під час воєнного стану, маючи злочинний умисел на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, добровільно зайняв посаду «народного поліцейського» та проводив діяльність із виявлення та запобігання злочинів (патрулювання території смт. Борова, затримання осіб, доставка затриманих осіб до відділу «народної поліції») у новоствореному правоохоронному органі «народній поліції», який був розташований за адресою: Харківська область, Ізюмський район, смт. Борова, пров. Майстрів, 1.

На вирок суду захисник подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду скасувати та призначити ОСОБА_8 , покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді 6 років позбавлення волі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд неповно врахував обставини, які пом`якшують покарання. Не враховано, що кримінальне правопорушення ОСОБА_8 вчинив вперше, його молодий вік, оскільки на час вчинення правопорушення йому було 18 років та ним легко було маніпулювати, оскільки не має досвіду, довірився ОСОБА_9 , який був працівником поліції, також позитивну характеристику за місцем навчання, проходження виробничої практики та місцем проживання, те, що він неодноразово нагороджувався дипломами та грамотами за спортивні досягнення та активну участь у суспільному житті гуртожитку, з початку війни обладнав бомбосховище, забезпечував їжею та всім необхідним людей, які цього потребували, визнав свою вину у вчиненому. Неповно враховані його показання, що він неповно усвідомлював, що фактично допомагав РФ, 21.06.2022 самостійно прийняв рішення не виходити на роботу, навіть після погроз застосування до нього сили. Також обвинувачений сприяв розкриттю кримінального правопорушення. Негативно відноситься до вчиненого та окупантів. Висловлює щирий жаль до вчиненого та бажає виправити ситуацію.

Зазначає, що обвинувачений не втік, не переховувався, а залишався на території Борова, усвідомлював вчинення проступку та готовий був нести покарання.

Тому вважає, що призначене обвинуваченому покарання є занадто суворим та є підстави для визначення покарання на підставі ст. 69 КК України.

Також прокурор Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_10 на вирок суду подав апеляційну скаргу, від якої відмовився під час апеляційного провадження.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційної скарги захисника, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України, за обставин, встановлених судом, є правильними, ґрунтується на досліджених доказах та учасниками провадження не оскаржуються.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вимоги закону, передбачені ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення відповідно до положень ст.12 КК України, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, його вік, позитивні характеристики, наявність обставини, яка пом`якшує покарання: вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, обставини, яка обтяжує покарання.

Тобто врахував всі обставини, які були встановленні під час судового розгляду та вказані захисником в апеляційній скарзі. Інших обставин, які б пом`якшували покарання колегією суддів не встановлено.

До того, в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений погодився з встановленими обставинами, що він розумів, що під час окупації допомагав народній поліції, тобто співпрацював з представниками РФ. Тому доводи сторони захисту, що обвинувачений не розумів що допомагав РФ не відповідають дійсності.

Наявність у обвинуваченого позитивної характеристики, його вік та відсутність судимостей є недостатніми підставами для застосування положень ст. 69 України.

Не доведено стороною захисту і наявність у обвинуваченого щирого каяття щодо вчиненого, оскільки свою вину визнав частково, під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції заперечував факт того, що він розумів, що співпрацює з представниками РФ, проте не оспорював, що виконував їх вказівки та запропоновану ними роботу.

Відповідно до норм ст. 69 КК України, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Однак, враховуючи тяжкість злочину, який є особливо тяжким, дії обвинуваченого під час вчинення кримінального правопорушення, відсутність щирого каяття у вчиненому, те, що свою вину фактично обвинувачений визнає частково, колегією суддів не встановлено обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого у цьому кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, обставини вчинення кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, обране ОСОБА_8 мінімальне покарання, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого й попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав вважати призначене ОСОБА_8 покарання явно несправедливим внаслідок його суворості, про що зазначають обвинувачений та захисник, колегія суддів не вбачає. Таким чином, апеляційні вимоги про призначення обвинуваченому більш м`якого покарання є безпідставними.

З огляду на вказане підстав, передбачених ст.409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання, колегія суддів не вбачає. Тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 21 березня 2025 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк, з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4