Кримінальне провадження №629/3316/25
Номер провадження 1-кп/629/237/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого - судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Лозова, судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Красне, Первомайського району, Харківської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, працюючого водієм в ТОВ «Євробуд Плюс», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, суд

ВСТАНОВИВ:

27.10.2024, приблизно о 19-56 год., ОСОБА_5 , керуючи технічно справним транспортним засобом ВМW 320, реєстраційний номер НОМЕР_1 , синього кольору, рухався по центру дворової дороги між багатоповерхівками по вул.Михайла Грушевського в м.Лозова Харківської області, від будинку №8 у напрямку перехрещення з вул.Свято-Миколаївською в м.Лозова Харківської області, зі швидкістю не менше 5 км/год. При цьому, керуючи вказаним транспортним засобом, ОСОБА_5 діючи з необережності, у формі кримінальної протиправної недбалості, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, у порушення вимог п.16.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається другорядною дорогою, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху», та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», виїжджаючи на вул.Свято-Миколаївську в м.Лозова Харківської області, не дав дорогу велосипеду, під керуванням ОСОБА_4 , який рухався по головній дорозі з ліва на право відносно напрямку руху автомобіля марки ВМW 320, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті чого скоїв зіткнення з вищезазначеним велосипедом. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 отримав середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому правої малогомілкової кістки на рівні нижньої третини без зміщення кісткових уламків.

ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, у вчиненому щиросердно розкаявся, підтвердив факт і обставини вчинення правопорушення, які викладені в обвинувальному акті, не заперечував визнати недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин які ніким не оспорюються, пояснив, що 27.10.2024 приблизно о восьмій вечора, було темно, вуличне освітлення не працювало, на перехресті вулиць Грушевського та Свято-Миколаївської в м.Лозова, повертаючи ліворуч, не помітив велосипедиста та скоїв з ним зіткнення. Після зіткнення, одразу виліз з машини, надав першу допомогу та викликав швидку. На наступний день знайшов потерпілого та віддав гроші в розмірі 7000 грн. Просив не позбавляти права керування транспортним засобом, посилаючись на те, що він працює водієм, і ця робота для нього є єдиним джерелом для існування.

Враховуючи те, що обвинувачений визнав свою вину в повному обсязі, а також те, що ним не оскаржуються фактичні обставини кримінального провадження, які зазначені в обвинувальному акті, обвинувачений вірно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів по кримінальному провадженню, враховуючи, що покази обвинуваченого не впливають на кваліфікацію кримінального правопорушення, у суду відсутні сумніви в добровільності та істинності позиції обвинуваченого, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд обмежив дослідження доказів по кримінальному провадженню, обмежившись допитом обвинуваченого, та вивченням його особистості, та визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин які ніким не оскаржуються.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає вина ОСОБА_5 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні доведена.

Таким чином дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При вивченні особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він є громадянином України, з середньо-спеціальною освітою, працює водієм в ТОВ «Євробуд Плюс», на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий.

При призначенні та визначенні виду покарання для обвинуваченого ОСОБА_5 суд враховує те, що він вчинив нетяжкий злочин, відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України.

Згідно ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд вважає його щире каяття в скоєному, відшкодування шкоди потерпілому, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлені.

З урахуванням викладеного, тяжкості скоєного кримінального правопорушення, із урахуванням обставин вчиненого, наслідків, даних про особу обвинуваченого, з урахуванням обставин, які пом`якшують покарання, та враховуючи відсутність обставин, які обтяжують покарання, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості, співмірності та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування призначеного покарання, застосувавши ст. 75 КК України, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, на думку суду таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

У справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що "досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було "свавільним". У справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що "для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий надмірний тягар для особи"".

Виходячи з роз`яснень п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", у кожному випадку призначення покарання за ст.286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

З урахуванням конкретних обставин, за яких відбулась дорожньо-транспортна пригода, характер допущених ОСОБА_5 порушень Правил безпеки дорожнього руху, а також те, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке є злочином невеликої тяжкості та вчинене з необережності, з урахуванням його відношення до вчиненого, щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування шкоди, у зв`язку з чим потерпілий написав розписку про те, що матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого не має, думки потерпілого, який просив не позбавляти прав обвинуваченого, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, беручи до уваги, що обвинувачений працює водієм у ТОВ «Євробуд Плюс» та застосування покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом поставить ОСОБА_5 у скрутне матеріальне становище, а покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, суд дійшов висновку про необхідність застосування ст. 69 КК України та не доцільність застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, та вважає, що за таких обставин буде досягнуто мети покарання.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід під час досудового розслідування обвинуваченому не обирався.

Відповідно до вимог ст.124 КПК України із обвинуваченого ОСОБА_5 необхідно стягнути процесуальні витрати, які пов`язані з проведенням у справі експертиз в сумі 53434,08 грн.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, застосувати ст.69 КК України до додаткового покарання - без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком в 1 рік.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів Національного наукового центру «Інституту судових експертиз ім.Засл.проф МС.Бокаріуса» по кримінальному провадженню №0001186 за проведення судової автотехнічної експертизи (техстан) № 1336/1337 від 11.02.2025, №1334/1335 від 13.02.2025, судової транспортно-трасологічної експертизи №1330/1331 від 13.02.2025, судової автотехнічної експертизи №3784 від 20.03.2025 на загальну суму 53434,08 грн.

Арешт на майно накладений ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31.10.2024 - скасувати.

Речові докази по кримінальному провадженню: ВМW 320, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який передано під розписку на відповідальне зберігання ОСОБА_5 - залишити у останнього; велосипед марки «Україна», який зберігається на майданчику тимчасового тримання Лозівського РВП ГУНП в Харківській області (квитанція №733) - повернути власнику потерпілому ОСОБА_4 .

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1