У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю:

прокурора - ОСОБА_2 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт у певний час доби щодо ОСОБА_3 , який у межах кримінального провадження № 0000007 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 258-3, ч.1 ст. 436-1 Кримінального кодексу України,

Встановив:

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року у справі № 532/462/22 вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 08 травня 2023 року щодо ОСОБА_3 скасований, призначено новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_3 в суді першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 квітня 2025 року справу передано на розгляд судді ОСОБА_1 .

Ухвалою від 22 квітня 2025 року у справі призначено підготовче засідання на 28 квітня 2025 року.

28 квітня 2025 року за вх.№ 5109 захисником обвинуваченого ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_4 до суду подане клопотання про заміну раніше обраного щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт у нічний час доби.

У клопотанні захисник вказує, що загалом ОСОБА_3 утримується під вартою з 05 березня 2022 року, тобто більш як 3-ри роки, протягом тривалого проміжку часу, за час утримання ОСОБА_3 під вартою не встановлено доказів його причетності до інкримінованих діянь. Захисник стверджує, що згідно ухвали апеляційного суду кваліфікація за ч.1 ст.258-3 КК України є недоведеною, ОСОБА_3 раніше не судимий, має постійне місце проживання, до затримання працював, вперше притягується до кримінальної відповідальності, і тримання під вартою є неспівмірним запобіжним заходом, який на разі застосовано щодо ОСОБА_3 , а ризики, на які посилається прокурор є необґрунтованими та недоведеними. Посилається на те, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Також, виходячи з наявних матеріалів справи, даних про особу ОСОБА_3 , його вік, стан здоров`я, вважає, що вірогідність ухилення обвинуваченого від виконання процесуальних обов`язків є низькою, у зв`язку з чим не вбачається підстав для продовження найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і, для досягнення мети застосування запобіжного заходу, яка вказана у ст. ст. 131, 177 КПК України - досягнення дієвості цього провадження, тобто забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання ризикам, визначених у ст. 177 КПК України, відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , прохає змінити запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту, з забороною покидати місце проживання у період часу з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин, без застосування електронних засобів контролю, строком на два місяці, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

У клопотанні прокурора про продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою прохає відмовити.

Також 28 квітня 2025 року за вх.№ 5133 прокурором - начальником Кобеляцького відділу Решетилівської окружної прокуратури ОСОБА_2 до суду подане клопотання про обрання щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

У клопотанні прокурор зазначає, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 258-3, ч.1 ст. 436-1 КК України, вказуючи наступне.

З метою обміну інформацією з необмеженим та невизначеним колом осіб обвинувачений зареєстрував (точний час у ході досудового розслідування не встановлений) у загальнодоступній та соціально-орієнтованій інтернет-мережі "Facebook" електронну сторінку (аккаунт) під мережевим псевдонімом " ОСОБА_6 " та у подальшому, маючи негативне ставлення до чинної влади в Україні та української держави у цілому, діючи умисно, усвідомлюючи всі вищеназвані обставини, розуміючи, що основною метою діяльності терористичної організації "ДНР" є насильницька зміна та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, а також зміна меж території і державного кордону України шляхом створення незаконного державного утворення "Донецька народна республіка" на території Донецької області, в порушення порядку, встановленого ст.ст. 2, 73 Конституції України, підтримуючи ідеї та мету створення терористичної організації ДНР, будучи колишнім жителем м. Маріуполь Донецької області, та маючи у вказаному місті широке коло знайомств та зв`язків, вирішив сприяти діяльності терористичної організації "ДНР" шляхом повідомлення представникам вказаної терористичної організації місця розташування вогневих позицій силових та воєнізованих підрозділів України, які залучені до оборони м. Маріуполь під час воєнного стану.

На виконання свого злочинного умислу, ОСОБА_3 03.03.2022 о 16 год. 47 хв., перебуваючи за місцем свого проживання, із використанням належного йому на праві приватної власності мобільного телефону марки Neffos TP706A із сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ "ВФ Україна" та встановленим мобільним додатком "Lite (Facebook)" надіслав учаснику терористичної організації "ДНР" т.зв. "Уповноваженому по правам людини в ДНР" ОСОБА_7 текстове повідомлення із зазначенням місць розташування у 17-му та 23-му житлових масивах м. Маріуполь вогневих позицій силових та воєнізованих підрозділів України, які залучені до оборони міста під час воєнного стану.

Таким чином, ОСОБА_3 сприяв діяльності не передбачених законом збройним формуванням терористичної організації "ДНР" на території Донецької області, яке у збройний спосіб протистоїть підрозділам Збройних сил України, залучених до проведення операції Об`єднаних сил на території Донецької області та відсічі збройної агресії Російської Федерації.

Окрім того, у період з жовтня 2021 року по теперішній час ОСОБА_3 , маючи злочинний умисел, направлений на поширення символіки комуністичного тоталітарного режиму, реалізуючи його, не відмовляючись від нього, бажаючи довести його до кінця та досягнути злочинну мету, а також доведення цих матеріалів до відома усіх користувачів сайту "Facebook", усвідомлюючи, що зазначений сайт відвідується необмеженим колом осіб, у тому числі з числа громадян України, із використанням належного йому на праві приватної власності мобільного телефону марки Neffos TP706A із сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ "ВФ Україна" та встановленим мобільним додатком "Lite (Facebook)" розмістив на своїй сторінці символіку комуністичного тоталітарного режиму, а саме фрагмент гімну УРСР "Живи Украино, прекрасна и сильна, в ОСОБА_8 ти счастье нашла", а також прапори, символи, зображення, та іншу атрибутику, в яких відтворюється поєднання серпа та молота, серпа, молота та п`ятикутної зірки, плуга. Зміст даних публікацій був доведений до відома невизначеного кола осіб - користувачів загальнодоступної та соціально-орієнтованої інтернет-мережі "Facebook", які відвідували електронну сторінку під мережевим псевдонімом " ОСОБА_6 ", а також шляхом автоматичного сповіщення усіх користувачів вказаної соціальної мережі, котрі додані до розділу "Друзі" вищеназваного аккаунту.

Таким чином, ОСОБА_3 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання негативних суспільно-небезпечних наслідків, з політичних та ідеологічних мотивів, здійснив поширення символіки комуністичного тоталітарного режиму.

Прокурор зазначає, що вина обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 436-1 КК України, підтверджується зібраними у провадженні доказами, а саме: повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення від 05.03.2022; протокол огляду речей та документів від 05.03.2022 (мобільного телефону марки Neffos TP706A із сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ "ВФ Україна", який перебував у користуванні ОСОБА_3 ); протокол огляду від 16.03.2022 (сторінки "Евгений Гарец" у соціальній мережі "ВКонтакте", в Інстаграмі, у Facebook); протокол огляду від 17.03.2022 (Телеграм канал "Мариуполь сейчас"); протокол огляду від 20.03.2022 (Інтернет-ресурсів щодо Уповноваженої з прав людини в Донецькій Народній Республіці); інформації оперативного підрозділу про виконання доручення слідчого від 22.04.2022 (дані стосовно ОСОБА_7 ); інформації оперативного підрозділу про виконання доручення слідчого від 22.04.2022 (дані щодо обстрілів м. Маріуполь); протокол допиту підозрюваного ОСОБА_3 від 27.04.2022 та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Разом із цим прокурор вказує, що у кримінальному провадженні наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, у зв`язку із чим, є необхідність в обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду, як на території України, так і на території тимчасово окупованих Донецької та Луганської областей, Автономної Республіки Крим, а також за кордоном, у т.ч. на території Російської Федерації через усвідомлення втрати свободи на тривалий час, за скоєння ним особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Переховування ОСОБА_3 від суду унеможливить своєчасне виконання процесуальних рішень та призначення йому покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Також, обвинувачений ОСОБА_3 , може незаконно впливати на свідків, які дають викривальні покази щодо нього.

Окрім того, обвинувачений може продовжити вчинення кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується (сприяння діяльності терористичної організації та поширення символіки комуністичного тоталітарного режиму) або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Водночас як відповідний ризик прокурор вважає за необхідне також враховувати і запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні.

Інші більш м`які запобіжні заходи (у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави, домашнього арешту) не можливо застосувати до обвинуваченого у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 підлягає постійному візуальному контролю з метою запобігання вчиненню вищевказаних ризиків. Прокурор вказує, що ОСОБА_3 фізично здоровий, спеціального лікування або особливих умов тримання, не потребує.

На даний час діяльність терористичної організації ДНР не припинена. Частина території Донецької області, де діють терористи не підконтрольна правоохоронним та органам влади України.

Також враховуючи характер кримінального провадження, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , а саме вчинення ним особливо тяжкого злочину, прокурор вважає за необхідне визначити заставу у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Протокольною ухвалою від 28 квітня 2025 року підготовче засідання відкладене на 29 квітня 2025 року у зв`язку з наданням стороні захисту часу для ознайомлення з клопотанням прокурора, яке вручене обвинуваченому безпосередньо у приміщенні суду перед підготовчим засіданням, а захиснику надіслане прокурором на адресу електронної пошти, та підготовкою заперечень.

У підготовчому засіданні 29 квітня 2025 року прокурор подане ним клопотання підтримав у повному обсязі.

Захисник та обвинувачений проти задоволення клопотання заперечували, вважаючи його безпідставним, та просили обрати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі. При цьому захисник зазначила, що прокурором не додано доказів того, що обвинувачений може переховуватися від суду, впливати на свідків. Обвинувачений до кримінальної, адміністративної відповідальності не притягувався, є пенсіонером, раніше проходив службу у правоохоронних органах, постійно мешкає у с. Бутенки Полтавського району Полтавської області, має поганий стан здоров`я та потребує медичного догляду і лікування. Вважає, що до обвинуваченого можливо застосувати запобіжний захід, зазначений у поданому захисником клопотанні. Обвинувачений додатково посилався на те, що ухвалою апеляційного суду не встановлено його винуватості у пред`явленому обвинуваченні, а вирок суду першої інстанції скасовано.

Заслухавши учасників судового провадження, суд робить такі висновки.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 у межах цього кримінального провадження обвинувачується у тому, що він протягом жовтня 2021 року по 03 березня 2022 року у сукупності вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 436-1 КК України - сприяв діяльності терористичної організації та поширив символіку комуністичного тоталітарного режиму за вказаних вище обставин.

Тобто, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину (ч.1 ст. 258-3 КК України), строк покарання за який передбачений від восьми до п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна або без такої, та у вчиненні нетяжкого злочину (ч.1 ст. 436-1 КК України), за який передбачена відповідальність у виді обмеження волі на строк п`ять років або позбавлення волі на той самий строк, з конфіскацією майна або без такої.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 07 березня 2022 року до обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався.

Вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 08 травня 2023 року ОСОБА_3 визнаний винуватим у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень та щодо нього обраний запобіжний захід до набрання вироком законної сили у виді тримання під вартою.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 08 травня 2023 року скасований у зв`язку з відсутністю в мотивувальній частині обвинувального вироку встановлених судом вказаних фактичних обставин, що є істотним порушенням процесуального закону, призначено новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, та зазначено, що під час нового судового розгляду суду слід провести судовий розгляд відповідно до положень КПК України, провести процедуру провадження з дотриманням вимог закону, зокрема, перевірити доводи апеляційних скарг та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Цією ж ухвалою, враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, наявність ризиків, які передбачені ст. 177 КПК України, зокрема можливого переховування від суду, та з метою забезпечення виконання процесуальних рішень у справі, продовжено ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою до вирішення цього питання судом першої інстанції.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Тобто, твердження сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України і скасування попереднього вироку з огляду на це є безпідставними, а дослідження доказів під час нового судового розгляду повинне бути зроблене у порядку та в спосіб, визначений КПК України, і підстав для прийняття доводів щодо недостатності цих доказів чи безпідставності обвинувачення на час вирішення питання щодо запобіжного заходу на стадії підготовчого судового засідання суд не має.

Обґрунтованість підозри передбачає наявність фактів чи свідчень, здатних переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 436-1 КК України достатньою мірою підтверджується долученими до матеріалів судового провадження доказами, які наразі судом не досліджувалися, а тому наведеного вище достатньо для висновку, що підозра відповідає стандарту переконання "обґрунтована підозра".

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.

Прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачений п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме - переховування від суду, незаконний вплив на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_3 з огляду на суворість покарання, яке він може понести в разі доведення його вини, за особливо тяжке кримінальне правопорушення у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років.

Оцінюючи можливість впливу на свідків, суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.

При цьому суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 14 січня 2025 року по справі №335/10825/16 зазначив, що показання свідка, надані в судовому засіданні до заміни складу суду, можуть бути використані як докази при новому розгляді справи за наявності об`єктивних причин неможливості повторного допиту свідка. При цьому касаційний суд зазначив, що положення «суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання» (перше речення ч. 4 ст. 95 КПК), не може тлумачитися як безумовна заборона використання показань, які особа давала перед іншим складом суду у тій же справі, однак такі показання мають використовуватися обережно, а неможливість піддати відсутню під час судового розгляду особу перехресному допиту має враховуватися судом при оцінці достовірності її показань та їх значення в сукупності з іншими доказами.

Тобто, до вирішення питання щодо допиту свідків у судовому засіданні існує ризик впливу на них з боку обвинуваченого.

Суд вважає неможливим застосування щодо ОСОБА_3 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, для запобігання зазначених ризиків та забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Також суд бере до уваги, що твердження сторони захисту про те, що обвинувачений має поганий стан здоров`я та потребує спеціального лікування, будь-якими доказами не підтверджені, а посилання лише на вік не є достніми для такого висновку.

Разом з тим суд звертає увагу, що відповідно до ч.6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою, а тому оскільки наявні ризики, передбачені ст. 177 ЦПК України, суд у цьому випадку може обрати лише один вид запобіжного заходу.

Таким чином, приймаючи до уваги наявність доказів, які вказують на обґрунтованість підозри ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 436-1 КК України; тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні; дані про особу обвинуваченого, конкретні обставини інкримінованих злочинів, та наявність ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п. 1 , 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України; суд вважає необхідним задовольнити клопотання прокурора і застосувати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Відповідно до ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.3 ч.5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням особи обвинуваченого, його віку, стану здоров`я, відсутності відомостей про наявність у обвинуваченого будь-якого доходу, та того факту, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, існують вищезазначені ризики передбачені ч.1, 3, 5 ст.177 КПК України, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що в даному конкретному випадку заявлений у клопотанні прокурора максимальний розмір застави є безпідставним і неспівмірним навіть потенційній можливості внести таку заставу, а тому необхідно визначити заставу в мінімальному розмірі, визначеному ст. 182 КПК України, тобто 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В разі внесення застави суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, визначені ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 194, 196-199, 201, 314-315, 369-372, 376 КПК України, суд,

Постановив:

У задоволенні клопотання захисника про заміну запобіжного заходу на домашній арешт у певний час доби щодо обвинуваченого ОСОБА_3 - відмовити.

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 - задовольнити.

Обрати щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді триманя під вартою на строк шістдесят днів, тобто до 27 червня 2025 року включно.

Одночасно для забезпечення виконання ОСОБА_3 обов`язків, визначених КПК України, визначити запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що на день постановлення цієї ухвали становить 242 240 гривень 00 копійок.

Застава може бути внесена у будь-який момент протягом дії ухвали як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на рахунок: UA0015950, Банк отримувача ДКСУ м. Київ, МФО 820172, Отримувач: ТУ ДСА України в Полтавській області, ЗКПО 26304855.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися за межі населеного пункту в якому він проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватись від спілкування зі свідками по справі.

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 27 червня 2025 року.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_3 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Копію ухвали негайно після її оголошення вручити обвинуваченому ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 30 квітня 2025 року.

Суддя