ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року

м. Київ

справа № 740/1639/24

провадження № 51-1393км25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

у режимі відеоконференції:

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Чернігівського апеляційного суду від 09 січня 2025 року, постановлений стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого: 12 червня 2019 року вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова за частиною 3 статті 187, частиною 2 статті 28 частиною 1 статті 357 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 8 місяців, звільненого 29 серпня 2022 року умовно-достроково з невідбутим строком 1 рік 1 місяць 9 днів,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 307 КК.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 вересня 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 307 КК, та із застосуванням статті 69 КК призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. На підставі статті 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено обов`язки, передбачені статтею 76 КК.

Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.

Згідно з вироком ОСОБА_6 з корисливих мотивів, діючи умисно, з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини у великих розмірах, у невстановлені час, місці та спосіб, незаконно придбав кристалоподібну речовину білого кольору, що містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP. У подальшому ОСОБА_6 розфасував цю особливо небезпечну психотропну речовину в 13 полімерних пакетів.

Після цього 29 грудня 2023 року у період часу з 20 по 21 год ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, з корисливого мотиву, переслідуючи мету особистого збагачення, розмістив 12 полімерних пакетів з особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - PVP, у великих розмірах з метою подальшого збуту в різних місцях на вулицях Бобрицька, Резніченка, В. Смолянчук, Черняхівського та Бузкова м. Ніжина, заховавши їх в землю біля парканів домоволодінь та в кущах.

31 грудня 2023 року за адресою: Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Федерса, 14, ОСОБА_6 був затриманий працівниками Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області. Під час проведення особистого обшуку останнього було виявлено та вилучено згорток, обмотаний ізолюючою стрічкою синього кольору, у середині якого знаходився поліетиленовий пакет з кристалоподібною речовиною, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, масою 0,461 г, яку він також зберігав з метою збуту.

31 грудня 2023 року у період часу з 15 год 02 хв по 16год 13 хв працівниками Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області вилучено сховані ОСОБА_6 12 полімерних пакетів (закладок), які він розмістив на вулицях Бобрицькій, Резніченка, В. Смолянчук, Черняхівського та Бузковій м. Ніжина та незаконно зберігав з метою збуту. Маса вилученої особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP: 5,8683 г.

Загальна маса особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP, яку незаконно придбав та зберігав ОСОБА_6 з метою збуту, складає 6,3293 г, що є великим розміром.

Такими діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 307 КК, а саме незаконне придбання, зберігання особливо небезпечної психотропної речовини - PVP у великих розмірах з метою збуту.

Вироком Чернігівського апеляційного суду від 09 січня 2025 року вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 вересня 2024 року в частині призначеного покарання - скасовано, ухвалено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 307 КК, та із застосуванням положень частини 1 статті 69 КК призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Строк відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання на виконання вироку. В іншій частині вирок залишено без змін.

Вимоги, викладені у касаційній скарзі, і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник просить скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Зауважує, що застосування статті 75 КК є дискреційним правом суду, яке можливо коли суд, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відвідування покарання. Не пов`язує можливість застосування статті 75 КК з існуванням обставин, які зменшують суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, а тому не погоджується з висновками апеляційного суду про те, що визнання своєї вини, посередня характеристика та наявність обставин, які пом`якшують покарання жодним чином не зменшують суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та не дають підстав для застосування до нього положень статті 75 КК.

Позиції учасників судового провадження

Засуджений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні просили задовольнити касаційну скаргу з підстав, зазначених у ній.

Прокурор ОСОБА_5 просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а вирок суду апеляційної інстанції - без зміни.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, думки засудженого, захисника та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до приписів статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновки про доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 у касаційній скарзі не оспорюються, а тому Судом не перевіряються.

Водночас захисник стверджує про наявність підстав для застосування статті 75 КК, які апеляційний суд, на її переконання, належно не перевірив та дійшов необґрунтованого рішення щодо неможливості виправлення ОСОБА_6 без реального відбування покарання.

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 вересня 2024 року ОСОБА_6 було звільнено від призначеного покарання у виді позбавлення волі на підставі статті 75 КК.

Вироком Чернігівського апеляційного суду від 09 січня 2025 року вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 вересня 2024 року в частині призначеного покарання - скасовано, ухвалено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 307 КК, та із застосуванням вимог частини 1 статті 69 КК призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання. Відповідно до частини 1 статті 421 КПК обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо на цих підставах апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності, а під час обрання такої форми її реалізації, як призначення покарання з його реальним відбуванням вимагає від суду вмотивованої оцінки всіх конкретних обставин справи, а також обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, особи винного.

Згідно з приписами статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є не тільки карою за вчинений злочин, а й заходом примусу, необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Під час апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції визнав пом`якшуючі обставини встановлені судом першої інстанції, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також дані про особу обвинуваченого, який має молодий вік, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має на утриманні малолітню дитину 2023 року народження.

Дотримуючись загальних засад призначення покарання, встановлених КК, враховуючи наявність у ОСОБА_6 декількох обставин, що пом`якшують покарання, з урахуванням особи обвинуваченого, колегія суддів апеляційної інстанції вважала за можливе застосувати до ОСОБА_6 вимоги положень статті 69 КК, тобто призначити основне покарання нижче від найнижчої межі з конфіскацією всього належного йому майна.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 суд апеляційної інстанції вважав необхідним призначити йому покарання із застосуванням вимог частини 1 статті 69 КК у виді 4 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Колегія суддів касаційної інстанції за відсутності процесуального приводу для погіршення становища засудженого у цьому провадженні погоджується з призначеним покаранням у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією майна і вважає його таким, що є необхідним і достатнім для досягнення мети покарання в аспекті реалізації судом приписів статей 50, 65 КК.

Разом з цим Суд уважає безпідставними доводи захисника про помилковість висновків апеляційного суду про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_6 положень статті 75 КК. Питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність було предметом перевірки апеляційного суду, який обґрунтовано вважав одночасне застосування положень статей 69 та 75 КК невмотивованим.

Апеляційний суд у своєму рішенні зауважив, що обираючи вид покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення. Вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення передбачене частиною 2 статті 307 КК є тяжким кримінальним правопорушенням та в достатній мірі суд першої інстанції не звернув увагу на те, що поширення наркоманії та зростання злочинності, пов`язаної з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, набувають усе більших масштабів і стають серйозним соціальним чинником, який негативно впливає на життя, здоров`я та благополуччя людей. При цьому колегія суддів апеляційної інстанції врахувала, що ОСОБА_6 раніше засуджувався за особливо тяжкий злочин, звільнився лише 29 серпня 2022 року умовно-достроково з невідбутою частиною покарання, але на шлях виправлення не став та повторно вчинив тяжкий злочин. Наявність обтяжуючої обставини - рецидив злочину ще раз свідчить про неможливість застосування до обвинуваченого звільнення від відбування покарання. ОСОБА_6 офіційного місця роботи не має, проживає без реєстрації за різними адресами, не має міцних соціальних зв`язків, збут здійснював шляхом розкладання закладок, що в свою чергу становить підвищену суспільну небезпеку.

Також, апеляційний суд вказав, що визнання своєї вини, посередня характеристика та наявність обставин, що пом`якшують покарання, жодними чином не зменшують суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та не дають підстав для застосування положень статті 75 КК. Законом визначено досить суворе покарання за збут особливо небезпечних наркотичних засобів та психотропних речовин - від 6 до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Таке покарання апріорі виключає можливість застосування звільнення з іспитовим строком. Злочини, пов`язані з наркоторгівлею, заслуговують на суворе покарання, щоб убезпечити громадян від подібної загрози в майбутньому. Крім того, збут ОСОБА_6 здійснював шляхом розкладання закладок, що в свою чергу становить підвищену суспільну небезпеку, порівняно зі збутом з рук руки, оскільки має не вибірковий характер, бо в такий спосіб речовину може придбати невизначене коло осіб.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду і вважає, що звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, за встановлених судом обставин, не зможе забезпечити реалізацію приписів статей 50, 65 КК, зокрема, запобігання вчиненню злочинів іншими особами у сфері протиправного обігу наркотичних засобів.

У касаційній скарзі не наведено належного обґрунтування до спростування висновку апеляційного суду про неправильне застосування місцевим судом положень статті 75 КК. Натомість захисник посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції закону про кримінальну відповідальність за результатом власної оцінки окремих із тих обставин, які перевірені судом й оцінені в їх сукупності та взаємозв`язку.

Оскаржений вирок апеляційного суду відповідає вимогам, визначеним приписами статей 370, 374, 420 КПК, він ухвалений відповідно до положень закону України про кримінальну відповідальність.

Будь-яких додаткових обставин, які не були предметом оцінки суду апеляційної інстанції та які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину чи відповідно характеризували особу засудженого в контексті вимог сторони захисту, захисник у касаційній скарзі не зазначає.

За наслідками касаційного розгляду колегією суддів не встановлено підстав, для скасування або зміни оскарженого судового рішення, а тому касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

у х в а л и в:

Вирок Чернігівського апеляційного суду від 09 січня 2025 року стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3