справа № 208/3533/25
№ провадження 1-кс/208/2041/25
УХВАЛА

Іменем України

15 травня 2025 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Кам`янського ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 (в режимі ВКЗ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду клопотання старшого слідчого СВ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Покровської окружної прокуратури ОСОБА_7 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000444 від 17.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,-

в с т а н о в и в:

Слідчий СВ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням, погоджене прокурором Покровської окружної прокуратури ОСОБА_7 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Слідчий у своєму клопотанні посилається на те, що наявні ризики, передбачені п.п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого, за вчинення якого, у разі встановлення його винуватості судом, останньому загрожує покарання у вигляді виключно позбавлення волі строком від 7 до 10 років, що, у свою чергу свідчить про те, що ризик втечі його може бути розцінений менш небезпечним, ніж кримінальне переслідування та процедура виконання покарань.

У свою чергу, при запровадженому військовому стані в умовах збройної агресії рф проти України, ОСОБА_4 з метою уникнення від покарання, яке йому загрожує у разі встановлення його винуватості судом, може, у тому числі вчинити спроби переховування на тимчасово окупованих територіях України, або умисно «скористатися» численною евакуацією населення України з зони бойових дій або наближеної до неї, до якої відноситься й Покровська територіальна громада Донецької області, до інших територій України, тобто існують реальні підстави вважати, що остання може переховуватися від органу досудового розслідування та (або) суду.

Крім того, ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженню. Громадяни допитані слідчим в якості свідків та їх покази в подальшому будуть основоположними для доведення винуватості ОСОБА_4 перед судом. Зокрема, з огляду на положення ст. 23 КПК України (безпосередність дослідження показань судом), судом будуть братись до уваги саме ті покази свідків, які вони нададуть безпосередньо суду, а не слідчому на стадії досудового розслідування. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Враховуючи викладене, орган досудового розслідування вважає що підозрюваний ОСОБА_4 з метою зміни правдивих свідчень свідків, може здійснити спроби незаконно на них впливати, тобто існує реальний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених п. п. 1 та 3

ч. 1 ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_4 у разі доведення його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та можливість впливу на свідків - є ґрунтовними підставами для продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу виключно у вигляді тримання під вартою.

На переконання органу досудового розслідування, менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків. Так, запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки чи домашнього арешту не зможуть запобігти вищезазначеним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Прокурор у судовому засіданні прохав клопотання задовольнити, враховуючи викладені у клопотанні обставини.

Підозрюваний в судовому засіданні не заперечував проти клопотання.

Захисник в судовому засіданні підтримав позицію підзахисного.

Слідчий суддя, вислухавши сторони, вивчивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Як встановлено з матеріалів клопотання, 16 березня 2025 року, у ранковий час доби, більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , разом зі своєю сестрою ОСОБА_4 , які є особами на яких розповсюджується дія п. 11 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», перебували в гостях у своєї знайомої ОСОБА_8 , за місцем мешкання останньої за адресою: АДРЕСА_1 , де всі разом вживали спиртні напої.

Після чого, у цей же день, приблизно о 10.00 год., більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 та ОСОБА_4 повернулись до місця свого постійного мешканя за адресою: АДРЕСА_1 , де удвох продовжили вживати спиртні напої.

Під час вживання спиртних напоїв, приблизно о 11.30 год., більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, між ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , на грунті раптово виниклих особистих пеприязних відпосин у приміщенні кухонної кімнати житлового будинку сталась словесна сварка, під час якої у ОСОБА_4 раново виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, 16.03.2025, приблизно о 12.00 год., більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні кухонної кімнати вказаного будинку в положенні стоячи обличчям до потерпілої ОСОБА_4 , усвідомлюючи небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, не бажаючи настання смерті останній, але свідомо припускаючи, що від його дій вона може загинути, умисно наніс потерпілій ОСОБА_9 не менше двох ударів правою рукою в область обличчя.

Після чого, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 , схватив потерпілу ОСОБА_4 руками за одягнену на неї кофту та витягнув її з кухонної кімнати до коридору. Перебуваючи у приміщенні коридору в положенні стоячи обличчям до потерпілої ОСОБА_4 , яка також у той час перебувала у положенні стоячи до нього обличчям, ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний умисел, умисно наніс останній правою рукою не менше чотирьох ударів в область обличчя та не менше чотирьох ударів в область тім?яної частини голови ОСОБА_4 , спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді тупої травми голови, від яких остання впала й залишилась на підлозі коридору, де померла ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 13:30 годині.

Причиною смерті потерпілої ОСОБА_9 стала тупа травма голови з травматичим субдуральним крововиливом, яка відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент заподіяння і перебуває у прямому причинно-наслідковому зв?язку із настанням її смерті.

17.03.2025 в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні казаного кримінального правопорушення затримано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

18.03.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності.

Строк досудового розслідування по вказаному провадженню продовжено постановою керівника Покровської окружної прокуратури ОСОБА_10 до трьох місяців, тобто до 18.06.2025 року включно.

При вирішенні вказаного питання судом приймалось до уваги те, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя, тяжкість можливих наслідків уникнення від слідства і серйозність пред`явленого обвинувачення, необхідність попередити тиск на свідків. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний та соціальний стан особи.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігти вчинення особою правопорушення або втечу після його вчинення.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження, передбачені ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так у рішенні ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (пункті 175) зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також див. рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, SeriesA, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

При розгляді вказаного клопотання, суд виходить з того, що в наявності обґрунтована підозра про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та на даній стадії слідчий суддя не надає оцінку доказам щодо їх достатності та допустимості.

Суд вважає реальними, обґрунтованими та доведеними заявлені прокурором ризики переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків по кримінальному провадженню, незаконно впливати на інших осіб які причетні до вказаного кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та продовжити вчиняти кримінальне правопорушення.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає обґрунтованим клопотання прокурора про необхідність обрання щодо обвинуваченого виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його «пілотному» рішенні від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від 29.09.2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Жоден з більш м`яких запобіжних заходів, на переконання суду, не здатен в повній мірі нівелювати визначені вище ризики, а саме не зможе утримати ОСОБА_4 від переховування від органів досудового розслідування, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення.

Згідно з п. 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко при проти України», суворість покарання , яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду.

Викладене у сукупності дає підстави для задоволення клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст. 176-179, 182, 184, 186, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя-

п о с т а н о в и в:

Клопотання старшого слідчого СВ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Покровської окружної прокуратури ОСОБА_7 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000444 від 17.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, задовольнити.

Продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 18 червня 2025 р. включно без визначення розміру застави.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1