УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2025 Справа №607/12029/25 Провадження №1-кс/607/3398/2025

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі клопотання старшого слідчого СВ Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000487 від 10.03.2025 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Тернопіль, Тернопільської області, не одруженого, із середньою освітою, особи з інвалідністю 1 групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 15.08.2024 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч. 2 ст. 317 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробовуванням, строком на 1 рік

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч. 2 ст. 317 КК України

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшло вказане клопотання, в якому сторона обвинувачення просить застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307; ч.2 ст.317 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб, та у разі задоволення клопотання, визначити заставу 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування клопотання сторона обвинувачення вказує на те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307; ч. 2 ст. 317 КК України, а також існують ризики, зазначені у п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Наявність декількох ризиків у сукупності, які об`єктивно існують, унеможливлюють застосування менш суворих запобіжних заходів, тому жоден з таких не буде достатнім для запобігання їм та забезпечення належної поведінки підозрюваного і виконання ним своїх обов`язків, а тому просить клопотання задовольнити.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав вказане клопотання, з наведених у ньому мотивів.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 заперечили щодо клопотання та просили у його задоволенні відмовити, зсилаючись на необґрунтованість підозри та недоведеність ризиків. Також, вказали, що підозрюваний не має наміру ухилятись від слідства і суду, сам з`явився у судове засідання, не порушував інших запобіжних заходів, просили зважити на незадовільний стан здоров`я підозрюваного, який зі слів підозрюваного є особою з інвалідністю 1 групи, через хворобу не може самостійно пересуватись та у нього обмежена можливість володіти кінцівками, потребує щоденного вживання лікарських засобів, внаслідок чого неможливе його перебування в умовах СІЗО. Просили застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Слідчий суддя на підставі витягу з ЄРДР установив, що слідчим відділом Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000487 від 10.03.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч.2 ст.307; ч. 2 ст. 317 КК України.

Правоохоронними органами ставиться у провину підозрюваному ОСОБА_4 те, що ОСОБА_4 в період часу із 27.03.2025 по 01.05.2025 надавав приміщення квартири АДРЕСА_2 своїм знайомим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 для незаконного вживання наркотичних засобів та психотропних речовин, Окрім цього, 01.05.2025 ОСОБА_4 збув особливо небезпечну психотропну речовину ОСОБА_15 .

12.06.2025 ОСОБА_4 було повідомлено про підозру, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307 КК України, а саме у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, незаконному збуті особливо небезпечних психотропних речовин, вчиненому особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 317 КПК України та ч. 2 ст. 317 КК України- наданні приміщення для незаконного вживання наркотичних засобів та психотропних речовин, вчинене повторно.

Дослідивши обставини вчинення зазначених кримінальних правопорушень, не вирішуючи питання про доведеність вини, виходячи лише з фактичних обставин, які містяться в поданих та досліджених в судовому засіданні матеріалах, слідчий суддя переконався в тому, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307; ч. 2 ст. 317 КК України.

Санкцією ч.2 ст. 307 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Санкцією ч.2 ст. 317 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років з конфіскацією майна, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінальним правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307; ч. 2 ст. 317 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - обстеження публічно недоступного місця з метою встановлення технічних засобів аудіо-, відео контролю особи та аудіо-, відео контролю особи від 08.05.2025; протоколами допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 ; висновком експерта за результатами проведення експертизи матеріалів, речовин та виробів від 05.05.2025 та іншими зібраними матеріалами справи у їх сукупності.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Водночас слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

В свою чергу, підозрюваним та його захисником не наведено обставин, які б очевидно та беззаперечно вказували на непричетність ОСОБА_16 до злочинів, у вчиненні яких йому повідомлено про підозру, або необґрунтованість повідомленої підозри, на цій стадії досудового розслідування відсутні підстави вважати, що повідомлення про підозру є вочевидь необґрунтованим, а тому доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри слідчий суддя вважає передчасними.

Оцінюючи наявність ризиків, на існування яких посилається сторона обвинувачення обґрунтовуючи подане щодо ОСОБА_4 клопотання, слідчий суддя виходить із такого.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

За результатами розгляду клопотання, слідчий суддя вважає, що оглянутими матеріалами та прокурором у судовому засіданні доведено наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а саме: - п.1 ч.1 ст. 177 КПК України - переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Такий висновок ґрунтується на тяжкості злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 , який, усвідомлюючи міру покарання за вчинені ним кримінальні правопорушення, санкція яких передбачає позбавлення волі на строк від 4 до 8 років та від 6 до 10 років із конфіскацією майна, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності. На думку слідчого судді, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, адже суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Окрім того, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також, існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, підтверджується тим, що ОСОБА_4 відомі анкетні дані вказаних осіб, тому він зможе схиляти їх до дачі неправдивих показів чи відмовити від дачі показів, з метою уникнення кримінальної відповідальності. Оскільки ст. 23 КПК України встановлює принцип безпосередності дослідження показань, за змістом якого суд досліджує докази безпосередньо і показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, доказове значення у кримінальному провадженні матимуть саме ті показання свідків, які будуть надані останніми безпосередньо під час судового розгляду у судовому засіданні, а не надані ними в ході досудового розслідування.

Крім цього, слідчий суддя вважає доведеним ризик, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення (п.5 ч.1 ст.177 КПК України), оскільки ОСОБА_4 раніше судимий за злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав та доцільність застосування щодо ОСОБА_4 найсуворішого запобіжного заходу, слідчий суддя бере до уваги наступне.

У відповідності до ст.29 Конституції України та ст.ст. 176, 177, 178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст.183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

У поданому клопотанні сторона обвинувачення просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зазначивши що інші, більш м`які запобіжні заходи не забезпечать можливості запобігти існуючим ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із п. 5 ч. 2 цієї статті запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосовується до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Зважаючи на наведене вище, та за наслідками встановлених обставин при розгляді клопотання, враховує особу підозрюваного ОСОБА_4 , який має постійне місце проживання та має незадовільний стан його здоров`я, через хворобу не може самостійно пересуватись та у нього обмежена можливість володіти кінцівками, потребує щоденного прийняття лікарських засобів, та з його слів є особою з інвалідністю 1 групи, однак, не працевлаштований, не має постійного законного заробітку, винив злочин під час випробувальному строку, однак, відомостей щодо порушення підозрюваним запобіжних заходів немає, запобіганням ризиків впливати на свідків та вчинити аналогічний злочин може бути покладенням обов`язків уникати спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги недоведення прокурором необхідності застосування в даному конкретному випадку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя дійшов висновку, що у відповідності до ч.4 ст.194 КПК України щодо підозрюваного слід застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт, оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Слідчий суддя вважає, що заборона покидати цілодобово житло позбавить його можливості забезпечувати свої життєві потреби, а запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання існуючим ризикам та буде пропорційним, співмірним та таким, що не становитиме надмірний тягар, не суперечитиме вимогам КПК України, та саме цей запобіжний захід дасть можливість уникнути настання існуючих ризиків та забезпечить виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 процесуальних обов`язків.

За таких обставин, клопотання сторони обвинувачення про застосування запобіжного заходу стосовно підозрюваного ОСОБА_4 підлягає до часткового задоволення.

Крім цього, застосовуючи до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного ОСОБА_4 додаткові обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст.177, 178, 181, 183, 193, 194 - 196, 205, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання сторони обвинувачення - задовольнити частково.

Застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч. 2 ст. 317 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати житло у період доби з 23 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв. (окрім випадків увімкнення сигналу повітряної тривоги з метою прибуття до укриття) за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , до 10 серпня 2025 року.

На цей же строк покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

-з`являтися до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні;

-здати на зберігання в УДМС в Тернопільській області свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Копію ухвали для організації виконання надіслати до Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської областіОСОБА_1