1Справа № 335/239/24 1-кп/335/295/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2025 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , процесуальних прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_12 , захисника - адвоката ОСОБА_13 , потерпілого ОСОБА_14 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Запоріжжя, матеріали кримінального провадження за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001498 від 25.09.2023, за обвинуваченням:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Білозерка, Василівського району, Запорізької області, громадянина України, не одруженого, не працевлаштованого, військовослужбовця, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 27.01.2025 Заводським районним суд м. Запоріжжя, за ч. 5 ст.407 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до покарання у вигляді арешту строком на чотири місяці з відбуванням покарання на гауптвахті,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акту, солдат військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_12 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши злочин проти власності за наступних обставин.

03 вересня 2023 року, приблизно о 18.00 год., ОСОБА_12 , перебуваючи за адресою м. Запоріжжя, вул. Патріотична біля будинку № 80, реалізовуючи свій попередній злочинний намір, переслідуючи корисливі мотиви, з метою наживи та протиправного заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, усвідомлюючи, що на території України введено воєнний стан, скориставшись тим, що за його діями не спостерігають сторонні особи, шляхом вільного доступу таємно викрав з кишені потерпілого ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мобільний телефон марки "Xiaomi Redmi 10 6" 6/128G6, в корпусі сірого кольору, іmеі 1: НОМЕР_2 , іmеі 2: НОМЕР_3 , вартість якого згідно висновку експерта складає 4 997,84 грн. У подальшому, ОСОБА_12 з викраденим майном зник з місця вчинення кримінального правопорушення, чим спричинив ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , майнової шкоди на суму 4 997,84 грн.

Органом досудового розслідування умисні дії ОСОБА_12 кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази, які представлені стороною обвинувачення і докази, які зібрані у ході судового розгляду, оцінивши їх, вислухавши пояснення обвинуваченого, потерпілого, свідків, суд приходить до наступних висновків.

Допитаний у судовому засідання обвинувачений ОСОБА_12 вину не визнав у повному обсязі, зазначив, що він не вчиняв інкримінованого йому злочину, та відмовився надавати показання, користуючись ст.63 Конституції України.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_14 , суду пояснив, що 03.09.2023 ввечері, перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння, зустрів чоловіка, якого взагалі не пам`ятає та впізнати не зможе, з яким почав спілкуватися. У подальшому, пам`ятає, що цей чоловік перебував у нього в квартирі. Потерплий вийшов в іншу кімнату, а коли повернувся чоловіка вже не було, а також він зрозумів, що відсутній належний йому мобільний телефон. Він вибіг на вулицю, однак там нікого вже не було, у зв`язку із чим і викликав поліцію. Також, зазначив, що обвинувачений ОСОБА_12 йому не знайомий, ніколи його не бачив. У ході допиту, пояснив, що за його участі ніякі слідчі дії не проводилися, слідча приїздила до нього на роботу, показувала якісь фото, на що він неодноразово повідомляв, що не пам`ятає як виглядав чоловік, з яким він познайомився 03.09.2023. Слідча надавала підписувати якісь документи (бланки), зміст яких не знає, оскільки не читав, він їх підписав. У подальшому, викрадений мобільний телефон у відділі поліції забрала його дружина.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 , яка є дружиною потерпілого, суду пояснила, що 03.09.2023 перебувала у м. Дніпро, зателефонувала чоловіку ОСОБА_14 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та повідомив її, що він вдома на балконі п`є каву із чоловіком, якого назвав «ОСОБА_20». Пізніше приїхала додому, чоловік перебував на вулиці, піднялася до квартири та потім викликала поліцію. Зі слів свого чоловіка, їй відомо, що до нього на роботу приїздила слідча. Викрадений мобільний телефон чоловіка їй віддали у відділі поліції.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 , суду пояснила, що з 2016 року по теперішній час працює у ВП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області. Щодо підписання протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.11.2023 та від 20.12.2023, у якості понятої, зазначила, що обставин складання цих протоколів не пам`ятає, підтвердила справжність своїх підписів у протоколах. При цьому, пояснила, що знайома із слідчим відділу поліції ОСОБА_17 , яка часто її залучала у якості понятої по кримінальним провадженням, та не завжди вона приймала участь у вказаних слідчих дія, а лише підписувала заповнені протоколи. Напевно, що вказані протоколи, де містяться її підписи, також підписала без прийняття участі у вказаних слідчих діях.

При допиті вказаного свідка, потерпілий ОСОБА_14 , на запитання суду, відповів, що дану особу ( ОСОБА_16 ) ніколи не бачив та у її присутності нічого не підписував, стверджуючи що підписав якісь документи на своєму робочому місці, які йому для підпису надала слідча.

У судовому засіданні було досліджено наступні письмові докази, які надано стороною обвинувачення.

Висновок експерта Дніпропетровського НДІСЕ Запорізьке відділення №881-23 складений 18.12.2023 за результатами проведення судової товарознавчої експертизи у кримінальному провадження, проведеного на підставі постанови слідчого від 14.11.2023, за висновком якої встановлено ринкову вартість мобільного телефону Redmi 10 2022 в корпусі сірого кольору, яка станом на 03.09.2023 складає 4 997,84 грн. (а.к.п.106-111).

Індивідуальну частину Договору про надання фінансового кредиту та застави №23003677 від 03.09.2023 укладеного між ПТ «Климчук і компанія «Ломбард Капітал» та клієнтом ОСОБА_18 , предметом застави якого є мобільний телефон Xiomi Redmi 10 6/128 GB (2022). (а.к.п.113).

Протокол огляду предмета складеного слідчим 29.11.2023, відповідно до якого оглянуто Договір про надання фінансового кредиту та застави №23003677 від 03.09.2023 укладеного між ПТ «Климчук і компанія «Ломбард Капітал» та клієнтом ОСОБА_18 . (а.к.п.115).

Постанову слідчого про визнання речових доказів та долучення до матеріалів кримінального провадження від 29.11.2023, якою Договір про надання фінансового кредиту та застави №23003677 від 03.09.2023 - визнано речовим доказом. (а.к.п.116).

Протокол огляду відеозапису з додатками (фото та диском) складеного слідчим 29.11.2023, відповідно до якого оглянуто інформацію, яка міститься у відео файлі з відеокамери, яка розташована в приміщенні ломбарду ПТ «Климчук і компанія «Ломбард Капітал» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд.1. (а.к.п.117-110). Вказаний диск, відповідно постанови слідчого від 29.11.2023 - визнано речовим доказом. (а.к.п.120).

Відеозапис який міститься на вказаному диску відтворено у судовому засіданні, з якого встановлено, що 03.09.2023 свідок ОСОБА_18 у приміщенні ломбарду укладає договір та передає мобільний телефон.

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_18 від 22.11.2023 складений слідчим ОСОБА_17 , за змістом якого свідок ОСОБА_18 впізнає особу на фото №3 ( ОСОБА_12 ), як особу в якої він купив мобільний телефон. (а.к.п.121-122).

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_14 , за змістом якого потерпілий впізнає особу на фото №1 ( ОСОБА_12 ), як особу яка викрала його мобільний телефон. (а.к.п.123-125).

Судом в умовах повної змагальності процесу досліджені в повному обсязі всі докази, надані стороною обвинувачення, встановлено, що можливість збирання інших доказів вичерпані, що визнано сторонами процесу, які підтвердили відсутність у них доповнень та інших доказів.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

Прокурор у судових дебатах просив визнати ОСОБА_12 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі. Вирішити питання про речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні. При цьому, вважав винуватість обвинуваченого ОСОБА_12 доведеною в ході судового розгляду належними та допустимими доказами наданими суду, зокрема даними, що містяться в наданих сторонах обвинувачення процесуальних джерелах доказів.

Захисник ОСОБА_13 , яка діяла в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , просила визнати останнього невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та виправдати, у зв`язку із недоведеністю винуватості ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України і вичерпано можливості отримання доказів для цього. Захисник зазначає, що стороною обвинувачення жодним доказом не доведено винуватість ОСОБА_12 . Досліджені докази, а саме протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, є недопустимими доказами, які не можуть братися до уваги. Інші докази не свідчать про причетність ОСОБА_12 до вчинення інкримінованого злочину.

Згідно із ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення дійшов висновку про відсутність достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у зв`язку із наступним.

Так, відповідно до п.п. 18-19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" слідує, що при розгляді кримінальних справ має суворо додержуватись закріплений у ч. 1 ст. 62 Конституції принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини обвинувальним вироком суду.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» судам вказано на недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

У п. 45 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17 червня 2011 року зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпції щодо фактів.

Європейський суд з прав людини у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» вказував, що рівень певності, якого має досягати суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», є важливим для постановлення справедливого рішення.

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Отже, обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.

Таким чином, правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя. Завдяки даному правилу досягається об`єктивна істина, так як обвинувачення ґрунтується тільки на безсумнівних доказах і безспірних фактах.

Згідно з ч. 2 та ч. 4 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.

Ст. 373 КПК України передбачено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форми вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підстав яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до п.п.4, 5 п.3.2 рішення Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі, та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Так, дослідивши докази надані стороною обвинувачення, суд звертає увагу на покази потерпілого ОСОБА_14 , який у судовому засіданні пояснив, що обвинувачений ОСОБА_12 йому не знайомий та він його бачить вперше. Особу, яка перебувала 03.09.2023 у нього в квартирі та після чого зник його мобільний телефон, не пам`ятає та впізнати не зможе, про що також зазначав у ході досудового розслідування слідчому. Щодо обставин впізнання особи за фотознімками, пояснив, що слідчий, яка приїздила до нього на роботу, показувала йому якісь фото, але він зазначав, що нікого впізнати не може, оскільки не пам`ятає. При цьому, пояснив, що якісь папери, які йому надано було слідчим підписував, але які - не знає, оскільки не читав їх. Підписання документів відбувалося на його робочому місці за участі лише слідчого, інших осіб не було.

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.12.2023, за участі потерпілого ОСОБА_14 , за змістом якого потерпілий впізнає особу на фото №1 ( ОСОБА_12 ), як особу яка викрала його мобільний телефон, суд вважає недопустимим доказом, з огляду на наступне.

Так, ураховуючи такі покази потерпілого, судом вжито ряд заходів щодо виклику для допиту у судовому засіданні учасників процесуальної дії, а саме: слідчого СВ ВП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_17 , якою проведено вказану слідчу (процесуальну) дію та складений протокол, та понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_19 .

Слідчий ОСОБА_17 та понята ОСОБА_19 у судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином, вжитими судом заходами у судове засідання не доставлені.

Понята ОСОБА_16 , яка була допитана у судовому засіданні, в якості свідка, пояснила, що обставин складання вказаного протоколу від 20.12.2023 не пам`ятає, підтвердила справжність свого підпису у цьому протоколі, та зазначила, що неодноразово підписувала такі протоколи за проханням слідчого без проведення такої слідчої дії, та напевно цей протокол був також підписаний нею без проведення слідчої дії за її участі.

Отже, вказаний протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.12.2023 за участі потерпілого, не може бути визнаний допустимим доказом, оскільки отриманий з порушенням порядку, встановленому ст. 104, 223, 228, 231 КПК України.

Також, суд вважає недопустимим доказом і протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.11.2023 за участі свідка ОСОБА_18 , за змістом якого свідок впізнає особу на фото №3 ( ОСОБА_12 ), як особу в якої він купив мобільний телефон, за аналогічних підстав, оскільки вказаний документ складений тим же складом учасників.

При цьому, свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні не допитувався, оскільки у судове засідання не з`явився. Судом та прокурором вживалися ряд заходів забезпечення вказаного свідка у судове засідання, однак не призвели до бажаного результату. У подальшому, прокурором повідомлено інформацію про те, що місцезнаходження ОСОБА_18 встановити не можливо, оскільки відповідно до відомостей з ЄРДР №40001523 від 10.10.2024 останній, будучи військовослужбовцем, вважається зниклим.

Показання свідка ОСОБА_15 , яка не була очевидцем певних подій, та інші досліджені судом докази (Договір про надання фінансового кредиту та застави від 03.09.2023 та відеозапис з приміщення ломбарду від 03.09.2023) не містять жодних даних або інформації, яка б підтверджувала причетність ОСОБА_12 до скоєння інкримінованого йому злочину передбаченого ч.4 ст. ст.185 КК України за обставин викладених в обвинувальному акті. Таким чином, вказані докази суд вважає неналежними доказами.

Отже, в судовому засіданні жодною особою не підтверджено факту вчинення ОСОБА_12 злочину, описаного в обвинувальному акті, та жодний доказ не свідчить про його причетність до вчинення злочину, а відтак і не доведено винуватість обвинуваченого в вчиненні інкримінованого йому злочину.

Враховуючи, те, що достатні та достовірні дані, які б поза розумним сумнівом підтверджували вчинення ОСОБА_12 таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану, стороною обвинувачення суду не надані, а відсутність належних, достовірних та достатніх доказів про обставини, що згідно ст.91 КПК України підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні, свідчать про наявність достатнього сумніву щодо вчинення обвинуваченим даного злочину, який в силу ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України тлумачиться на його користь. При цьому, протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.11.2023 та від 20.12.2023, як докази, які визнані судом недопустимими доказами, не можуть бути покладено в основу обвинувального вироку, а тому обвинуваченого у вчиненні вказаного злочину слід виправдати, у зв`язку із недоведеністю його участі у його вчиненні.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях (у справах "Авшар" проти Туреччини", "Ухань проти України", «Козинець проти України") неодноразово повторював, що при оцінці доказів суд має керуватися критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Виходячи з цих засад, тягар доказування винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення покладається на сторону обвинувачення. У разі, якщо розумні сумніви щодо існування обставин, на яких ґрунтується обвинувачення, не були виключені дослідженими в суді доказами, обвинувачений користується перевагами розумного сумніву і має бути виправданий через не спростовану презумпцію невинуватості.

Разом з тим, як зазначалося вище, стороною обвинувачення не надано достатньо вагомих, чітких та узгоджених доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_12 . Суд, оцінивши докази у кримінальному провадженні кожний окремо та в їх сукупності, приходить до висновку про те, що обвинувачення ґрунтується на припущеннях, а тому у відповідності до ст. 62 Конституції України не може вважатися доведеним.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Таким чином, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши всі докази, надані як стороною обвинувачення так і стороною захисту в їх сукупності, приходить до висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано безсумнівних, допустимих та належних доказів того, що ОСОБА_12 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану, а тому суд дійшов висновку про необхідність виправдання ОСОБА_12 , у зв`язку з недоведеністю винуватості в причетності до вчинення злочину у якому він обвинувачується.

Запобіжний захід у вказаному кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_12 не обирався.

Процесуальні витрати за проведення експертизи слід віднести за рахунок держави.

Речові докази вирішити у порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 368-371, 373-376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України, та виправдати за недоведеністю вчинення ним зазначеного злочину.

Процесуальні витрати за проведення експертизи №881-23 від 18.12.2023 у розмірі 1514,56 грн. - віднести за рахунок держави.

Речові докази:

-Договір про надання фінансового кредиту та застави № від 03.09.2023, який долучений до матеріалів кримінального провадження - залишити в матеріалах судової справи ЄУН 335/239/24;

-DVD-R диск з відеозаписом з приміщення ломбарду ПТ «Климчук і Компанія Ломбард Капітал», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 1, який долучений до матеріалів кримінального провадження - залишити в матеріалах судової справи ЄУН 335/239/24.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Вознесенівський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

У судовому засіданні проголошено резолютивну частину вироку, відповідно до ч.15 ст.615 КПК України.

Копія повного тексту вироку після проголошення резолютивної частини вручається учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1