Справа № 467/792/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2025 року слідчий суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції між Арбузинським районним судом Миколаївської області та прокурором ОСОБА_3 клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 , погоджене начальником Первомайського відділу Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , внесене в рамках кримінального провадження № 0000072 від 25 травня 2025 року, про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

Старший слідчий СВ ВП №1 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області внесла на розгляд слідчого судді Арбузинського районного суду Миколаївської області клопотання про обрання підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, попередньо погодивши це звернення із прокурором.

Необхідність утримання ОСОБА_4 під вартою слідчий умотивувала тим, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, зокрема, у зберіганні та збуті бойових припасів без передбаченого законом дозволу, з метою власного збагачення, про що у розпорядженні слідства мається ряд доказів.

Паралельно слідчий вказала, що існують передбачені ст.177 КПК України ризики, дійсність яких зашкодить кримінальному провадженню, у разі якщо ОСОБА_4 не буде утримуватись під вартою, зокрема, це: 1) ризик переховування від слідства і суду; 2) ризик перешкодити кримінальному провадженню; 3) ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Обрання ОСОБА_4 менш суворого запобіжного заходу, на думку слідства, не забезпечить кримінальному провадженню його адекватний перебіг у розумні строки та відповідно до норм КПК України.

Позиція учасників провадження

В судовому засіданні, у якому розглядалось вказане клопотання, слідчий повністю підтримала своє звернення і просила забезпечити кримінальне провадження шляхом обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, ураховуючи й те, що він не має стабільного і постійного місця проживання та будучи військовослужбовцем, самовільно залишив місце розташування військової частини.

Прокурор, у свою чергу, підтримав позицію слідчого.

Захисник в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив, просив обрати ОСОБА_4 цілодобовий домашній арешт, посилаючись, зокрема, на те, що вказані у клопотанні ризики не підтверджені належним чином, а сама підозра, по суті, підтверджена лише висновком експерта, який сам по собі ще не вказує на причетність до учинення кримінального правопорушення.

Натомість, підозрюваний має неповнолітню дитину, має зареєстроване місце проживання, підтримує відносини з колишньою дружиною, за місцем проживання якої має змогу утримуватись під домашнім арештом.

Тим більше, що місцева рада видала довідку про проживання підозрюваного за цією адресою, що вказує на стабільність його зв`язку із цією адресою.

Даних про СЗЧ з боку підозрюваного слідство не надало, у той час, як сам по собі факт самовільного залишення в/ч не створює складу кримінального правопорушення.

Вплинути на кримінальне провадження іншим чином підозрюваний не має змоги, так як свідків у ньому немає, а той, що допитаний слідчим, швидше за все, є легендованим, що виключає можливість впливати на нього.

Вчинення іншого кримінального правопорушення є неможливим, так як в ході обшуку слідчим було вилучено усі предмети, що можуть бути речовими доказами. А втеча на непідконтрольну територію військовослужбовцем виключається.

Натомість, як вказав захисник, ОСОБА_7 проходить військову службу від самого початку повномасштабного вторгнення, має нагороди, отримує заробітну плату та виплати за отримані нагороди, що вказує на наявність у нього джерел для існування.

Підозрюваний підтримав зазначені захисником обставини, додатково вказав, що ніякого кримінального правопорушення не вчиняв, а вилучені в ході обшуку патрони йому підкинули.

Виразив готовність нести тягар домашнього арешту за місцем проживання колишньої дружини і запевнив про відсутність у нього намірів перешкоджати кримінальному провадженню будь яким чином.

Мотиви, із яких виходив суд при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався у ракурсі встановлених обставин із даного питання

Слідчий суддя, з`ясувавши позицію учасників провадження, з урахуванням положень КПК України, що регламентують вирішення питань щодо запобіжних заходів, проаналізувавши у системному зв`язку усі наявні на час розгляду клопотання відомості, які мають пряме та опосередковане значення для вирішення порушеного перед ним питання, обговоривши доцільність/недоцільність застосування найсуворішого із запобіжних заходів, можливість/неможливість дії менш суворих із них, керуючись законом, за своїм внутрішнім переконанням, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності і допустимості, і сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, установив таке.

І. Перевірка дотримання загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі й щодо можливості їх застосування конкретно у цьому провадженні

Тримання під вартою є один із видів запобіжних заходів, які, у свою чергу, є заходами забезпечення кримінального провадження (п.9 ч.2 ст. 131, п.5 ч.1 ст. 176 КПК України).

Клопотання, що розглядається подане до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що відповідає приписам п.1 ч.2 ст. 132 КПК України.

Сторони кримінального провадження на виконання вимог ч.6 ст. 132 КПК України подали слідчому судді докази щодо обставин, на якій вони посилаються.

Згідно ч.7 ст. 132 КПК України до клопотання додано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

Слідчий суддя в результаті аналізу позицій учасників провадження та наданих ними доказів у сукупності приходить до висновку про можливість застосування запобіжного заходу у цій справі, зокрема, через доведеність того, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо учинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, тобто, підозра у вчиненні ним тяжкого злочину (ч.5 ст. 12 КК України).

Адже за ч. 3 ст. 5 Конвенції існування «обґрунтованої підозри» у вчиненні затриманою особою кримінального правопорушення є необхідною умовою (conditio sine qua non) тримання під вартою.

Слідчий суддя, тестуючи відповідно до сформованих ЄСПЛ критеріїв обґрунтованість висунутої у цій справі підозри, вказує, що у даному випадку досягнуто стандарту «обґрунтована підозра», оскільки фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача у тому, що підозрюваний міг вчинити кримінальне правопорушення.

Обставини, якими обґрунтовується затримання у цьому провадженні, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис ч.1 ст. 263 КК України.

Водночас, обґрунтованість підозри у цьому провадженні не встановлена in abstracto і не ґрунтується на суб`єктивних припущеннях. Адже, допит свідка, результати обшуку за місцем мешкання підозрюваного, висновок експерта у сукупності вказують про наявність у житлі підозрюваного боєприпасів та їх збут за одночасної відсутності у нього наданого державною дозволу на їх володіння.

Ураховуючи й те, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою імовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні

У цій справі слідчим суддею установлено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь обмеження прав підозрюваного, так як неможливо досягти поставлених цілей іншими, менш обтяжливими способами і засобами.

Такі висновки слідчий суддя зробив, виходячи, зокрема, із сукупності фактів та інформації, що фігурують у цьому провадженні щодо особи підозрюваного, та обставин учиненого ним діяння, у тому числі й тяжкості інкримінованого йому правопорушення, серед іншого, й інформації про збут боєприпасів у великій кількості в умовах воєнного стану; відсутності стабільного місця проживання у підозрюваного.

3) може бути виконане завдання, для виконання якого орган досудового розслідування ініціює розгляд клопотання

Так, слідчий суддя установив, що орган досудового розслідування має на меті убезпечити кримінальне провадження від недопустимої поведінки підозрюваного у його межах та у зв`язку із його існуванням, у тому числі й провести ефективне розслідування у розумні строки і за встановленою КПК процедурою. А таке через перебування підозрюваного на волі, з урахуванням його особи та у сукупності із обставинами учинення ним правопорушення, а так само і існуючими ризиками із числа передбачених ст. 177 КПК України, може бути важко досяжним, принаймні, на цьому етапі.

Відповідно, забезпечення кримінального провадження у спосіб, що запропонований у клопотанні, сприятиме виконанню завдань досудового розслідування у тому числі й визначених ст. 2 КПК України, серед яких є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За наслідками аналізу вказаних вище обставин, слідчий суддя приходить до висновку про можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження у цій справі.

Оцінюючи можливість застосування до підозрюваного безпосередньо запобіжного заходу виді тримання під вартою, слідчий суддя вказує на таке.

ІІ. Щодо наявності/відсутності підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою

Відповідно до приписів ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; 2) наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, слідчий судді установив при аналізі можливості застосування заходів забезпечення кримінального провадження у цілому відносно цієї конкретної справи.

Тому слідчий суддя переходить до оцінки вказаних у клопотанні ризиків на предмет їх дійсності і одночасної доведеності стороною, яка зажадає утримання підозрюваного під вартою.

При цьому, ризики передбачені у ч.1 ст. 177 КПК України і у цьому провадженні, суб`єкта звернення, полягають у можливості з боку підозрюваного/обвинуваченого: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

3) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.

Одночасно з оцінкою ризиків, і з тим, щоб визначити їх дійсність та істотність, а так само і ступінь ймовірності їх реалізації підозрюваним, слідчий суддя враховує й сукупність обставин із числа передбачених ст. 178 КПК України, а саме: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Щодо відомостей про підозрюваного

У цьому контексті слідчий суддя установив про підозрюваного такі відомості: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років; на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває; не одружений на цей час; на утриманні неповнолітніх/непрацездатних осіб не має; не працевлаштований; військовослужбовець; неодноразово нагороджувався за бойові заслуги; учасник АТО; має зареєстроване місце проживання, однак, за адресою чужих для нього людей; фактично проживає не за місцем реєстрації; не судимий, але 4 рази притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності; наявні відомості про СЗЧ підозрюваним, проте, відсутні дані про повідомлення йому відповідної підозри; отримання доходу у розмірі 40 000,00 грн. внаслідок вчинення протиправних дій за щойно пред`явленою йому підозрою.

Щодо ризику втечі

Оцінюючи ризик переховування від слідства та суду, слідчий суддя враховує, зокрема, суворість покарання, яке загрожує особі у випадку визнання її винною.

Але як неодноразово зазначав ЄСПЛ у своїх рішеннях, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня. («Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), § 106, «Летельє проти Франції», п. 43). Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами.

До таких факторів слідчий суддя відносить і особистість підозрюваного. Бо ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови»).

Додатково у межах оцінки ризику втечі слідчий суддя враховує й обставини вчинення злочину, у якому підозрюється ОСОБА_4 , та його поведінку після припинення протиправного діяння. Зокрема, що він не визнає своєї причетності до описаних у повідомленні про підозру подій.

Та оскільки при визначенні ризику втечі немає єдиної формули, то кожного разу треба детально досліджувати всі наведені обставини, враховувати наявність або відсутність фактів, які мають значення.

Тому слідчий суддя, з огляду на об`єктивні обставини життя підозрюваного та у сукупності з даними про його репутацію у місці проживання та служби, наявність даних про СЗЧ ним, у тому числі відсутність утриманців та нестабільність місця проживання, вважає підтвердженим ризик втечі з досить високою ймовірністю його реального настання. Ураховуючи й обставини учинення ним діяння, у якому він підозрюється, зокрема, щодо фактів збуту боєприпасів, тим паче в умовах воєнного стану, коли контроль за їх використанням стає утрудненим.

Щодо ризику перешкодити кримінальному провадженню

Наявність ризику перешкодити кримінальному провадженню слідчий суддя оцінює через призму можливості підозрюваним вчинити дії, які можуть ускладнити або унеможливити проведення досудового розслідування чи судового розгляду справи. Це включає в себе заходи, які спрямовані на приховування доказів, сплив на свідків, ухилення від виклику до слідчого чи суду. Загалом, усі дії, що перешкоджають встановленню істини та справедливому вирішенню справи.

Тут слідчий суддя бере до уваги те, що слідство на цей перебуває на його початковому етапі і слідчі дії тривають. Наразі слідство має у своєму розпорядженні показання одного свідка, у той час, як перебіг протиправної діяльності підозрюваного може вказувати на наявність й решти свідків, від яких слідство ще не отримало показань.

Це створює ризик того, що підозрюваний з високою ймовірність може вплинути на них з метою схилення на свою користь, усвідомлюючи, зокрема, й тяжкість покарання, що загрожує йому у разі засудження.

Слідчий суддя, при цьому, виходить із встановленого КПК України порядку отримання показань від свідків на різних етапах кримінального провадження, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті. Тим самим, не виключена ймовірність того, що підозрюваний, не будучи обмеженим у спілкуванні із свідками, яким відомі обставини вчинення злочину, може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення кримінальної відповідальності. Тобто, наявність ризику впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

З огляду на таке, слідчий суддя визнає цей ризик дійсним.

Відносно ризику учинити інше кримінальне правопорушення

Слідчий суддя вважає, що установлений дійсний ризик впливу на свідків, апріорі, вказує й на дійсність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення. Зокрема, стаття 386 КК України стосується перешкоджанню з`явленню свідка, потерпілого, експерта, примушуванні їх до відмови від давання показань чи висновку.

Наразі підозрюваний перебуває за межами розташування військової частини, у якій він проходив службу, що позбавляє його можливості отримувати винагороду за службу. Інших джерел існування у підозрюваного слідчий суддя не установив.

Крім цього, слідчий суддя зважає на те, що підозрюваний хоч і не судимий на цей час, однак має місце інформація про факти неодноразового притягнення його до кримінальної відповідальності за учинення злочинів проти власності.

До цього ж, слідчим суддею береться до уваги те, що підозрюваний не самостійно припинив злочинну діяльність, а через затримання його поліцією, що побічно вказує на можливість продовження ним злочинної діяльності.

Відповідно, слідчий суддя вважає наявними достатні підстави вважати, що і цей ризик є реально підтвердженим.

Слідчий суддя звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) й було використано для перевірки наявності ризиків, вказаних суб`єктом звернення у клопотанні, у цьому кримінальному провадженні щодо підозрюваного.

З огляду на таке, слідчий суддя вважає наявними підстави для застосування запобіжного заходу, позаяк, установив обґрунтованість підозри відносно ОСОБА_4 та реальність настання зазначених заявником ризиків.

Перевірка можливості застосування безпосередньо запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного

Відповідно до п.4 ч.2 ст. 183 КК України запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований до ОСОБА_4 , як до до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Безпосередньо саме клопотання у цілому відповідає вимогам ч.1,3 ст. 184 КПК України.

Вимог ч.2 ст. 184 КК України було дотримано, про протилежне захист не заявляв.

Обставини, окреслені ст.185 КК України, не мали місця у цій справі.

Отже, слідчий суддя не установив порушення загальних правил застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного.

Відповідно, має перейти до аналізу можливості/неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є:

1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідчий суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. 1 -3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладене слідчий суддя у ракурсі установлених фактичних обставин вважає, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки та зможе запобігти ризикам, які передбачені статтею 177 КПК, та які були встановлені у цій справі.

Більш м`які запобіжні заходи, з огляду на особу підозрюваного, його моральність і репутацію, обставини учинення ним кримінального правопорушення, не зможуть убезпечити кримінальне провадження від настання установлених у цій справі ризиків.

Зокрема, особисте зобов`язання з урахуванням відсутності у підозрюваного стабільного місця проживання не зможе гарантувати дотримання ним процесуальних обов`язків, а так само й не убезпечить свідків від можливого неправомірного впливу на них.

Задля застосування особистої поруки, то у слідчого судді не має на цей час відомостей, що існують визначені ст. 180 КПК України передумови для її застосування.

Домашній арешт у цьому провадженні, знову ж таки, з урахуванням обставин учиненого правопорушення та особи підозрюваного, не матиме достатньої убезпечувальної дії у цій ситуації. З урахуванням й того, що зв`язки підозрюваного з місцем проживання не є стабільними у тій мірі, яка б давала змогу дійти висновку про можливість утримання у умовах домашнього арешту. А відсутність стабільних джерел доходу у підозрюваного покладе тягар його утримання на інших осіб, із якими його зв`язки не є достатньо тісними.

Як наслідок, слідчий суддя констатує, що суб`єктом звернення із цим клопотанням повністю доведено, як наявність підстав для застсоування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, а саме: можливості переховуватись, перешкодити кримінальному провадженню та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно, слідчий суддя не знаходить підстав для відмови у задоволенні цього клопотання.

Мотиви відхилення доводів захисту

Слідчий суддя відмічає, що ним узято до уваги наявність нагород підозрюваного за бойові заслуги. Разом із тим, слідчий суддя бере до уваги, що підозрюваний залишив місце служби, знаходиться поза межами військової частини без установлених законом підстав. А сам факт наявності нагород не здатний нівелювати установлені реальні ризики, настання яких істотно зашкодить перебігу кримінального провадження.

Слідчий суддя попередньо дійшов висновку про недієвість і неможливість застосування домашнього арешту у цій справі, принаймні, на початковому етапі слідства.

Відповідно, слідчий суддя відхиляє доводи захисту про надуманість зазначених у клопотанні ризиків, позаяк, установив гіпотетичну ймовірність їх настання з огляду на особу підозрюваного і обставини вчинення ним правопорушення.

Про застосування застави

Разом із цим, слідчий суддя вважає за необхідне обрати підозрюваному альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Випадків, установлених ч.4 ст. 183 КПК України у цьому провадженні немає.

Тож, слідчий суддя переходить до визначення розміру застави для підозрюваного.

За правилами ч.4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Разом із цим, межі розміру застави установлені у частині п`ятій статті 182 КПК України.

Так, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тому слідчий судді, беручи до уваги обставини учинення кримінального правопорушення, зокрема, достатні підстави вважати, що підозрюваний збув бойові припаси за грошову винагороду; відсутність у нього стабільних джерел доходу і осіб; відсутність сім`ї і утриманців; установлених відносно підозрюваного ризиків, із числа передбачених ст.177 КПК України, у тому числі їх реальності; вважає, що застава у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб повинна достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Водночас, така застава не може бути завідомо непомірна для нього.

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб становить 3 028,00 грн.

Отже, за наслідками розгляду внесеного на розгляд клопотання слідчий суддя приходить до висновку про його задоволення, однак із обранням альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 1-2, 7-29, 131, 132, 176-178, 182-184, 186, 196, 197 369-372, 376 КПК, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах 60 діб, а саме: до 28 серпня 2025 року включно.

Визначити підозрюваному ОСОБА_4 заставу у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 90 840 (дев`яносто вісімсот сорок) грн. у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на рахунок: отримувач ТУ ДСА України в Миколаївській області, рахунок отримувача UA0016294, банк отримувача - ДКСУ, м. Київ, код банку отримувача (МФО) 820172, , призначення платежу: залогові кошти на депозитний рахунок ТУ ДСА України від заставодавця (прізвище, ім`я, по батькові повністю), згідно ухвали Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01 липня 2025 року по справі 467/792/25 за ОСОБА_4 .

Підозрюваний ОСОБА_4 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі визначеному в ухвалі суду, протягом строку її дії.

У разі внесення застави зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати до слідчого, прокурора за першою вимогою у рамках цього кримінального провадження та, у відповідності до положень ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту - м. Південноукраїнськ без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, залежно від стадії кримінального провадження;

4) утриматися від спілкування зі свідками, окрім, як під час процесуальних (слідчих) дій;

5) здати при наявності на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначити термін дії обов`язків, покладених слідчим суддею, у разі внесення застави до 28 серпня 2025 року включно.

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави, підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Будь-які твердження чи заяви підозрюваного, зроблені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, не можуть бути використані на доведення винуватості у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, або у будь-якому іншому правопорушенні.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_8