ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1864/24 Номер провадження 11-кп/814/1273/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000205, за апеляційними скаргами прокурора Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_8 - захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 11 лютого 2025 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, Полтавської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не одруженого, дітей не має, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 15 грудня 2023 року Ленінським районним судом м. Полтави за ч. 1 ст. 289, ч. 4 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 15 грудня 2023 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 2 місяці.

Строк відбування покарання встановлено рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 14 квітня 2024 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 14 квітня 2024 року до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без змін - тримання під вартою.

Скасовано накладений арешт на майно, вирішено порядок стягнення судових витрат та долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, 14 квітня 2024 року, приблизно о 09 годині 20 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись на відкритій ділянці місцевості по вулиці Михайла Драгоманова в місті Полтаві, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом, з метою власного збагачення за рахунок злочинної діяльності, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до велосипеда синього кольору вартістю 2646,33 гривень, який був розміщений на поверхні землі вищевказаної ділянки місцевості та продовжуючи свої протиправні дії, вважав, що діє таємно, почав піднімати велосипед, в цей час, умисні протиправні дії ОСОБА_7 були помічені потерпілим ОСОБА_10 , який є власником велосипеда та знаходився неподалік від місця де його залишив.

ОСОБА_7 , ігноруючи зауваження та законні вимоги потерпілого ОСОБА_10 припинити злочинні дії, розуміючи, що його дії помічені та набули відкритого характеру, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом, з метою власного збагачення за рахунок злочинної діяльності, підняв велосипед, сів на нього і розпочав рух, при цьому потерпілий ОСОБА_10 намагався наздогнати ОСОБА_7 та побіг за ним, однак ОСОБА_7 поїхав із місця події, відкрито викравши вказане майно, незважаючи на те, що потерпілий кричав йому у слід зупинитись та повернути зазначений велосипед.

Після чого, ОСОБА_7 разом з викраденим майном, власником якого є потерпілий ОСОБА_10 , з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 8 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 15.12.2023, остаточно призначивши ОСОБА_7 покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та не оскаржуючи фактичних обставин кримінального правопорушення, вирок є незаконним, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вказує, що призначаючи покарання суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, ОСОБА_7 вини у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав, після засудження за тяжкий та нетяжкий корисливі злочини на шлях виправлення не став та в період іспитового строку вчинив нове тяжке корисливе правопорушення, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що судом визнано обтяжуючою обставиною у відповідності до ст. 67 КК України, перед потерпілим не вибачився, поводив себе зухвало, не сприяв досудовому розслідуванню, не розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні та протягом усього судового розгляду змінював показання.

Також зазначає, що місцевий суд безпідставно визнав як обставину, що пом`якшує покарання молодий вік обвинуваченого, оскільки на момент вчинення злочину ОСОБА_7 досяг 25 років, мав не зняту і не погашену судимість, пройшов службу у ЗСУ, тобто мав певний життєвий досвід, а тому вказаний вік не міг вплинути значним чином на поведінку засудженого.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 - захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, ухвалити новий, яким перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 4 ст. 186 КК України на ч. 4 ст. 185 КК України.

Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 закрити на підставі п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Вказує, що показання потерпілого ОСОБА_11 , під час судового засідання не узгоджуються з його показаннями під час проведення слідчого експерименту.

Зазначає, що викладені у вироку показання свідка ОСОБА_12 повністю узгоджуються з показаннями ОСОБА_7 щодо відстані приблизно 30 метрів від парковки, де знаходився його автомобіль, до місцезнаходження велосипеда, залишеного на узбіччі дороги потерпілим, однак не узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який, нібито пробіг 50 метрів, переслідуючи крадія велосипеда, бо за таких обставин потерпілий минув би автомобіль свідка і пробіг іще 20 м.

Крім того зазначає, що показання свідка ОСОБА_12 , викладені судом у вироку, не відповідають їх точному змісту, оскільки суд не зазначив, що свідок не бачив потерпілого ОСОБА_11 у той час, коли ОСОБА_7 сів на велосипед і поїхав по дорозі, а пізніше потерпілий підійшов до його автомобіля зі сторони житлових будинків, а не збоку обочини дороги, де залишив велосипед та, нібито, рвав траву, а потім гнався за ОСОБА_7 50 метрів.

Вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 слід кваліфікувати як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, а саме, скоєння закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, враховуючи, що ОСОБА_7 не довів сій умисел до кінця, так як був затриманий потерпілим.

Також зазначає, що відповідно до Податкового кодексу України та Закону N3886-IX, вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України у 2024 році становила 3 028 грн.

Оскільки вартість велосипеда, викраденого 14.04.2024 у потерпілого ОСОБА_10 складає 2 646,33 грн., вчинене ОСОБА_7 діяння не є кримінально караним.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу, подану в інтересах останнього та просили її задовольнити з підстав у ній наведених. Прокурор підтримав апеляційну скаргу державного обвинувача, просив вирок суду в частині призначення скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити обвинуваченому більш суворе покарання.

Мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація дій за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану - є правильним, оскільки ґрунтується на доказах, які були ретельно досліджені судом першої інстанції, детально описані та проаналізовані у вироку, як того вимагає ст. 370 КПК України. Досліджені судом докази є належними, допустимими, а у своїй сукупності достатніми для висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Доводи захисника про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого - є безпідставними з огляду на наступне.

Мотиви апеляційної скарги є ідентичними позиції сторони захисту, якої вона дотримується протягом всього судового слідства та була предметом перевірки суду. На спростування доводів сторони захисту місцевий суд зазначив наступне.

Чинний КК України визначає крадіжку (ст. 185 КК України) як таємне викрадення чужого майна. Натомість грабіж відповідно до ст. 186 КК України це відкрите викрадення чужого майна. Тобто ці склади злочинів відрізняються за способом їх вчинення.

Крадіжка це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Таємність як спосіб вчинення крадіжки характеризується за допомогою двох критеріїв об`єктивного та суб`єктивного. Перший стосується зовнішньої обстановки вчиненого викрадення вважається таємним, коли заволодіння майном відбувається за відсутності будь-яких осіб (власників, очевидців, осіб, у володінні чи під охороною яких знаходиться майно), у присутності інших осіб, але непомітно для них, або вони у зв`язку з фізичними чи психічними особливостями були нездатні дати належну правову оцінку заволодінню майном, при розрахунку на потурання від інших осіб, чи коли інші особи переконані у правомірності дій винного.

Суб`єктивний критерій таємності як способу крадіжки означає прагнення винного діяти непоміченим з боку інших осіб, таким чином, щоб не зустріти будь-якого опору.

Натомість, грабіж це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, котра у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення. При грабежі винний діє відкрито, ігноруючи можливий опір з боку потерпілого та інших сторонніх осіб. При цьому не має значення, чи вживали вказані особи заходів до того, щоб покласти край викраденню. Останнє при грабежі вчинюється заздалегідь очевидно, помітно для інших осіб, і така відкритість підвищує (порівняно з крадіжкою) суспільну небезпеку викрадення.

Відтак, розрізняючи крадіжку та грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий або інші особи характер вчинюваних винною особою дій.

Відповідно до роз`яснень, викладений у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Так, спочатку умисел ОСОБА_7 був спрямований на таємне заволодіння велосипедом потерпілого, а після фактичного викриття його дій потерпілим ОСОБА_10 , трансформувався в умисел на відкрите заволодіння зазначеним майном.

Отже, дії обвинуваченого спрямовані на заволодіння майном, були розпочаті як крадіжка, проте у подальшому набули відкритого характеру і тому підлягають кваліфікації як грабіж. Наведений підхід щодо кваліфікації таких дій узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду (постанова від 10.09.2020 у справі № 569/19032/17; постанова від 04.05.2024 року у справі № 750/8641/20; постанова від 25.06.2024 року у справі № 639/2852/22; постанова від 26.09.2024 року у справі № 752/4667/22).

Щодо показань ОСОБА_7 про вчинення всіх дії під час заволодіння майном таємно та відсутність умислу на відкрите викрадення чужого майна, суд віднісся критично, так як вказане не знайшло підтвердження в ході судового розгляду та повністю спростовується дослідженими під час судового розгляду доказами.

Позицію обвинуваченого щодо часткового визнання вини та зазначення про вчинення саме крадіжки, суд розцінив як таку, що спрямована на уникнення або пом`якшення кримінальної відповідальності.

Обвинувальний вирок може бути ухвалений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин учинений і обвинувачений винний у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).

Судом були досліджені всі докази, які надані учасниками судового провадження. Інші докази суду не надавались. Про необхідність дослідження інших доказів учасники судового провадження суд не повідомляли, зокрема з клопотаннями про виклик певних осіб до суду для допиту як свідків, про витребування та дослідження певних речей чи документів, до суду не звертались.

Здобуті у справі та безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, суд визнав належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством та є такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення.

Показання потерпілого та свідка суд вважав послідовними, такими, що узгоджуються з наведеними вище доказами у справі, а тому сумнівів у їх достовірності у суду не виникало.

Оцінюючи відповідно до вимог ст. 94 КПК України докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину доведена поза розумним сумнівом.

В основу цих висновків суд поклав показання потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_12 .

Зокрема потерпілий суду повідомив, що 14.04.2024, близько дев`ятої години ранку, коли виїжджав на велосипеді з двору, на проїзній частині поруч будинку №28, 29, чи 38, 39 по вул. Драгоманова в м. Полтава помітив, що чоловік справляє природні потреби на проїзній частині, при цьому йому сигналили автомобілі, які проїжджали, він звернувся до даного чоловіка виголосивши «О, дожився». Потім він поїхав на початок вулиці Драгоманова у м. Полтаві, потрібно було нарвати трави для кролів. Поруч електрощитової була трава, з`їхав з дороги та поклав велосипед на узбіччі поруч з електрощитовою. В районі 3-5 метрів від місця де поклав велосипед рвав траву зігнувшись на колінах. Помітив, що чоловік одягнутий у кофту з капюшоном на голові, якого він раніше бачив, коли той справляв природні потреби на проїзній частині, піднімає його велосипед. Помітивши це, він йому вигукнув « Ну! », на що у відповідь чоловік йому також вигукнув « Ну! », та продовжив піднімати велосипед із землі. Він запитав у незнайомого чоловіка, чи він клав туди велосипед, що його бере, він відповів, що йому треба. Вказав, що це був обвинувачений ОСОБА_7 . На прохання покласти велосипед на місце, обвинувачений висловився нецензурно в його бік, сів на велосипед та поїхав у бік мікрорайону Вороніна. Він побіг за ОСОБА_7 , пробіг 50 м, та через те, що був у домашніх капцях більшого розміру, зрозумів, що не дожене. Коли біг за ним, кричав йому «тормози, приб`ю», обвинувачений оглядався, бачив, що він його переслідує, у відповідь лише нецензурно лаявся та відмахувався, їхав хитався. На майданчику біля лісу стояв автомобіль темно сірого кольору, в якому був водій із собакою. Підбіг до водія, попросив про допомогу наздогнати обвинуваченого, який рухався на велосипеді, на що він погодився. Коли наздоганяли водій сигналив, обвинувачений не реагував, виляв по дорозі. На перехресті повернув на вул. Героїв Крут в напрямку мікрорайону Вороніна, виїжджає на смугу зустрічного руху та падає на лівий бік з велосипеда вдарившись об бордюр. Він вийшов з автомобіля та схопив обвинуваченого. Потім попросив водія, який йому допоміг наздогнати обвинуваченого, зателефонувати дружині, якій під час телефонної розмови повідомив про події, які відбулися, вона повідомила, що зараз приїде. Після чого чоловік, який йому допоміг наздогнати обвинуваченого, поїхав з місця події. Обвинувачений перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння почав йому погрожувати та пропонувати 100 доларів. Коли приїхала дружина обвинувачений виражався нецензурно також і у її бік. Дружина приїхала та він викликав поліцію. Коли приїхали працівники поліції обвинувачений продовжував погрожувати та намагався втекти пробігши метрів 300 його наздогнали та зупинили. Потерпілий показав, що рвав траву зігнувшись на колінах та коли обвинувачений почав піднімати велосипед, він піднявся, випрямився та сказав положити на місце велосипед, в цей час обвинувачений дивився на нього, висловлювався на його адресу нецензурно, сів на велосипед та поїхав. Відстань від місця, де ОСОБА_7 взяв велосипед, до місця, де він впав та його затримали, близько 1 км. Щодо призначення міри покарання обвинуваченому потерпілий поклався на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_12 показав, що влітку 2024, точної дати не пам`ятає, у першій половині дня, під`їхав на автомобілі «Форд», темно сірого кольору, погуляти з собакою біля річки у Подільському районі, поруч з вул. Правди. Також вказав, що коли під`їжджав на майданчик, помітив, що в траві хтось копирсається, потім чоловік, як йому здалося у нетверезому стані, сів на велосипед та поїхав, на ньому був одяг з довгим рукавом. На даній місцевості будь яких кущів не було, це відкрита ділянка. Зупинившись на майданчику, коли збирався виходити з автомобіля, помітив чоловіка років за 50, середньої статури, який швидко наближається до нього. Даний чоловік попросив його допомоги наздогнати чоловіка, який вкрав у нього велосипед, на що він погодився та вони вирушили на за ним на автомобілі. Чоловік на велосипеді від`їхав недалеко, оскільки їхав повільно та виляв по дорозі. Коли вони наздогнали його, запропонував чоловіку вийти з автомобіля та зупинити чоловіка на велосипед на що він не погодився, пояснюючи тим, що взутий у капці. Чоловік який їхав на велосипеді іноді обертався, машину він бачив, метрів 10 відстань була між велосипедом та автомобілем. Коли вулиця закінчилася, чоловік який їхав на велосипеді повернув праворуч до арки в бік Вороніна. Оскільки на дорозі перебувало багато автомобілів чоловік на велосипеді постійно озирався та не впорався з керуванням впав на узбіччі дороги. Наздоганяли чоловіка на велосипеді близько 5 хвилин, вікна в автомобілі були зачинені. Потім потерпілий побіг до нього та схопив його, чи відбувалась між ними якась розмова в цей час не чув, оскільки перебував в автомобілі. Після чого проїхав трошки вперед, розвернувся та повертався на місця де планував погуляти з собакою. Проїжджаючи поруч з потерпілим та чоловіком якого він тримав, потерпілий махав йому та він трошки проїхавши, зупинився. Потім потерпілий попросив телефон аби зателефонувати дружині, щоб вона викликала поліцію. Він дав телефон потерпілому, який поспілкувався з дружиною, після чого він повернувся на місце де збирався погуляти з собакою. Свідок уточнив, що точної дати не пам`ятає, можливо події відбувались у квітні 2024 року. Бачив чоловіка, який копирсався в траві та потім сів на велосипед, у лобове скло автомобіля, більше нікого не бачив, кущів та дерев на вказаній ділянці не було. Він не встиг вийти з машини, як до нього підбіг чоловік та попросив про допомогу, хвилини дві пройшло з моменту як під`їхав на майданчик.

На спростоування доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із показань свідка ОСОБА_12 , коли він під`їжджав до місця зупинки, побачив чоловіка, який копирсався у траві, а потім взяв велосипед і поїхав. В цей час свідок почав паркувати свій автомобіль неподалік того місця, де чоловік забрав велосипед. Є цілком очевидним, що свідок не чув і не міг чути розмови між потерпілим та обвинуваченим, оскільки в цей час перебував у салоні автомобіля та продовжував рух. З огляду на це, він міг і не бачити потерпілого, який почав переслідувати ОСОБА_7 . Вже після того, як свідок припаркував свій автомобіль та вийшов із нього, побачив потерпілого ОСОБА_10 , який швидким кроком до нього наближався та попросив про допомогу наздогнати крадія велосипеда.

Як правильно вказав у вироку суд, ці показання повністю узгоджуються із показаннями потерпілого.

Такі ж показання свідок ОСОБА_12 надавав під час слідчого експерименту, проведеного 30.05.32024 із застосуванням технічного засобу фіксації Panasonic FullHD, та відеозаписом вказаної слідчої дії (додаток до протоколу - оптичний диск). У присутності понятих, за адресою: м. Полтава, вул. Драгоманова, 28 свідок розповів, що близько 09:20 год він приїхав на своєму автомобілі до парку «Зелений Острів» з метою вигуляти собаку. В момент паркування транспортного засобу він помітив, що невідомий йому чоловік, який на його думку перебував в стані алкогольного сп`яніння, оскільки у нього була порушена координація, підійшов до електрощитової та на узбіччі почав щось робити, але через те що він в цей момент здійснював паркування, не приділив цьому увагу. В подальшому через декілька хвилин до нього підбіг невідомий чоловік, який розповів, що його велосипедом відкрито заволодів невідомий йому хлопець. Після цього невідомий чоловік попросив поїхати за ним з метою наздогнати на що він погодився. В ході руху вони наздогнали невідомого хлопця на вулиці Героїв Крут, після чого чоловік який прохав допомоги, зіштовхнув невідомого хлопця з велосипеду та той в свою чергу впав на узбіччі. На прохання слідчого продемонструвати вищевказані події свідок ОСОБА_12 погодився. Після цього учасники слідчої дії підійшли до місця розташування автомобіля на якому приїхав свідок, де ОСОБА_12 продемонстрував з якої сторони він приїхав і де саме припаркував автомобіль. Після чого вказав з якої сторони до нього підбіг невідомий йому чоловік. В подальшому на прохання свідка учасники слідчої дії пройшли по маршруту, який він здійснив наздоганяючи невідомого хлопця. Після того, як учасники слідчої дії перебували на вулиці Героїв Крут, свідок продемонстрував, як невідомий чоловік, який прохав про допомогу здійснив поштовх невідомого хлопця, який їхав на велосипеді, після чого той впав на узбіччі. В судовому засіданні було відтворено відеозапис, який міститься на оптичному диску, що є додатком до протоколу (т. 1 а.с. 107-109).

Стороною захисту не наведено переконливих мотивів з яких показання потерпілого слід вважати недопустимим доказом.

ОСОБА_10 протягом досудового та судового слідства надавав стабільні та послідовні показання. Зокрема під час слідчого експерименту потерпілий вказав наступне: близько 09:20 год він рвав траву біля електрощитової по вул. Драгоманова. До цього місця потерпілий приїхав на своєму велосипеді синього кольору. Велосипед поклав поруч з проїзною частиною на траві. Через деякий час він помітив, що його велосипед починає піднімати невідомий йому хлопець. Після чого потерпілий почав говорити: що це його речі, і щоб останній поклав його на місце, але невідомий хлопець не реагував на зауваження та сівши на велосипед поїхав в бік вул. Героїв Крут. В подальшому потерпілий попросив невідомого йому чоловіка поїхати за хлопцем, який у нього викрав велосипед. Даний чоловік стояв на проїзній частині біля автомобіля марки «КІА» та погодився на пропозицію потерпілого. Їдучі за невідомим хлопцем вони виїхали на вул. Героїв Крут, після чого потерпілий наздогнавши невідомого хлопця штовхнув його на узбіччя. На пропозицію слідчого відтворити вищевказані дії ОСОБА_10 погодився. Після чого продемонстрував з якої саме сторони він здійснював рух та де саме був розташований велосипед по приїзду. В подальшому продемонстрував з якої сторони підійшов невідомий хлопець та як саме він прохав останнього покласти велосипед на місце. Потім на пропозицію потерпілого, учасники слідчої дії зібрались на перехресті доріг вул. Драгоманова та Героїв Крут, де в подальшому він вказав на напрямок свого руху та невідомого хлопця. Після чого продемонстрував, як саме він штовхнув невідомого хлопця з велосипеду та куди саме на узбіччі він впав. В судовому засіданні було відтворено відеозапис, який міститься на оптичному диску, що є додатком до протоколу ( т. 1 а.с. 88-92).

Обстановка, про яку вказував потерпілий під час слідчого експерименту, зокрема місце де знаходився він, де лежав велосипед та де свідок паркував свій автомобіль, співпадає з тією інформацією, яку повідомив свідок під час слідчого експерименту з його участю.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Отже показання потерпілого ОСОБА_10 є самостійним процесуальним джерелом доказу. Захисник не наводить обставин, визначених ст. 87 КПК України, які б свідчили про недопустимість як доказу показань потерпілого.

Окрім іншого, суд у вироку послався і на інші докази, допустимість та належність яких захисником та обвинуваченим не оспорюються, а саме: протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 14.04.2024; протокол затримання в порядку ст. 208 КПК України від 14.04.2024; протокол огляду місця події від 14.04.2024; протокол огляду місця події від 14.04.2024; висновок експерта Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/117-24/7715-ТВ від 10.05.2024 ринкова вартість бувшого у використанні велосипеда, синього кольору, на момент вчинення злочину, а саме станом 14.04.2024 становила 2 646,33 грн; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.04.2024 та ілюстративним матеріалом до нього (фототаблиця); протокол огляду велосипеда від 30.04.2024; протокол пред`явлення речей для впізнання від 30.04.2024 та ілюстративним матеріалом до нього (фототаблиця); протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.04.2024року та ілюстративним матеріалом до нього (фототаблиця); протокол огляду цифрового носія та інформації, що міститься на ньому від 25.05.2024; висновок судово-медичного експерта Обласного бюро судово-медичної експертизи Полтавської облдержадміністрації № 273 від 15.05.2024; додатковий висновок судово-медичного експерта Обласного бюро судово-медичної експертизи Полтавської облдержадміністрації № 408 від 04.06.2024; висновок щодо результатів медичного огляду з метою встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів № 785.

Колегія суддів вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, доведена та відсутні підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого на ч. 4 ст. 185 КК України з подальшим закриттям кримінального провадження, зважаючи на недостатність вартості викраденого для кваліфікації дій ОСОБА_7 як злочину.

Доводи прокурора про призначення ОСОБА_7 надто м`якого покарання є безпідставними з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких, особу обвинуваченого, який є раніше судимим, не одружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має зареєстроване місце проживання. Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав молодий вік обвинуваченого, а обставиною, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Суд правильно врахував як обставину, що пом`якшує покарання молодий вік обвинуваченого, адже він дійсно є особою молодого віку, в місцях позбавлення волі раніше не перебував.

Колегія суддів враховує, що збитки потерпілому відшкодовані в повному обсязі, шляхом повернення викраденого та потерпілий у зв`язку з цим матеріальних претензій до обвинуваченого не має. Також ОСОБА_10 не наполягав на суворій мірі покарання.

Окрім цього підлягає врахуванню вартість викраденого майна, яким ОСОБА_7 незаконно заволодів та становить 2646, 33 грн.

Все у сукупності дає підстави суду апеляційної інстанції вважати, що призначене у мінімальній межі покарання обвинуваченому у вигляді позбавлення волі строком на 7 років буде достатнім для його перевиховання та виправлення.

Суд першої інстанції правильно застосував положення ст. 71 КК України при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку.

Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції при кваліфікації дій обвинуваченого та призначенні йому покарання, в ході апеляційного розгляду колегії суддів наведено не було.

З огляду на викладене вище підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_7 , як про це ставиться питання в апеляційних скаргах прокурора та захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_8 - захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 11 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той же строк, з часу отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4