ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2025 року у кримінальному провадженні № 0002250 від 30.05.2023 року відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Краматорськ Донецької області, громадянин України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2025 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі без конфіскації належного його майна.

Застосовано спеціальну конфіскацію і примусово, безоплатно вилучено у власність держави майно, яке визнане речовими доказами, відповідно до постанови від 09.04.2023 року, за допомогою якого було вчинено злочини, а саме: мобільний телефон Tecno та персональний комп`ютер Digital, блокнот з чорновими записами.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_8 судові витрати за проведення судових експертиз у розмірі 12 427,04 гривень.

Судом 1-ї інстанції встановлено, що протягом 15.12.2022 - 16.12.2022 (точна дата та час органом досудового розслідування не встановлено) громадянин України ОСОБА_8 , усвідомлюючи факт збройної агресії РФ проти України, в період дії воєнного стану, діючи умисно, розуміючи суспільну небезпеку своїх дій для цивільного населення, військових формувань та правоохоронних органів України, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , використовуючи власний акаунт в соціально-орієнтованій мережі «Одноклассники» під псевдонімом « ОСОБА_9 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснив поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, заперечення збройної агресії РФ проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію РФ проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань РФ, іррегулярних незаконних збройних формувань, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією.

Так, 15.12.2022 - 16.12.2022 (точна дата та час органом досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_8 , використовуючи власний акаунт в соціально-орієнтованій мережі «Одноклассники» під псевдонімом « ОСОБА_9 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснив поширення публікації користувача « ОСОБА_10 », опублікованої останнім ІНФОРМАЦІЯ_3 , із зображеннями дитини у камуфльованому військовому одязі з « ОСОБА_11 » стрічкою на грудях та текстом наступного змісту: «Люди, поймите, Россия нам не враг! Наши братские народы специально стравливает коллективный «Запад»! Путин начал СВО исключительно из-за того, что другими способами невозможно было договорится и прекратить гражданскую войну на Донбассе! Зеленский сам отказался выполнять мирные соглашения «Минск-2». Сейчас Херсон, Бердянск, Мариуполь, Луганск и Донецк чувствуют себя спокойно, никакой как Киев говорит оккупации и насилия над населением здесь нет! Как раз таки наоборот, люди могут спокойно разговаривать на родном языке будь то русский или украинский, почитать подвиг предков 9 мая великий День победы! Эти города и люди освобождены, а не оккупированы!», викладеного 29.07.2022 року користувачем «Рупор Новороссии», що містить виправдовування, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, а також заперечення тимчасової окупації частини території України.

16.12.2022 ОСОБА_8 , використовуючи власний акаунт в соціально-орієнтованій мережі «Одноклассники» під псевдонімом « ОСОБА_9 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснив поширення власної публікації: « ІНФОРМАЦІЯ_4 », вы наши герои! Пример доблести и подражания. Пусть Бог оберегает вас!». Вище вказаний текст ОСОБА_8 опублікував разом із зображеннями карти місцевості населеного пункту Яковлевка Донецької області та текстом наступного змісту: «Штурмовые отряды ЧВК «Вагнер» завершили зачистку Яковлевки и ее окрестностей. Сейчас в населенный пункт заходят подразделения второго эшелона. Основные силы противника были выбиты оттуда 7 декабря, но в ходе зачистки были выявлены еще отдельные очаги сопротивления. Освободив Яковлевку, оркестр открыл для себя дорогу на Соледар. Ожесточенные бои продолжаются» викладеного 15.12.2022 користувачем « ОСОБА_12 » та в якій міститься глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію РФ проти України.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив поширення матеріалів, в яких міститься виправдовування та заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань Російської Федерації, іррегулярних незаконних збройних формувань, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 436-2 КК України.

Доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вироком суду 1-ї інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.02.2025 року та винести новий вирок, яким призначити йому покарання за ч. 2 ст. 436-2 КК України у виді 3 років та звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог просить врахувати, що свою вину визнає повністю як на досудовому слідстві, так і на суді. Дуже шкодує за свої помилкові погляди, за те, що піддався російській пропаганді та виправдував і заперечував збройну агресію проти України.

Вважає, що суд помилково зазначив, що він, як особа, відповідно до своїх моральних якостей і втраченого почуття обов`язку перед державою та суспільством не заслуговує на довіру та не може виправдатися без застосування до нього саме реального покарання.

Просить врахувати окрім ступеня тяжкості вчиненого злочину, дані про особу та обставини справи, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, повністю визнав свою вину, щиро кається, працює.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Позиції сторін в суді :

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_13 в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого в повному обсязі з підстав, наведених в ній.

Прокурор в судовому засіданні просив апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, вирок суду 1-ї інстанції без змін як законний та обґрунтований.

Висновки суду:

Заслухавши суддю доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Встановлені судом 1-ї інстанції фактичні обставини та кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 436-2 КК України в апеляційному порядку не оскаржуються.

Також в апеляційній скарзі фактично не оскаржується обране судом 1-ї інстанції за ч. 2 ст. 436-2 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі, а ставиться питання про звільнення обвинуваченого в порядку ст.75 КК України від відбування призначеного покарання із випробуванням.

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, в тому числі і при вирішення питання про призначення покарання обвинуваченому. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

До того ж покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто, призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності, суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме виправленню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, та йому обрано покарання у виді трьох років позбавлення волі. Тобто відносно обвинуваченого не існує формальної заборони можливості звільнення від відбування покарання в порядку ст.75 КК України.

Суд 1-ї інстанції, обґрунтовуючи своє рішення про неможливість застосування до ОСОБА_8 звільнення від відбування покарання в порядку ст.75 КК України, у оскарженому вироку зазначив, що наявні обставини справи, які не лише характеризують особу винного і вчинений ним злочин, а й дають змогу суду переконатися, що ОСОБА_8 , як особа, відповідно до своїх моральних якостей і втраченого почуття обов`язку перед державою та суспільством не заслуговує на довіру та не може виправитися без застосування до нього саме реального покарання, так як серед суспільства є тим індивідом, який несе особливу небезпеку для оточуючих, а також для інтересів держави, а тому суд вважає, що необхідним та достатнім покаранням для його виправлення буде покарання саме у виді позбавлення волі з реальним відбуванням покарання.

Проте, колегія суддів вважає, що такий висновок суду щодо характеристики особи обвинуваченого та неможливості його виправлення без реального відбування покарання не підтверджується фактичними обставинами провадження.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 436-2 КК України, відповідно до приписів ст.12 КК України є нетяжким злочином.

Судом 1-ї інстанції в якості обставини, що пом`якшує покарання визнано щире каяття обвинуваченого. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності.

З матеріалів провадження вбачається, що під час досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_8 повністю визнав вину за пред`явленим обвинуваченням, у зв`язку із чим в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України судом не досліджувались докази.

З моменту вчинення злочину, з грудня 2022 року, по теперішній час обвинувачений сумлінно виконував покладені на нього процесуальні обов`язки. Дані про вчинення будь-яких правопорушень, вчинених ОСОБА_8 за цей період, відсутні.

Як вбачається з наданих суду документів, обвинувачений тривалий час офіційно працює на підприємстві критичної інфраструктури слюсарем Східного лінійного виробничого управління магістральних газопроводів ТОВ Оператор ГТС України, де характеризується виключно позитивно, отримує офіційний заробіток, з якого сплачує державі податки та за рішенням трудового колективу добровільні внески для ЗСУ.

ОСОБА_8 має постійне місце проживання, за яким також характеризується позитивно.

Як в суді 1-ї інстанції, так і в апеляційному суді обвинувачений зазначив, що дії, за які його засуджено, носили разовий характер, вчинені ним під впливом пропаганди російської федерації. Він жалкує з приводу вчиненого, засуджує такі дії, давно переглянув свої погляди на факт агресії російської федерації проти України, є патріотом України.

Вищезазначені обставини у своїй сукупності на думку апеляційного суду свідчать про дійсне щире каяття ОСОБА_8 та можливість його виправлення без його ізоляції від суспільства та реального відбування покарання при здійсненні контролю за його поведінкою. А тому колегія суддів вважає за необхідне прийняти рішення про звільнення в порядку ст.75 КК України обвинуваченого від відбування покарання, обраного судом 1-ї інстанції, з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Оскільки, апеляційний суд прийшов до висновку про необхідність застосування закону про кримінальну відповідальність, який не було застосовано судом 1-ї інстанції, і це не погіршує становище обвинуваченого, відповідно до приписів ст.ст. 407-409, 413 КПК України колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржений вирок.

Керуючись ст.ст. 404-419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Доповнену апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2025 року відносно ОСОБА_8 в частині призначення покарання змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 436-2 КК України до позбавлення волі строком на 3 (три) роки без конфіскації належного йому майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2025 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4