ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/21367/24

Провадження № 11-кп/820/382/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу прокурора на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2025 року у кримінальному провадженні №0000268, внесеному до ЄРДР 25 січня 2024 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іршики Старокостянтинівського району, Хмельницької обл., громадянина України, проживаючого та зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у пред`явленому йому обвинуваченні за ст. 286 ч.2 КК України та засуджено до покарання у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання з випробовуванням на 1 рік.

В силу вимог ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_9 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, -

в с т а н о в и л а:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком суду 25.01.2024, о 07 годині 33 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «BMW X3» д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог п. 12.4. Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 (далі Правил дорожнього руху), рухаючись в своїй смузі руху проїзної частини вул. Чорновола зі сторони вул. Трудової в напрямку до вул. Красовського м. Хмельницького із перевищенням дозволеної в межах населеного пункту швидкістю руху 63…73км/год., в порушення вимог п.п. 2.3. (б),, 18.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 (далі Правил дорожнього руху), діючи недбало та необережно, не передбачив можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг їх передбачити, проявив неуважність до дорожньої обстановки, внаслідок чого наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований по вул. Чорновола біля прилягання, пров. Олександра Оксанченка м. Хмельницького та на якому перебував пішохід ОСОБА_7 , не зменшив швидкості та не зупинив керований ним транспортний засіб, щоб дати дорогу пішоходу, внаслідок чого створив небезпеку та здійснив наїзд передньою лівою частиною керованого ним автомобіля «BMW X3» д.н.з. НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_7 , який перетинав проїзну частину вул. Чорновола м. Хмельницького по нерегульованому пішохідному переході із ліва на право відносно напрямку руху автомобіля.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_9 вимог Правил дорожнього руху, пішоходу ОСОБА_7 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді:

- тупої закритої торако-абдомінальної травми з тілесними ушкодженнями у вигляді: розриву печінки, діафрагми справа, заочеревинної гематоми, гематоми правої долі печінки, крововиливу в стінку жовчного міхура, гематоми брижі тонкого кишківника, з крововиливом в черевну порожнину та праву плевральну порожнину, які в сукупності, за своїми ознаками відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння (завдання);

- закритого відламкового перелому середньої третини правої плечової кістки із зміщенням відламків, багато уламкового перелому лобкової кістки з переходом на кульшову западину справа без зміщення, лінійного перелому правої крижової та правої клубової кісток без зміщення, багато уламкового перелому сідничної кістки справа із зміщенням, закритих відламкових внутрішньо суглобових переломів міжвиросткових підвищень обох великогомілкових кісток обох гомілок зліва без зміщення, справа із зміщенням відламків , закритого відламкового субкапітального перелому малогомілкової кістки правої гомілки зі зміщенням відламків, які ускладнились проксимальним спровокованим флеботромбозом правої нижньої кінцівки, закритого лінійного перелому стернального кінця правої ключиці без зміщення відламків, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я понад 21 день;

- ЗЧМТ струсу головного мозку, забійної рани в тім`яній ділянці волосяної частини голови справа, які в сукупності, за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;

- множинних саднених ран, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Висновки прийнятого рішення, викладені у вироку суду першої інстанції.

Суд першої інстанції кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_9 , як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження та кваліфікував його дії за ст. 286 ч. 2 КК України, призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 75 КК України та звільнив його від відбування призначеного покарання з випробовуванням зі встановленням іспитового строку 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 , просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання за ст. 286 ч. 2 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік. На підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на 1 рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України. В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Мотивуючи свої вимоги, прокурор зазначає, у відповідності до ст. 75 КК України і роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання", звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання, зокрема позбавлення права керування транспортними засобами не допускається.

Проте, суд в порушення вказаних вимог закону, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, звільнивши ОСОБА_9 від відбування призначеного основного та додаткового покарання у виді позбавленя волі та позбавлення права керувати транспортними засобами.

Узагальнені доводи учасників апеляційного перегляду провадження.

Прокурор підтримав апеляційну скаргу, просив вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, та призначити ОСОБА_9 покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням на 1 рік, з покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 не заперечували проти апеляційних вимог прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників апеляційного перегляду провадження, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, та виходить з наступного.

Мотиви, з яких виходив суд при винесенні вироку з посиланням на норми кримінального та процесуального закону.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до положень ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються фактичні обставини вчинення злочину, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ст.286 ч.2 КК України, апеляційний суд не переглядає вирок в цій частині.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає слушними.

Аналіз положень ст. 420 ч.1 п.4 КПК України у поєднанні із положеннями ст. 413 ч.1 п.п.1, 2 КПК України дає підстави стверджувати, що неправильним звільненням обвинуваченого від відбування покарання є незастосування судом закону України про кримінальну відповідальність, який регламентує звільнення від відбування покарання або застосування закону, який не підлягав застосуванню при вирішенні питання про звільнення від відбування покарання.

Згідно ст.65 ч.2 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ст.50 ч.2 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Призначаючи ОСОБА_9 вид та міру покарання, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 50, 65 КК України враховано, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, наявність пом`якшуючих обставин покарання (активне розкриття злочину, щире каяття, часткове відшкодування шкоди потерпілому) та думку потерпілого.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обвинуваченому слід призначити основне покарання в середніх межах санкції ст.286 ч.2 КК України з призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, а також про можливість його звільнення від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з іспитовим терміном строком на 1 рік.

Однак, при застосуванні ст.75 КК України та звільняючи ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, як слушно зазначає прокурор в апеляційній скарзі, судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно вироку суду ОСОБА_9 на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробовуванням з встановленням іспитового строку 1 рік, тобто обвинуваченого звільненено від відбування покарання вцілому, що слід розуміти, як звільнення від основного та додаткового покарання.

Відповідно до положень ст.75 ч.1 КК України, особа може бути звільнена лише від відбування основного покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі та позбавлення волі.

Згідно роз`яснень, зазначених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» слідує, що при призначені обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.75 КК України звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання не допускається.

У відповідності до ст. 407 ч. 1 п. 3 КПК України, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок. Згідно з ст. 409 ч. 1 п. 4 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. За вимогами ст. 420 ч. 1 п. 4 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

За таких обставин, враховуючи передбачену законом можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 лише від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, а не від покарання в цілому, що погіршує становище обвинуваченого, в порівнянні з покаранням, призначеним оскарженим вироком, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції, підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку, а тому вимоги апеляційної скарги прокурора підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.407, 409, 418, 420, 615 ч.15 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2025 року щодо ОСОБА_9 скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_9 покарання за ст. 286 ч. 2 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на 1 (один) рік.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_9 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2025 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення .

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2