Ухвала

18 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 217/344/23

провадження № 51-2899 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

перевіривши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Авдіївського міського суду Донецької області від 21 грудня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2025 року,

встановив:

Вироком Авдіївського міського суду Донецької області від 21 грудня 2023 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено до покарання, із застосуванням ст. 69 Кримінального кодексу України (далі - КК), (в редакції станом на 04 листопада 2022 року), у виді позбавлення волі:

- за ч. 5 ст. 407 КК на строк 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 58 КК, замість призначеного покарання, призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 роки з відрахуванням в доход держави із суми його грошового забезпечення двадцяти відсотків.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2025 року вказаний вирок місцевого суду залишено без змін.

У зв`язку із допущеними недоліками Верховний Суд ухвалою від 29 липня 2025 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишив без руху, надавши останньому п`ятнадцятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для усунення недоліків.

Зі змісту касаційної скарги від 22 липня 2025 року (вх. № 15098/0/170-25 від 24 липня 2025 року) вбачалося, що засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування норм матеріального права, а також неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, висував вимоги щодо перегляду судових рішень стосовно нього.

Проте, касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 , не відповідала вимогам ст. 427, 436 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), а саме, у прохальній частині касаційної скарги засуджений ОСОБА_4 просив:

- скасувати ухвалу суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 28 травня 2025 року і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог;

- вжити заходи щодо зупинення та припинити зняття коштів з його заробітної плати, які були стягнуті незаконним та протиправним шляхом з усього доходу з 17 квітня 2024 року по сьогоднішній день у виді 20 % щомісяця від усього доходу повністю та за військове звання;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошове забезпечення за період з 17 квітня 2024 року по сьогоднішній день;

- прийняти до уваги його невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки був відсутній на службі у зв`язку з об`єктивними медичними обставинами та законними діями в межах військового законодавства.

Проте, зазначені вимоги не узгоджувались з вищезазначеними положеннями КПК, які визначають повноваження суду касаційної інстанції, в тому числі за наслідками розгляду касаційної скарги.

За таких обставин засудженому було вказано на необхідність уточнити прохальну частину касаційної скарги з урахуванням приписів ст. ст. 438, 436 КПК, які визначають повноваження суду касаційної інстанції при вирішенні зазначених питань.

Крім того, як убачалось з мотивувальної частини касаційної скарги, засуджений не погоджувався з вироком Авдіївського міського суду Донецької області від 21 грудня 2023 року та ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2025 року, яку долучив до своєї скарги, однак у прохальній частині своєї скарги просив скасувати лише ухвалу суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 28 травня 2025 року, тобто назва оскаржуваного рішення, яке просив скасувати засуджений, не узгоджувалась з назвою ухвали апеляційного суду (яка додана до скарги), чим було допущено суперечність та неузгодженість своєї позиції.

Вказане позбавляло суд касаційної інстанції визначитись з предметом оскарження за касаційною скаргою та прийняти остаточне рішення за наслідками її розгляду.

Крім зазначеного вище зі змісту касаційної скарги вбачалося, що засуджений також посилався на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, що згідно зі ст. 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку, оскільки можливості скасування чи зміни судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) чи неповноту судового розгляду (ст. 410 КПК) чинним законом не передбачено.

З огляду на зміст положень, передбачених ч. 1 ст. 433 КПК, Верховний Суд позбавлений можливості надавати оцінку доказам, перевіряти правильність такої оцінки та виходить лише з тих фактичних обставин, які були встановлені судами попередніх інстанцій.

Крім того, у мотивувальній частині касаційної скарги засуджений вказував на порушення судом апеляційної інстанції презумпції невинуватості, права на захист, вимог кримінального процесуального закону, оскільки вважав неправильним стягнення грошового забезпечення у розмірі 20 % з усього його доходу, а також те, що вину у вчиненні кримінального правопорушення заперечує, у судове засідання його привезли в стані афекту, його забрали з гарячої точки бойових дій, він нічого не розумів та не міг захищати свої права, що на думку скаржника, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції.

Однак, наводячи такі доводи, не наводив обґрунтувань про те, яким чином вказане могло вплинути чи вплинуло на законність рішення суду апеляційної інстанції, з огляду на те, що:

- кримінальне провадження розглянуто судом першої інстанцій у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК, відповідно до якого, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку;

- вимоги касаційної скарги зводилися лише до скасування ухвали суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області 28 травня 2025 року та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог (яких саме вимог не зазначено), при тому, що зі змісту вироку не вбачається будь-яких даних щодо наявності цивільного позову, а судом першої інстанції замість покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 роки з відрахуванням в доход держави із суми його грошового забезпечення двадцяти відсотків.

Також, всупереч вимогам ч. 3 ст. 427 КПК засуджений не зазначав у касаційній скарзі, чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.

Що стосується прохання засудженого щодо зупинення виконання оскаржуваних судових рішень, то Судом засудженому було роз`яснено, що таке клопотання вирішується в порядку, передбаченому положеннями ст. 430 КПК, і може бути вирішено лише після відкриття касаційного провадження.

11 серпня 2025 року надійшла касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 на усунення недоліків.

Ознайомившись зі змістом скарги поданої на усунення недоліків, колегія суддів дійшла висновку про те, що засуджений ОСОБА_4 знову не дотримався положень КПК та таким чином не усунув недоліки, зазначені в ухвалі Верховного Суду від 29 липня 2025 року.

Так, як убачається з мотивувальної частини касаційної скарги засуджений не погоджується з вироком Авдіївського міського суду Донецької області від 21 грудня 2023 року та ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2025 року, однак у прохальній частині своєї скарги просить скасувати ухвалу суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 28 травня 2025 року, тобто назва оскаржуваного рішення, яке просить скасувати засуджений, не узгоджується з назвою ухвали апеляційного суду (яка додана до скарги), чим допущено суперечність та неузгодженість своєї позиції.

Відповідно до статті 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.

Однак засуджений у поданій на усунення недоліків касаційній скарзі висуває вимоги:

- скасувати вирок від 21 грудня 2023 року та ухвалу суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 28 травня 2025 року у справі № 217/344/23;

- прийняти нове рішення по справі, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі;

- вжити заходи щодо зупинення кримінального провадження на зняття коштів з його заробітної плати, які були стягнути незаконним та протиправним шляхом, які були стягнуті з усього доходу а саме з періоду 17 квітня 2024 року по сьогоднішній день коженмісяць 20% від усього його доходу повністю та за військове звання;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошове забезпечення за період з 17 квітня 2024 року по сьогоднішній день кожний місяць, так як з початку війни по сьогоднішній день він продовжує захищати свою країну згідно з Законом України №4087-ІХ від 21.11.2024 року (що передбачає звільнення від кримінальної відповідальності і повернення грошового забезпечення);

- притягнути військову частину НОМЕР_1 до кримінальної відповідальності за розкрадання коштів, в якій суттєве зростання фактів порушень вимог чинного законодавства - про запобігання корупції, фінансових зловживань та порушень бюджетного законодавства з боку військової частини НОМЕР_1 та за сфальсифікованим вироком окупованим судом міста Авдіївка,

що не узгоджується із положеннями ст. 436 КПК, яка визначає повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.

При цьому, як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений:

- не висуває будь-яких вимог щодо ухвали Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2025 року;

- крім іншого, знову по суті посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, що згідно зі ст. 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку, оскільки можливості скасування чи зміни судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) чи неповноту судового розгляду (ст. 410 КПК) чинним законом не передбачено;

- не погоджуючись із судовими рішеннями, наводить відповідні обґрунтування, не враховуючи, що кримінальне провадження розглянуто судом першої інстанцій у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК, відповідно до якого, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються;

- не наводить обґрунтувань по суті яких позовних вимог він просить ухвалити нове рішення (при тому, що зі змісту судових рішень не вбачається будь-яких даних про те, що в межах цього кримінального провадження був заявлений цивільний позов) та якою нормою КПК передбачено ухвалення судом касаційної інстанції нового рішення після скасування рішень судів попередніх інстанцій.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст.429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.

При цьому, відповідно до частини 4 статті 428 КПК залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.

Оскільки засуджений не усунув недоліки, визначені в ухвалі суду касаційної інстанції, така касаційна скарга підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Повернути касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 засудженого ОСОБА_4 на вирок Авдіївського міського суду Донецької області від 21 грудня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3