Справа № 138/1939/25
Провадження №:1-кс/138/590/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2025 м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суду Вінницької області, у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області клопотання прокурора Могилів-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000166 від 21.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

21.07.2025 до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області надійшло вказане вище клопотання.

Клопотання мотивоване тим, зокрема, 19.07.2025 до Могилів-Подільського РВП ГУНП Вінницькій області надійшло повідомлення від Державної прикордонної служби України про те, що 19.07.2024 близько 17 години 41 хвилин при спробі перетину кордон України в пункті пропуску "Могилів-Подільський-Отач" громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , пред?явив документи, у яких вбачаються ознаки підробки, а саме: Наказ № 2B-2025 від 14.07.2025, виданий ТОВ «ТОРГОВИЙ БУДИНОК КОНРАД» про направлення у відрядження, а також Витяг з наказу Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного, які видані на ім?я ОСОБА_4 .

Даний факт 20.07.2025 внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000166, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

По прибуттю на місце події слідчо-оперативної групи 19 липня 2025 року на території міжнародного пункті пропуску для автомобільного сполучення «Могилів-Подільський-Отач», у ході проведення огляду місця події, в присутності двох понятих, вилучено та поміщено до паперового конверту Національна поліція України, після чого належним чином опечатано документи, а саме: Наказ № 2В-2025 від 14.07.2025, виданий ТОВ «ТОРГОВИЙ БУДИНОК КОНРАД» про направлення у відрядження, а також витяг з наказу Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного, які видані на ім?я ОСОБА_4 .

Також, дізнавачем 20.07.2025 винесено постанову про приєднання предметів до справи як речових доказів, а саме: Наказ № 2B-2025 від 14.07.2025, виданий ТОВ «ТОРГОВИЙ БУДИНОК КОНРАД» про направлення у відрядження, а також витяг з наказу Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного, які видані на ім?я ОСОБА_4 .

Крім того, 21.07.2025 до ТОВ «ТОРГОВИЙ БУДИНОК КОНРАД» було скеровано запит, з метою встановлення факту видачі Наказу № 2B-2025 від 14.07.2025, про направлення у відрядження, а також витягу з наказу Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного, які видані на ім?я ОСОБА_4 . Станом на день подання вказаного клопотання, відповідь не надходила.

Обґрунтування необхідності арешту обумовлюється тим, що Наказ № 2B-2025 від 14.07.2025, виданий ТОВ «ТОРГОВИЙ БУДИНОК КОНРАД» про направлення у відрядження, а також витяг з наказу Мінекономіки про бронювання військово зобов?язаного, які видані на ім?я ОСОБА_4 , є предметами вчинення кримінального правопорушення, обставини якого доводяться у межах досудового розслідування.

Крім того, Наказ №2B-2025 від 14.07.2025, виданий ТОВ «ТОРГОВИЙ БУДИНОК КОНРАД» про направлення у відрядження, а також Витяг з наказу Мінекономіки про бронювання військово зобов?язаного, які видані на ім?я ОСОБА_4 , являються речовими доказами у кримінальному провадженні, тому необхідність накладення арешту доцільна для їх збереження.

Прокурор клопотання підтримала.

ОСОБА_4 про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлений завчасно та належним чином. Подав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі.

Дослідивши зміст клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання необхідно задовольнити з таких підстав.

Частиною 1 ст. 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Стаття 98 КПК України визначає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Отже, прокурором доведено, що вказані вище документи можуть бути використані, як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, оскільки могли зберегти на собі сліди кримінального правопорушення або містити інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також є предметами, що могли бути набутими кримінально протиправним шляхом, тобто відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, та у випадку не накладення арешту на вказане майно, це може призвести до подальшого його відчуження або знищення, що не забезпечить виконання завдання кримінального провадження.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про арешт майна підлягає задоволенню з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Слідчий суддя дійшла висновку, що у даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а обставини кримінального провадження станом на час прийняття процесуального рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання, як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчому судді не надано.

Також, суд звертає увагу на положення абзацу 2 частини 1 статті 174 КПК України відповідно до якої арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі викладеного та керуючись ст. 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на вилучені 19.07.2025 у ході огляду місця події на території міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Могилів-Подільський-Отач» документи, а саме: наказ №2B-2025 від 14.07.2025, виданий ТОВ «ТОРГОВИЙ БУДИНОК КОНРАД» про направлення у відрядження, а також витяг з наказу Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного, які видані на ім?я ОСОБА_4 .

Копію ухвали не пізніше наступного робочого дня після її постановлення направити прокурору та ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_2 ).

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню слідчим та/або прокурором.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя: ОСОБА_1