КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №369/6809/25Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/5017/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження, сформованого з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000090, по обвинуваченню:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 152, ч.6 ст. 152, ч.2 ст. 156, ч.1 ст. 263, ч.4 ст. 301-1 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судима,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 153, ч.2 ст. 156, ч.1 ст. 301-1 КК України, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 липня 2025 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 липня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 строк тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, до 12 вересня 2025 року включно.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу суду, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, постановленою з істотним порушенням вимог КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що прокурор не довів наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Просить врахувати, що ОСОБА_11 не має наміру переховуватися від слідства та суду, оскільки має потрійне місце проживання, на її утриманні перебуває двоє малолітніх дітей.

Також обвинувачена не має наміру незаконно впливати на потерпілу, свідків, інших обвинувачених, визнає вину у скоєнні інкримінованих їй злочинів і щиро кається у вчиненому, сприяла розкриттю злочину, викривши своїми показаннями іншого обвинуваченого по справі, який скоїв більш тяжкі злочини.

За доводами апеляційної скарги, прокурор не довів неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

За результатами апеляційного перегляду просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати відносно ОСОБА_11 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 в поданій апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду, вважаючи її незаконною, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що в оскаржуваній ухвалі суд обмежився лише тим, що навів обставини, на які посилається прокурор у поданому клопотанні. При цьому, суд не обґрунтував, чому він відхилив обставини, якими сторона захисту заперечувала проти клопотання прокурора.

За доводами сторони захисту, заявлені прокурором ризики нічим не обґрунтовані. При цьому, прокурором не наведено жодного доказу на підтвердження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Просить врахувати, що сама по собі тяжкість злочину не є безумовною підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Зазначає, що небезпека переховування обвинуваченого від суду не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання, яке загрожує обвинуваченому. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою,що узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі «Строган проти України».

Також не є належним обґрунтуванням заявленого ризику переховування обвинуваченого від суду і наявність у нього двох закордонних паспортів, які до того ж були вилучені у ОСОБА_10 в ході обшуку.

Звертає увагу на наявність у ОСОБА_10 міцних соціальних зв`язків, зокрема те, що його батьки проживають в України, мають ряд важких захворювань, потребують сторонньої допомоги та догляду. Крім цього, ОСОБА_10 є учасником бойових дій, має дві вищі освіти, позитивно характеризується за місцем служби - нагороджений відомчою відзнакою «Вогнепальна зброя».

Також відсутні дані на підтвердження ризику можливості знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення,як і ризику можливості незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні.

Звертає увагу, що у даному провадженні свідків не має, а потерпіла вже допитана за правилами, передбаченими ст. 225 КПК України.

Ризики перешкоджання слідству та суду (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України)та можливості вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України),нічим не підтверджені та грунтується лише на припущеннях прокурора.

Як вважає апелянт, застосування більш м`якого запобіжного заходу зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_10 .

За результатами апеляційного перегляду просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора відмовити та застосувати до ОСОБА_10 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_5 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників на підтримку поданих апеляційних скарг, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг та вважала оскаржуване судове рішення законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали сформованого контрольного провадження та проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з представлених до апеляційного суду матеріалів сформованого контрольного провадження, на розгляді Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 152, ч.6 ст. 152, ч.2 ст. 156, ч.1 ст. 263, ч.4 ст. 301-1 КК України та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 153, ч.2 ст. 156, ч.1 ст. 301-1 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 строку тримання під вартою на 60 днів, без визначення розміру застави.

В обґрунтування необхідності продовження строку тримання під вартою, щодо кожного з обвинувачених, прокурор зазначила, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, у тому числі у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.6 ст. 152 КК України, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі; ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, у тому числі за ч.4 ст. 153 КК України, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Вважає, що існують обґрунтовані ризики того, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на неповнолітню потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 липня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 строк тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, до 12 вересня 2025 року включно.

Клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_11 залишено без задоволення.

Ухвалюючи рішення про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, суд визнав обґрунтованим продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зменшились і не зникли, зокрема те, що обвинувачені можуть з метою уникнення відповідальності переховуватися від суду, незаконно впливати на неповнолітню потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду про продовження обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 строку тримання під вартою, з огляду на наступне.

За приписами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд у відповідності до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що ухваливши рішення про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд обґрунтовано врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та інші обставини, передбачені ст.178 КПК України, які в сукупності можуть свідчити про продовження існування ризиків того, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на неповнолітню потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні.

Зокрема, перевіряючи наведені у клопотанні доводи прокурора на предмет продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість кримінальних правопорушень, які ставляться у провину обвинуваченим, та тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у разі визнання їх винними у вчинених злочинах.

При цьому, як визнав суд, наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що обвинувачені, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, можуть переховуватись від суду та незаконно впливати на неповнолітню потерпілу чи свідків у цьому кримінальному провадженні.

Оскільки наведені у клопотанні прокурора ризики є реальними і вони на момент розгляду клопотання про продовження ОСОБА_10 та ОСОБА_11 строку тримання під вартою не зменшилися, суд обґрунтовано визнав, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти вказаним ризикам.

При вирішенні питання про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 під вартою суд також врахував дані, які характеризують особи обвинувачених, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Предметом судового розгляду були і ті обставини, на які посилаються захисники в поданих апеляційних скаргах, в тому числі щодо можливості застосування до вбвинувачених інших, більш м`яких запобіжних заходів, зокрема домашнього арешту.

Виходячи з рішення Конституційного суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, предметом апеляційного розгляду в даному провадженні є лише ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

В даному рішенні Конституційний Суд України констатував, що положення статей 3, 21, 29 Конституції України у системному зв`язку з частиною першою її статті 55 зобов`язують орган законодавчої влади при здійсненні регулювання обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність у кримінальному судочинстві гарантувати такій особі право на судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність, з обов`язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотриманням вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо.

За таких обставин, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 строку тримання під вартою на стадії судового розгляду, суд апеляційної інстанції в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст.5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

Відповідальність за дотримання розумних строків тримання підозрюваного під вартою покладається в першу чергу на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п. 100).

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу. При цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Обґрунтованими є також висновки суду про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не забезпечить належної поведінки обвинувачених та може потягнути за собою настання негативних наслідків.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого та вмотивованого висновку про наявність підстав для продовження щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 строку тримання під вартою, оскільки специфіка вчинення інкримінованих їм злочинів та суворість можливого покарання за вчинені злочини не дає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

З огляду на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ст.370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 липня 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 , строк тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 днів, до 12 вересня 2025 року включно, залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 - без задоволення.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4