Справа № 304/1055/25 Провадження № 1-кс/304/495/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2025 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання начальника відділу розслідувань особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених 18 жовтня 2023 року до ЄРДР за № 0000311, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 367, ч. 3 ст. 358 КК України, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Івано-Франківськ Івано-Франківської області, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , з вищою освітою, одруженого (має на утриманні малолітню дитину), начальника управління державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради, громадянина України, раніше не судимого,

про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

У С Т А Н О В И В :

начальник відділу розслідувань особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором, на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000311, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 367, ч. 3 ст. 358 КК України, про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 60 діб.

Клопотання мотивує тим, що слідчою групою відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління ГУ НП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування вказаного кримінального провадження за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Вказує зокрема, що в період з 17 червня 2022 року по 20 вересня 2022 року, директор Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради ОСОБА_4 , достовірно знаючи про реальні ринкові ціни одного квадратного метру землі в місті Ужгороді станом на червень 2022 року, оскільки по роду своєї професійної діяльності підписував офіційні документи пов`язані з орендою, продажем, приватизацією об`єктів комунального майна, не дотримуючись основних завдань покладених на очолюваний ним Департамент в частині захисту майнових прав та інтересів територіальної громади міста, несумлінно ставлячись до виконання своїх службових обов`язків, маючи реальну можливість діяти так, як того вимагають інтереси громади, поверхово, у протиріччі з установленим порядком, після отримання, складених та підписаних фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 восьми звітів про оцінку земельних ділянок із заниженою ринковою вартістю таких ділянок, належним чином такі документи не перевірив, об`єктивну їхню рецензію спеціалістами оцінювачами не організував, зауваження під час розгляду таких звітів структурними підрозділами Ужгородської міської ради від імені Департаменту не надав, а навпаки в зазначений період погодив без зауважень проекти рішення сесії Ужгородської міської ради про затвердження таких звітів на депутатами Ужгородської міської ради на черговій сесії.

Як зазначає детектив, 30 серпня 2022 року на підставі складених і підписаних фізичною особою підприємцем ОСОБА_7 восьми звітів про оцінку земельних ділянок із заниженою їхньою ринковою вартістю, а також відповідних погоджень ОСОБА_4 від імені Департаменту міського господарства, рішеннями XXIII сесії Ужгородської міської ради VIII скликання затверджено таку вартість та надано дозвіл на приватизацію таких ділянок шляхом їхнього викупу.

Відтак, за позицією органу досудового розслідування, внаслідок неналежного виконання ОСОБА_4 своїх службових обов`язків, що виразилось у реалізації комунального майна за заниженою вартістю, місцевий бюджет територіальної громади міста Ужгорода недоотримав доходів на загальну суму 69 637 088,30 грн, чим майновим інтересам територіальної громади міста Ужгорода в особі Ужгородської міської ради спричинено тяжкі наслідків, так як сума матеріальних збитків в 250 разів і більше перевищує встановлений на 2022 рік неоподаткований мінімум доходів громадян.

Двадцять дев`ятого квітня 2025 року відповідно до статей 276-278 КПК України ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, а саме неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом громадським інтересам.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у інкримінованому йому злочині підтверджується комплексом зібраних у кримінальному проваджені доказів, зокрема: завіреними копіями договорів купівлі-продажу земельних ділянок, а також копіями договорів на проведення грошової оцінки земельних ділянок, згідно із якими всі документи від імені Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради підписані ОСОБА_4 ; висновком експерта за результатами проведення повторної оціночно-земельної експертизи від 13 лютого 2025 року, яким визначено ринкові ціни станом на 17 червня 2022 року відчужених земельних ділянок; висновками експерта за результатами проведення судово-економічних експертиз, якими визначені збитки, завдані територіальній громаді міста Ужгорода, та іншими даними.

Також слідчий посилається на те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, за яке йому може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. При цьому органом досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому у сторони обвинувачення виникла необхідність у застосуванні відносно ОСОБА_4 найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Зокрема слідчий вказує, що злочин, який інкримінується ОСОБА_4 є нетяжким та передбачає можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`яти років, при цьому внаслідок неналежного виконання підозрюваним службових обов`язків інтересам територіальної громади завдано матеріальних збитків на загальну суму 69 637 088,30 грн, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у даному кримінальному провадженні, які вже встановлені та осіб, які володіють відомостями щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, оскільки такі працюють в Ужгородській міській раді, в тому числі і Департаменті міської інфраструктури, може вступати у позапроцесуальні відносини зі свідками (експертами/спеціалістами) та схиляти їх до зміни даних слідству показань, оскільки має сталі зв`язки в органах державної влади та місцевого самоврядування на території Закарпатської області; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме впливати на інших на даний час невстановлених осіб, а також підшукувати інших осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання у кримінальному провадженні.

Як було встановлено в ході вжиття заходів для вручення повідомлення про підозру ОСОБА_4 , останній за місцем реєстрації не проживає, з дружиною не спілкується, оскільки вони перебувають на стадії розлучення, за місцем роботи 29 квітня 2025 року був відсутній та мав намір вийти у відпустку. При цьому ОСОБА_4 , перебуваючи на волі та очолюючи управління державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради, що у свою чергу створює ризик у протиправний спосіб отримання ним від імені даного місцевого самоврядування документів, які можуть надати йому право виїзду за кордон.

З цих підстав слідчий вважає, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам, через що просить клопотання задовольнити.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання слідчого підтримав у повному обсязі та просив таке задовольнити, посилаючись на обставини викладені у ньому, а також визначити підозрюваному розмір застави з урахуванням тяжкості та розміру спричинених злочином збитків.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 проти клопотання прокурора заперечував, вказуючи, що заявлені органом досудового розслідування ризики відсутні, оскільки не було жодного виклику, за яким ОСОБА_4 не з`явився, а у дане судове засідання також з`явився без судової повістки за викликом по телефону. Щодо впливу на свідків зазначав, що у клопотанні навіть не зазначено яких саме. Крім цього вказував, що ОСОБА_4 не зможе перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки всі оригінали документів були витребувані органом досудового розслідування, будь які зміни внести до них неможливо. Також звертав увагу слідчого судді на те, що ОСОБА_4 як керівник департаменту лише підписав договір із ОСОБА_7 , при цьому затвердження вартості об`єктів здійснювалося депутатами міської ради, про внесення ОСОБА_7 до документів неправдивих відомостей його підзахисному відомо не було, при цьому, що у 2022 році всі реєстри з міркувань безпеки були закриті. Також просив врахувати особу та соціальні зв`язки ОСОБА_4 , який нагороджений грамотами та нагрудними знаками за мужність, за відвагу, за розмінування. За наведених ним обставин вважав, що до його підзахисного взагалі не може бути застосовано такий запобіжний захід як тримання під вартою, хіба домашній арешт у нічний час або ж особисте зобов`язання.

У судовому засіданні підозрюваний позицію свого захисника підтримав повністю та просив врахувати, що звіт на виконання договору про проведення експертно-грошової оцінки на земельну ділянку до нього не надходив, він таку навіть не бачив, оскільки вона надійшла до міської ради через ЦНАП; він як керівник ввіреного йому підрозділу не організовує оцінку не зустрічається з оцінщиком та до того ж й не має знань у цій галузі.

Слідчий суддя, заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали клопотання, прийшов до такого висновку.

Відповідно до ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість.

Як видно з матеріалів клопотання з 18 жовтня 2023 року органом досудового розслідування здійснюється кримінальне провадження за фактом того, що в період із 17 череня 2022 року по 20 вересня 2022 року, директор Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради ОСОБА_4 , достовірно знаючи про реальні ринкові ціни одного квадратного метра землі в місті Ужгороді станом на червень 2022 року, оскільки по роду своєї професійної діяльності підписував офіційні документи пов`язані з орендою, продажем, приватизацією об`єктів комунального майна, не дотримуючись основних завдань, що покладені на очолюваний ним Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради в частині захисту майнових прав та інтересів територіальної громади міста Ужгорода, несумлінно ставлячись до виконання своїх службових обов`язків, маючи реальну можливість діяти так, як того вимагають інтереси територіальної громади міста Ужгорода, поверхнево, у протиріччі з установленим порядком, після отримання складених та підписаних фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 , восьми звітів про оцінку земельних ділянок із заниженою ринковою вартістю, які остання передала йому для підпису, належним чином такі документи не перевірив, об`єктивну їх рецензію спеціалістами-оцінювачами не організував, зауваження під час розгляду таких звітів структурними підрозділами Ужгородської міської ради від імені Департаменту не надав, а навпаки в зазначений період погодив без зауважень проекти рішення сесії Ужгородської міської ради про затвердження таких звітів депутатами Ужгородської міської ради на черговій сесії. Надалі, в період з 02 по 20 вересня 2022 року ОСОБА_4 як директор Департаменту міської інфраструктури, розуміючи, що складені ФОП ОСОБА_7 звіти про оцінку земельних ділянок не відповідають нормативно-правовим актам, оскільки ринкова вартість таких земельних ділянок занижена, всупереч майновим інтересам мешканців міста Ужгорода, на виконання вказаних вище рішень сесій Ужгородської міської ради від 30 серпня 2022 року, при невстановлених обставинах підписав від імені територіальної громади міста Ужгорода в особі Ужгородської міської ради вісім договорів купівлі продажу земельних ділянок з розстроченням платежу, вартість яких була значно занижена. Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_4 своїх службових обов`язків, що виразилося у реалізації комунального майна за заниженою вартістю, місцевий бюджет територіальної громади міста Ужгорода недоотримав доходів на загальну суму 69 637 088,3 грн, чим майновим інтересам територіальної громади міста Ужгорода в особі Ужгородської міської ради спричинено тяжкі наслідки, так як сума матеріальних збитків в 250 разів і більше перевищує встановлений на 2022 рік неоподаткований мінімум доходів громадян.

Правова кваліфікація даного кримінального правопорушення, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000311, органом досудового розслідування визначена за ч. 2 ст. 367, ч. 3 ст. 358 КК України.

Двадцять дев`ятого квітня 2025 року відносно ОСОБА_4 складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, яке того ж дня було вручено підозрюваному.

Частиною 1 статті 194 КПК України на слідчого суддю під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу покладений обов`язок встановити існування наступних складових: - чи доведені обставини, які свідчать про обґрунтованість підозри; - чи наявні ризики, передбачені статтею 177 КПК, та на які вказує слідчий; - чи не є достатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні та документами, наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_4 вищевказаного кримінального правопорушення підтверджується сукупністю зібраних в межах досудового розслідування доказів.

Положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» обґрунтованість підозри є необхідною умовою законності тримання особи під вартою.

Європейський Суд з прав людини у справі «K.F. проти Німеччини» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Слід враховувати, що на даній стадії кримінального провадження слідчий суддя не вирішує питання наявності в діянні особи складу кримінального правопорушення та винуватості особи у вчиненні такого правопорушення, а лише встановлює наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, що може слугувати підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, на підставі доданих стороною обвинувачення до клопотання матеріалів.

Крім того, слідчий суддя на даному етапі кримінального провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що наданими органом досудового розслідування матеріалами достатньою мірою підтверджується обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 367 КК України.

При цьому згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на підставі суто формального судового рішення порушує принцип верховенства права. Обґрунтування необхідності тримання особи під вартою лише санкцією статті, за яку передбачено кримінальну відповідальність за інкриміноване такій особі кримінальне правопорушення, без урахування інших обставин (зокрема, обґрунтованості підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які заявлені стороною обвинувачення; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам), не забезпечує балансу між метою застосування такого запобіжного заходу у кримінальному провадженні та правом особи на свободу та особисту недоторканність.

Обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими. У разі обмеження конституційного права або свободи необхідним є оптимальне досягнення легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, серед іншого, забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка …; вчинити інше кримінальне правопорушення.

За викладених обставин вбачається, що на даний час у кримінальному провадженні продовжують існувати обставини, з якими закон пов`язує можливість перебування особи під одним із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України.

Вирішуючи питання про існування на час розгляду клопотання передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки ОСОБА_4 , слідчий суддя приймає до уваги те, що ризиком у цьому випадку слід вважати дію, яка може бути вчинена з високим ступенем ймовірності.

Так, слідчий у клопотанні заявляє про існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, при цьому обґрунтовує наявність ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, слідчий суддя враховує, що Європейський Суд з прав людини у справі «В. проти Швейцарії» зазначив, що небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати, зокрема, з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків з державою.

Під час розгляду клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування саме такого запобіжного заходу.

Надаючи оцінку можливості переховування підозрюваним ОСОБА_4 від органу досудового розслідування, слідчий суддя не вважає наведений ризик таким, що об`єктивно існує.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна констатувати, виходячи виключно з суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою (п. 33 рішення у справі «W v. Switzerland», заява № 14379/88, 26.01.1993).

З цього слідує, що саме по собі обвинувачення у вчиненні злочину (нетяжкого/тяжкого/особливо тяжкого) не є беззаперечним свідченням того, що у підозрюваного існує бажання переховуватись від суду, а тому така обставина має значення лише у випадку встановлення інших релевантних факторів.

Так, оцінюючи такий ризик слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, на час розгляду клопотання має постійне місце проживання у АДРЕСА_2 , та постійне місце роботи на посаді начальника управління державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради, де виключно позитивно характеризується як сумлінний та компетентний керівник, одружений та має на утриманні малолітню дитину.

Крім цього у судовому засіданні встановлено відсутність будь яких порушень процесуальних обов`язків з боку ОСОБА_4 , а також у цьому світлі виключно позитивні характеристики особи підозрюваного є учасником бойових дій, Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи нагороджений відзнаками «За відвагу у надзвичайній ситуації» та «Знак пошани», нагрудним знаком «За розмінування» ІІ ступеня, Всеукраїнською ГО «Асоціація «Афганці «Чорнобиля» нагороджений медаллю «За виконаний з честю обов`язок», а також Указом Президента України від 21 листопада 2008 року № 1070 орденом «За мужність ІІІ ступеня».

Заявлену слідчим у клопотанні можливість отримання за місцем роботи дозволу на виїзд за межі країни слідчий суддя вважає неспроможною, оскільки такий ризик може бути убезпечено обов`язком здати на зберігання до органів державної влади паспорт для виїзду за кордон.

Всі зазначені обставини спростовують існування ризику переховування від органу досудового розслідування.

Оцінюючи ризик впливу підозрюваного на свідків, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні, слідчий суддя враховує, що безумовно, отримані в силу службової діяльності стосунки робочого характеру або відносини, які випливають із почуття поваги та авторитету, мають зазвичай тривалий характер і формують сталі соціальні зв`язки, які у випадку необхідності можуть бути використані з метою впливу на показання свідків (експерта, спеціаліста) у цьому кримінальному провадженні як самостійно, так і через інших осіб.

Крім того важливе значення відіграє така засада кримінального провадження як безпосередність дослідження судом показань свідків (ст. 23 КПК України), а тому у слідчого судді існує достатньо підстав вважати, що з метою уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_4 може вдатись до впливу на працівників міської ради та інших осіб, яким відомі обставини вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

З дуже малим ступенем ймовірності настання слідчий суддя оцінює ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а саме, за позицією органу досудового розслідування, впливати на інших на даний час невстановлених осіб, а також підшукувати інших осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя вважає ці доводи недостатніми для висновку про існування цього ризику, оскільки доводи слідчого щодо можливості створення перешкод судовому розгляду є неконкретизованими, а тому слідчий суддя не бере їх до уваги при оцінці існування означеного ризику.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

Отже виключних обставин для тримання підозрюваного ОСОБА_4 під вартою в матеріалах провадження немає, оскільки даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів слідчим у клопотанні не вказано та прокурором в судовому засіданні не доведено.

Слідчий суддя вважає за можливе вирішити питання щодо застосування менш суворого запобіжного заходу, який зможе забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_4 його процесуальних обов`язків.

Врахування зазначених обставин у сукупності з покаранням, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, існуючі ризики, пов`язані з можливістю вчинення іншого кримінального правопорушення, приводить слідчого суддю до переконання, що забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного може більш м`який запобіжний захід, ніж ініційований стороною обвинувачення.

Відтак слідчий суддя приходить до висновку, що підозра, пред`явлена ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, за відсутності достатньо обґрунтованих фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання відносно підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

З урахуванням сукупності викладених висновків, а також даних про особу підозрюваного, за відсутності обґрунтованої впевненості в тому, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належної поведінки, в силу характеру діяння, в якому підозрюється ОСОБА_4 , наслідків, які настали та потреби у встановленні істини у кримінальному провадженні, слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчим, прокурором доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а тому в задоволенні клопотання слідчого слід відмовити.

При цьому, приймаючи до уваги ймовірність настання окремих ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, враховуючи процесуальну поведінку підозрюваного, його особу, який відповідно до матеріалів клопотання є раніше не судимий, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, має постійне місце проживання та роботи, родину, де виховуються двоє дітей, слідчий суддя прийшов до висновку про доцільність в даному випадку застосувати до ОСОБА_4 наступний за суворістю після тримання під вартою запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який, на переконання слідчого судді, повністю нівелює усі заявлені та встановлені ризики і в повному обсязі урівноважує інтереси сторін щодо запобігання вчиненню дій, спрямованих на перешкоджання розслідуванню кримінального провадження з одного боку та щодо забезпечення можливості захищатися від кримінального переслідування належним чином з іншого.

З огляду на те, що за своєю суттю такий запобіжний захід, як домашній арешт полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу, відповідно до положень ч. 5 ст. 194 КПК України, для зменшення наведених вище ризиків, на підозрюваного ОСОБА_4 слід покласти обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Згідно з ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Крім цього слідчий суддя зазначає , що згідно зі ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Керуючись ст. 5 п. 1 підпункт «с» Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст. 29 Конституції України, ст. 177, 183, 186, 193, 194, 196-198, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

у задоволенні клопотання начальника відділу розслідувань особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених 18 жовтня 2023 року до ЄРДР за № 0000311, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 367, ч. 3 ст. 358 КК України, про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Івано-Франківськ Івано-Франківської області, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, запобіжний захід у виді домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю.

У порядку ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_4 строком до 06 липня 2025 року наступні обов`язки:

1) не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у період часу з 22 години 00 хвилин вечора по 06 годину 00 хвилин ранку без дозволу слідчого чи прокурора;

2) прибувати до начальника відділу розслідувань особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 , прокурора чи суду за їх першою вимогою;

3) повідомляти начальника відділу розслідувань особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 , прокурора чи суд про зміну місця проживання та роботи;

4) утримуватися від спілкування зі свідками та експертами у даному кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідного органу міграційної служби за місцем реєстрації свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну

Дата закінчення дії ухвали 06 липня 2025 року.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в порядку ч.3 ст. 181 КПК України направити для виконання до Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1