Справа № 455/1400/25
Провадження № 1-кп/455/220/2025
ВИРОК

Іменем України

11 вересня 2025 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000319 від 08.06.2025 року, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Калуш Івано-Франківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з вищою освітою, працюючого начальником механічного сектору технічної служби Нафтогазовидобувного управління «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта», одруженого, військовозобов`язаного, судимості не має, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України,

за участю: сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_4 ,

сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 08.06.2025 року о 09:25 год, перебуваючи на території міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Нижанковичі-Мальховичі», розташованому в смт. Нижанковичі Самбірського району Львівської області, під час перевірки документів для перетину державного кордону на виїзд з України, маючи діючу відстрочку від оголошеної Президентом України загальної мобілізації, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, а саме будучи заброньованим за Нафтогазовидобувним управлінням «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта», однак не маючи письмового дозволу роботодавця щодо виїзду за межі території України на період щорічної відпустки, відповідно до пункту 2-8 постанови Кабінету Міністрів України № 57 «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України», але достовірно знаючи, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, тимчасово обмежено виїзд за межі України громадянам України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, усвідомлюючи, що перед ним знаходиться працівник відділу прикордонної служби, який перебував у форменому одязі із знаками розрізнення, а саме лейтенант ОСОБА_6 , якого відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 416-ОС від 26.03.2024 року, призначено на посаду начальника другої групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою реалізації свого незаконного умислу спрямованого на надання неправомірної вигоди вищевказаному військовослужбовцю Державної прикордонної служби України, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, корисливих мотивів, з метою безперешкодного перетину Державного кордону України, після отримання письмового рішення про відмову в перетинанні Державного кордону України, запропонував надати начальнику другої групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів, після чого вийшов із службового приміщення Державної прикордонної служби України, вклав у свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон із серійним номером НОМЕР_1 виданий органом державної міграційної служби №4623 від 14.01.2016 року, грошові кошти в сумі 150 євро, а саме три купюри номіналом по 50 євро кожна із наступними серійними номерами: 1) SL 2017 року випуску; 2) UD 2017 року випуску; 3) RD 2017 року випуску, повернувся у службовий кабінет та о 09:26 год. Повторно надав ОСОБА_6 для перевірки свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон із зазначеними грошовими коштами в сумі 150 євро, що становить еквівалентно, станом на 08.06.2025 року, згідно даних НБУ 7106,595 грн., за вчинення дій з використанням наданого ОСОБА_6 службового становища, з метою безперешкодного перетину ОСОБА_3 . Державного кордону України в напрямку Республіки Польща, від отримання яких ОСОБА_6 відмовився.

Таким чином, ОСОБА_3 обгрунтовно обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушенння, передбаченого ч.1 ст.369 КК України.

Допитаний ОСОБА_3 у судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а саме у пропозиції надати та наданні неправомірної вигоди службовій особі, за вчинення службовою особою, в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з викоритання наданого їй службового становища, визнав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним обставинам в обвинувальному акті, та пояснив, що повністю погоджується із обставинами, викладеними в обвинувальному акті, та оголошеному прокурором. Додатково пояснив, що він мав намір перетнути кордон, а прикордонники його не пропустили, тому він вирішив надати неправомірну вигоду прикордоннику 150 євро, які поклав в паспорт. У вчиненому щиро кається.

Обвинувачений ОСОБА_3 просив суд визнати недоцільним дослідження доказів стосовно обставин справи та обмежити обсяг дослідження доказів.

З врахуванням наведених показань, наданих у судовому засіданні обвинуваченим, та відсутності заперечень учасників судового провадження, суд на підставі ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин події кримінального правопорушення (часу, місця, способу), вчиненого обвинуваченим, винуватості в цьому обвинуваченого, форми вини, мотиву, мети вчинення кримінального правопорушення, обмежив дослідження обставин справи допитом обвинуваченого, оглядом матеріалів справи, які характеризують обвинуваченого, як особу та стосуються речових доказів по справі, та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Сумнівів у добровільності позиції учасників судового провадження немає. При цьому судом роз`яснено, що у такому разі учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд доходить висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушенняв при обставинах, викладених в обвинувальному акті, і вважає, що його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст.369 КК України, як пропозиція надати та наданні неправомірної вигоди службовій особі, за вчинення службовою особою, в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з викоритання наданого їй службового становища.

Приймаючи таке рішення, суд керується критеріями доведення винуватості поза розумним сумнівом, наведених у висновках Європейського суду з прав людини, яких суд дійшов у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21 квітня 2011 року) та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» (рішення від 6 грудня 1988 року). Так, у цих рішеннях зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь - яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, вказане кримінальне правопорушення, згідно ст.12 КК України є нетяжким злочином, особу винного, який з місця проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, до кримінальної відповідальності раніше не притягався.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, суд не знаходить.

Аналізуючи вимоги ст.ст. 50, 65 КК України при призначенні покарання, суд враховує чи відповідатиме покарання за своїм розміром та ступеню тяжкості вчинених злочинів, а також особу винного.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально - правові, відносно - визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, тобто при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання, визначенні «інших обставин справи», індивідуалізацію покарання - конкретизацію виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта, вказане повністю узгоджується з висновком викладеним у постанові ККС ВС від 13.10.2020 року по справі № 645/10158/14-к.

А тому, при таких обставинах, суд вважає, що до обвинуваченого слід обрати міру покарання, передбачену санкцією ч.1 ст.369 КК України у виді штрафу, що є тотожним позиції сторони обвинувачення, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень для реалізації принципу законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання. Підстав для звільнення від кримінальної відповідальності не встановлено.

Накладений ухвалою слідчого судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 11.06.2025 року арешт на майно відповідно до ст.174 КПК України, слід скасувати.

При вирішення питання щодо долі речових доказів, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду.

Спеціальна конфіскація, відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 96-2 КК України, застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне до речових доказів у вигляді грошових коштів в сумі 150 євро , а саме три купюри номіналом по 50 євро кожна із наступними серійними номерами: 1) SL 2017 року випуску; 2) UD 2017 року випуску; 3) RD 2017 року випуску, на підставі ст. 96-1, 96-2 КК України застосувати спеціальну конфіскацію та конфіскувати у власність держави.

Питання інших речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України, а саме: три DVD диски, які долучені до матеріалів кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження; паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_3 - повернути власнику.

Витрат на залучення експерта немає. Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Керуючись ст.100, 174, 349, 368-371, 373-376, 468-470, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Скасувати арешт накладений згідно ухвали Старосамбірського районного суду Львівської області від 11.06.2025 року на грошові кошти в сумі 150 євро, а саме три купюри номіналом по 50 євро кожна із наступними серійними номерами: 1) SL 2017 року випуску; 2) UD 2017 року випуску; 3) RD 2017 року випуску та на паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 14.01.2016 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Речові докази, а саме:

грошові кошти в сумі 150 євро, а саме три купюри номіналом по 50 євро кожна із наступними серійними номерами: 1) SL 2017 року випуску; 2) UD 2017 року випуску; 3) RD 2017 року випуску, які опечатані в спецпакет Національної поліції України з № SUD 1135042 та передані на зберігання до відділу регіональної каси прерахунку у м. Львів ПАТ КБ «Приватбанк» - в порядку спеціальної конфіскації конфіскувати у власність держави.

-3 (три) DVD диски, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження №0000319- залишити при матеріалах кримінального провадження №0000319;

-паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 14.01.2016 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повернути власнику ОСОБА_3 .

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Старосамбірський районний суд протягом 30 днів з часу його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1