Справа № 191/1560/25
Провадження № 1-кп/191/92/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в порядку дистанційного судового провадження кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України,

ВСТАНОВИВ:

02.04.2025 року у провадження Синельниківського районного суду Дніпропетровської області надійшло кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України.

29.04.2025 року до суду надійшло клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 на 60 днів.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, продовжують існувати та не зменшились.

Обвинувачений ОСОБА_4 не висловив заперечень проти клопотання прокурора.

Захисник обвинувачено - адвокат ОСОБА_5 підтримав позицію обвинуваченого.

Заслухавши учасників судового провадження, суд приходить до наступного висновку щодо клопотання прокурора.

Частиною 3 статті 315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно ст.177 КПК України, підставою для застосування та продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою злочину, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового слідства та суду, а також незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 , у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від суду, можливість впливу на свідків, вчинення останнім інших кримінальних правопорушень підтверджують наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, суд вважає, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, які враховувалися при застосуванні до обвинуваченого даного виду запобіжного заходу і його продовженні, на даний час не відпали і не зменшились, оскільки він обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, підготовче провадження ще не завершено, судовий розгляд кримінального провадження ще не розпочався - не вчинені всі необхідні дії для встановлення об`єктивної істини у справі. Крім того, суд бере до уваги, що обвинувачений обвинувачується у дезертирстві: самовільному залишені місця служби військовослужбовцем 03.06.2023 року та до моменту затримання працівниками правоохоронного органу 06.02.2025 року, тобто обвинувачений понад 1 рік 8 місяців переховувався та не повертався на військову службу під час дії воєнного стану.

З урахуванням вищезазначених ризиків, а також з огляду на тяжкість вчиненого злочину, характеру інкримінованого обвинуваченому діяння, строку покарання, яке може бути йому призначено, беручи до уваги обставини, визначені у ст.178 КПК України, суд приходить до висновку про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 іншого більш м`якого запобіжного заходу, який зможе забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти зазначеним вище ризикам, а отже, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченомустрок тримання під вартою.

Також варто зазначити, що суд вважає, що застосований до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою, хоча й обмежує права та свободи останнього, однак відповідає характеру суспільного інтересу, підставам та меті його застосування, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги свободи особистості. Всі ці обставини в своїй сукупності свідчать про наявність ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, що у взаємозв`язку з обвинуваченням у вчиненні тяжкого злочину під час воєнного стану є підставою для продовження дії найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на 60 днів.

Крім того, судом було поставлене на обговорення питання щодо направлення кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду для визначення підсудності, адже дане кримінальне провадження надійшло до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області за територіальною юрисдикцією, але враховуючи, що с.Коломійці на даний час хоча і входить до Синельниківського району, але до зміни адміністративного устрою належала до колишнього Покровського району Дніпропетровської області, а відтак за територіальною підсудністю провадження має бути передане до Покровського районного суду Дніпропетровської області.

У судовому засіданні прокурор щодо підсудності вважав за необхідне направити справу до суду апеляційної інстанції.

Захисник та обвинувачений не висловили заперечень проти направлення кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду для визначення підсудності.

Суд, заслухавши думки учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, приходить до наступного висновку.

Під час підготовчого судового засідання суд вирішує питання, передбачені ч. 3 ст. 314 КПК України.

Одним із рішень, які вправі ухвалити суд у підготовчому судовому засіданні, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України, є рішення про направлення обвинувального акту до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України вказане питання підлягає першочерговому з`ясуванню, оскільки судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо порушено правило підсудності.

А відтак, всі інші питання, у тому числі щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду, мають вирішуватися належним судом.

Положеннями ст. 32 КПК України, визначено, що кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.

Згідно з п.1 ч.1 ст.34 КПК України, кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.408 КК України, а саме, у дезертирстві - самовільному залишенні місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Як вбачається з обвинувального акту, місцем вчинення, інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, є село Коломійці Синельниківського району Дніпропетровської області, що знаходиться за межами територіальної юрисдикції Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області та належить до територіальної юрисдикції Покровського районного суду Дніпропетровської області, виходячи з на ступного.

Зокрема, Постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» у Дніпропетровській області утворено Синельниківський район (з адміністративним центром у місті Синельникове) у складі територій Брагинівської сільської, Васильківської селищної, Великомихайлівської сільської, Дубовиківської сільської, Зайцівської сільської, Іларіонівської селищної, Маломихайлівської сільської, Межівської селищної, Миколаївської сільської, Новопавлівської сільської, Першотравенської міської, Петропавлівської селищної, Покровської селищної, Раївської сільської, Роздорської селищної, Синельниківської міської, Славгородської селищної, Слов`янської сільської, Української сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Вказаною Постановою у Дніпропетровській області ліквідовано: Апостолівський, Васильківський, Верхньодніпровський, Дніпровський, Криворізький, Криничанський, Магдалинівський, Межівський, Нікопольський, Новомосковський, Павлоградський, Петриківський, Петропавлівський, Покровський, П`ятихатський, Синельниківський, Солонянський, Софіївський, Томаківський, Царичанський, Широківський, Юр`ївський райони.

Однак, відповідно до пункту 3? розділу XII Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17 липня 2020 року № 807-IX, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX.

Відтак, суд вважає, що вказаний обвинувальний акт направлено до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області з порушенням правил територіальної підсудності, адже кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 було вчинене у населеному пункті, що відноситься до юрисдикції Покровського районного суду Дніпропетровської області.

Аналізуючи вищенаведене, з метою недопущення порушення територіальної підсудності кримінального провадження, з урахуванням вимог ст. 32, 34 КПК України, є достатні підстави для направлення обвинувального акту відносно ОСОБА_4 до Дніпровського апеляційного суду, для визначення підсудності.

Керуючись ст. 32, 34, 177, 178, 199, 314-315, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити клопотання прокурора.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 27.06.2025 року, включно.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, направити до Дніпровського апеляційного суду, для визначення підсудності.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повна ухвала складена 02.05.2025 року.

Суддя ОСОБА_1