Справа № 451/816/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1179/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 18.09.2023 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 4, 12 ч.2 ст.115, ст. 348 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Сілець Сокальського району Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст.89 КК України раніше не судимого, у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 4, 12 ч.2 ст.115, ст. 348 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 4, 12 ч. 2 ст. 115, ст. 348 КК України, та призначено йому покарання: за п.п. 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі; за ст. 348 КК України у виді 14 років позбавлення волі.

У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Зараховано ОСОБА_6 у строк відбуття покарання термін перебування під вартою з часу фактичного затримання з 19.04.2015 по 18.09.2023 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року).

ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 4, 12 ч. 2 ст. 115, ст. 348 КК України, та призначено йому покарання: за п.п. 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 15 років позбавлення волі; за ст. 348 КК України у виді 14 років позбавлення волі.

У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_9 покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 визначено рахувати з 19.04.2015.

Зараховано ОСОБА_9 у строк відбуття покарання термін перебування під вартою з часу фактичного затримання з 19.04.2015 по 18.09.2023 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року) та вирішено вважати ОСОБА_9 таким, що відбув покарання. ОСОБА_9 звільнено з-під варти у залі судового засідання у зв`язку із відбуття ним покарання.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Вироком суду обвинувачені визнані винними у тому, що, вони 18 квітня 2015 року, близько 18 години, зустрівшись заздалегідь, під`їхали на кінній підводі, у яку було запряжено двоє коней та до якої ззаду була прикріплена металева сівалка, до продуктового магазину ФОП « ОСОБА_12 », що знаходиться на АДРЕСА_2 , біля якого зупинились. Близько 18 години 05 хвилин, останні зайшли у вказаний магазин та придбали два бокали пива об`ємом по 0,5 л., після чого вийшли з приміщення даного магазину та зайшли у намет, який знаходився біля такого, де присіли за вільний стіл та почали розпивати алкогольні напої.

На той час у наметі знаходились мешканці смт ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та дільничний інспектор міліції Радехівського РВ ГУ МВС України у Львівській області капітан міліції ОСОБА_16 , який, згідно з наказом №16 від 16.01.2015 року «Про закріплення працівників сектору ДІМ Радехівського РВ ГУ МВС України у Львівській області за адміністративними дільницями» та додатку № 1 до даного наказу, станом на 18.04.2015 року обслуговував територію дільниці №4, а саме смт.Лопатин Радехівського району Львівської області. Після того, як ОСОБА_9 та ОСОБА_6 сіли за окремий стіл, ОСОБА_15 вийшов з намету та більше не повертався. Через деякий час ОСОБА_9 та ОСОБА_6 підсіли за стіл до ОСОБА_17 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 .

Під час спільного перебування у вказаному наметі між ОСОБА_6 та ОСОБА_16 виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_14 та ОСОБА_9 звернули увагу ОСОБА_6 на його некоректну поведінку та повідомили йому, що ОСОБА_16 є працівником міліції, після чого сам ОСОБА_16 представився ОСОБА_6 як дільничний інспектор міліції Радехівського РВ ГУ МВС України у Львівській області. Близько 21 години, ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 вийшли з даного намету та знаходились біля нього. В цей час між ОСОБА_6 та ОСОБА_17 виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_6 наніс удар кулаком своєї руки в ділянку грудей ОСОБА_17 , від якого останній впав на землю, вдарився головою об покриття та втратив свідомість. Побачивши протиправні дії ОСОБА_6 , ОСОБА_16 , будучи працівником правоохоронного органу, а саме дільничним інспектором міліції Радехівського РВ ГУ МВС України у Львівській області, який в цей час обслуговував адміністративну дільницю №4 в смт.Лопатин, та на якого відповідно до ст.10 Закону України «Про міліцію» та «Положення про службу дільничних інспекторів міліції в системі МВС України», затвердженого Наказом МВС України №550 від 11.11.2010 року, покладено обов`язок забезпечувати безпеку громадян і громадський порядок, попереджувати, виявляти та припиняти правопорушення, підійшов до ОСОБА_6 та звернувся до нього з вимогою припинити протиправні дії відносно ОСОБА_17 . У свою чергу, ОСОБА_6 схопив ОСОБА_16 за верхній одяг та почав відтягувати в напрямку до місця, де стояла вищевказана кінна підвода, яка знаходилась на відстані близько 7 метрів від даного намету. У цей час, ОСОБА_9 та ОСОБА_14 підняли на ноги ОСОБА_17 , після чого ОСОБА_14 разом з ОСОБА_17 попрямували у невідомому напрямку, а ОСОБА_9 залишився біля вказаного магазину.

Після цього, ОСОБА_6 , знаходячись вже біля вказаної кінної підводи, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на позбавлення життя дільничного інспектора міліції Радехівського РВ ГУ МВС України у Львівській області капітана міліції ОСОБА_16 , близько 21 години, кулаками своїх рук наніс декілька ударів в ділянку голови останнього, від яких ОСОБА_16 впав на дорожнє покриття. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на позбавлення життя ОСОБА_16 , бажаючи завдати останньому особливих фізичних страждань, шляхом заподіяння йому великої кількості тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 , в присутності ОСОБА_9 , прив`язав ОСОБА_16 за ногу металевим ланцюгом, який взяв з кінної підводи, до металевої сівалки, яка була прикріплена до вказаної підводи. При цьому, ОСОБА_6 сказав ОСОБА_9 сідати на зазначену кінну підводу, щоб керувати нею та їхати по вулицях смт. Лопатин за територію даного населеного пункту в напрямку сміттєзвалища, яке знаходиться поза межами даного селища. У свою чергу, ОСОБА_9 , вступивши в злочинний зговір з ОСОБА_6 , спрямованим на позбавлення життя дільничного інспектора міліції Радехівського РВ ГУ МВС України у Львівській області капітана міліції ОСОБА_16 , усвідомлюючи, що позбавляє життя останнього, в такий спосіб завдає йому особливих фізичних страждань, шляхом заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень, продовжив розпочаті ОСОБА_6 злочині дії, а саме сів на кінну підводу і, керуючи кіньми, які були запряжені у дану підводу, попрямував вулицями Героїв Майдану, Тарнавського, що в смт.Лопатин, в напрямку с.Бебехи Радехівського району Львівської області, при цьому тягнучи ОСОБА_16 , який був прив`язаний до вказаної кінної підводи, по дорожньому покриттю, а ОСОБА_6 , у свою чергу, в ході руху підводи, йшов біля ОСОБА_16 та спостерігав, щоб останній не відв`язався від неї. Під`їжджаючи по вул.Тарнавського до виїзду з смт.Лопатин Радехівського району Львівської області, ОСОБА_6 зауважив, що ОСОБА_16 перестав подавати ознаки життя, після чого ОСОБА_6 сів поруч з ОСОБА_9 на кінну підводу, взяв у ОСОБА_9 віжки, якими той керував підводою, та, пришвидшивши рух коней, продовжив рух на кінній підводі по дорозі в напрямку с.Бебехи Радехівського району Львівської області.

Після цього, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 в кінці вулиці Тарнавського в смт.Лопатин Радехівського району Львівської області звернули на польову дорогу, якою виїхали на автодорогу сполученням Броди-Червоноград. Виїхавши на вказану автодорогу, ОСОБА_6 зупинив коней, після чого ОСОБА_9 зійшов з підводи та пішов в напрямку смт.Лопатин. Після цього, ОСОБА_6 рушив кінною підводою по вказаній автодорозі в бік с.Станіславчик Бродівського району Львівської області, що межує з територією Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, при цьому останній продовжував тягнути за собою ОСОБА_16 , який був прив`язаний металевим ланцюгом до вказаної підводи. Прибувши до межі території с.Станіславчик Бродівського району Львівської області, ОСОБА_6 відв`язав труп ОСОБА_16 від металевої сівалки та зіштовхнув у меліоративний рів, після чого поїхав з даного місця.

Тобто, умисними діями ОСОБА_6 , який діяв за попередньою змовою з ОСОБА_9 , спричинено ОСОБА_16 рани на голові, на обличчі, передній поверхні грудної клітки з переходом на передню черевну стінку, правому плечі, правому та лівому стегні, лівій стопі; осаднення шкіри передньої поверхні грудної клітки, правої та лівої руки, правого та лівого стегна, на спині, на правій сідниці, лівій п`ятці; садна у потиличній ділянці голови, на лівій кисті, на правій гомілці; синці на лівому плечовому суглобі, множинні переломи кісток склепіння та основи черепа; крововиливи у м`які покриви голови з внутрішньої поверхні по усіх поверхнях, у тканину мозочка, у тканину легень, під капсулу правої долі печінки, м`язи спини в проекції правої лопатки, розриви інтими аорти.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи трупа №20/2015 від 19.05.2015, вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів або при контакті із такими, із слідами волочінням тіла по дорожньому покриттю, і є прижиттєвими згідно з судово-гістологічними даними, могли виникнути незадовго до настання смерті останнього. Садно на правій гомілці могло утворитись від стискаючої дії тупого твердого предмету з обмеженою поверхнею. Садна, синці мають ознаки легкого тілесного ушкодження, відкрита черепно-мозкова травма (у вигляді множинних переломів кісток склепіння та основи черепа) має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя у момент спричинення. Причиною смерті ОСОБА_16 є поєднана травма тіла у вигляді відкритої черепно-мозкової травми (множинних переломів кісток склепіння та основи черепа) із дислокацією головного мозку з порожнини черепа, та ушкоджень внутрішніх органів (розриви аорти, крововиливи у тканину легень та печінку). Відкрита черепно-мозкова травма (у вигляді множинних переломів кісток склепіння та основи черепа) із дислокацією головного мозку з порожнини черепа перебуває у причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_16 .

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю за попередньою змовою групою осіб, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене п.п. 4, 12 ч.2 ст.115 КК України, та умисне вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.348 КК України.

ОСОБА_9 вчинив умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю за попередньою змовою групою осіб, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене п.п. 4, 12 ч.2 ст.115 КК України, та умисне вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.348 КК України.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду щодо нього змінити та перекваліфікувати його дії на ч. 1 ст. 115 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом першої інстанції невірно кваліфіковано його дії за ст. 348 КК України, оскільки у день події ОСОБА_18 перебував у цивільному одязі, жодних атрибутів, які б вказували на те, що він є працівником правоохоронного органу, на потерпілому не було, посвідчення він не пред`являв, а у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази на підтвердження того, що у цей день ОСОБА_16 виконував службові обов`язки. Вказує, що судом не взято до уваги те, що між ним та потерпілим конфлікт почався у зв`язку з тим, що ОСОБА_16 почав ображати його різними нецензурними словами та перший наніс йому удар в обличчя. Вважає неправильною кваліфікацію його дій як умисне вбивство, вчинене з особливою жорстокістю, та стверджує, що нанесення ним удару потерпілому спричинило смерть останнього, проте, коли він прив`язав ОСОБА_16 до воза, останній не подавав ознак життя, а відтак болю не відчував, що підтверджуються показаннями допитаного у суді першої інстанції експерта ОСОБА_19 . Звертає увагу, що помилковою, також, є кваліфікація його дій за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки жодної домовленості між ним та ОСОБА_9 на позбавлення життя ОСОБА_16 не було, на початку конфлікту між ним та потерпілим ОСОБА_9 присутнім не був, а перебував за іншим столиком, що підтверджується показаннями свідків. Крім того, зазначає, що судом не надано оцінки тому факту, що ОСОБА_9 , згідно з висновком судово-психіатричної експертизи, виявляє ознаки легкої розумової відсталості в ступені помірної дебільності, а під час досудового розслідування надавав показання під примусом.

У доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 звертає увагу на те, що Жовківським районним судом Львівської області під час ухвалення нового вироку не враховано зауважень апеляційного суду за наслідками розгляду апеляційних скарг на вирок Радехівського районного суду Львівської області від 19.06.2016, який було скасовано з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуально закону. Вказує на недопустиму вибірковість оцінки доказів судом першої інстанції, а саме у вироку відсутні будь-які посилання на показання свідка ОСОБА_20 , допитаного у судовому засіданні 20.02.2020, які є важливими та повністю спростовують показання свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . На думку апелянта, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про визнання недопустимим доказом Додаток № 1 до Наказу №16 від 16.01.2015 «Про закріплення працівників сектору ДІМ Радехівського РВ ГУ МВС України у Львівській області за адміністративними дільницями».

Захисник ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на відсутність у матеріалах кримінального провадження доказів, які дають змогу прийти до вмотивованого висновку про наявність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України. Так, на думку захисника, слід визнати неналежним доказом Додаток № 1 до наказу Радехівського РВ ГУМВСУ у Львівській області № 16 від 16.01.2015, оскільки закріплення адміністративної дільниці № 4 за ОСОБА_16 могло відбутися виключно на підставі наказу начальника Радехівського РВ ГУМВСУ у Львівській області як акту одноразової дії, і аж ніяк не на підставі додатку до наказу про закріплення дільниць за особовим складом. Зазначає, що ОСОБА_16 посвідчення нікому не показував та про нього не розповідав, а встановлені судом обставини щодо припинення протиправних дій ОСОБА_6 працівником поліції ОСОБА_16 спростовуються показаннями свідка ОСОБА_14 . Крім того, не погоджується з наявністю в діях ОСОБА_6 таких кваліфікуючих ознак як «вчинення за попередньою змовою групою осіб» та «вчинене з особливою жорстокістю», оскільки у обвинуваченого ОСОБА_9 , який є обмежено осудним, у день події не виникало конфліктів з потерпілим, жодних дій з метою нанесення ударів він потерпілому він не вчиняв, а лише виконав наказ обвинуваченого керувати підводою. Крім того, звертає увагу, що суд першої інстанції належним чином не оцінив наявні докази, зокрема, висновок судово-медичної експертизи трупа №20/2015 від 19.05.2015, показання свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_17 , а також показання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_24 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду в частині обвинувачення ОСОБА_9 за п.п. 4, 12 ч. 2 ст. 115, ст. 348 КК України скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити за відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник покликається на те, що, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №100 від 03 червня 2015 року, ОСОБА_9 у момент інкримінованих подій не повною мірою міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, оскільки виявляє ознаки легкої розумової відсталості в ступені помірної дебільності у поєднанні з інтелектуальним недорозвитком та особливостями емоційно-вольової сфери. Зазначає, що ОСОБА_9 розпочав та продовжив рух підводою не з власної ініціативи, не за попередньою злочинною змовою із ОСОБА_6 , не з метою спричинення тілесних ушкоджень чи смерті ОСОБА_16 , а внаслідок своєї недорозвиненої та хворої психіки, що, в свою чергу, виключає в його діях попередню злочинну змову із ОСОБА_6 , а також умисел в заподіянні ОСОБА_16 шкоди здоров`ю чи смерті. Звертає увагу, що суд, всупереч показань свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , помилково зазначив, що ОСОБА_25 показував ОСОБА_6 службове посвідчення та повідомляв, що він є працівником поліції, що спростовує версію сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_9 розумів в момент події, що ОСОБА_16 є представником правоохоронного органу при виконанні службових обов`язків.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 подав заперечення на апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в яких покликається на те, що ОСОБА_9 усвідомлював свої дії і міг відмовитися від них в будь-який момент, що свідчить про єдиний умисел ОСОБА_9 та ОСОБА_6 щодо вбивства ОСОБА_25 , а також про те, що останні діяли за попередньою змовою групою осіб, яка полягала у дачі згоди ОСОБА_9 на продовження злочинних дій ОСОБА_6 , після чого вони діяли разом. Зазначає, що ОСОБА_9 на слідчому експерименті вказав, що потерпілий був живий в той момент, коли вже був прив`язаний до сівалки. Враховуючи наведене, просить вирок суду залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

В судове засідання суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_9 не з`явився, захисник ОСОБА_8 повідомив суду, що обвинувачений проходить службу в Збройних Силах України та не заперечив проти розгляду справи за його відсутності, оскільки під час апеляційного розгляду справи не ставиться питання про погіршення становища останнього, а тому, відповідно до ч.4 ст.405 КПК України, колегія суддів вважає можливим провести розгляд апеляційних скарг у його відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та доводи захисників, які підтримали свої апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційних скарг слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог дотримався та вірно встановив вину ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 4, 12 ч. 2 ст. 115, ст. 348 КК України, яка підтверджується зібраними та перевіреними у суді першої інстанції доказами.

Так, свідок ОСОБА_15 в суді першої інстанції показав, що в цей день він, ОСОБА_14 та ОСОБА_17 зустрілися в суботу біля стадіону в смт.Лопатині Радехівського району та вирішили посидіти за магазином у палатці, де розпивали спиртні напої, випили десь дві пляшки горілки, яку принесли із собою. Через деякий час, десь приблизно через годину, до них у палатку зайшов ОСОБА_16 , який пригощав їх чаєм, сам пив чай та курив. Його знав, так познайомився з ним через свого сина. Коли ОСОБА_16 пригощав їх чаєм, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у палатці не було. За деякий час до магазину підводою приїхали ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , які сіли в палатці за сусідній столик та розпивали пиво. Спочатку до їхнього столика присів ОСОБА_6 , вони в цей час співали пісню, згодом підсів ОСОБА_9 . ОСОБА_16 був у цивільному одязі, за столом показував своє посвідчення та говорив, що він є працівником міліції. В цей час ОСОБА_6 та ОСОБА_9 сиділи за сусіднім столиком, і, на його переконання, добре знали, що той є працівником міліції. Коли до їхнього столу підсів ОСОБА_6 , він в цей час пішов додому, більше до палатки не повертався. При обставинах вбивства присутній не був.

Водночас, свідок ОСОБА_14 пояснив, що 18 квітня 2015 року він, ОСОБА_15 та ОСОБА_17 сиділи у палатці за столиком та розпивали спиртні напої на території магазину в смт.Лопатині Радехівського району. Через деякий час, десь приблизно о 18 годині 30 хвилин, до палатки зайшов ОСОБА_16 , купив собі чай, пачку вафлів і пригостив їх чаєм. ОСОБА_17 за столом спілкувався із ОСОБА_16 . ОСОБА_15 вийшов по потребі. Через деякий час, приблизно через 20 хвилин, до палатки зайшов ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , які спочатку пили пиво за сусіднім столиком, а згодом присіли за їхній столик. ОСОБА_6 вживав разом із ними спиртні напої, ОСОБА_9 допив пиво, спиртних напоїв не вживав. Бачив, як ОСОБА_6 відштовхнув ОСОБА_17 , який впав. Подумав, що з ОСОБА_17 щось сталося та почав його забирати додому. Бачив лише те, що ОСОБА_6 , який був агресивним, потягнув ОСОБА_16 за куртку, із ними був ОСОБА_17 , словесної розмови між ними не чув. Коли ОСОБА_17 впав, він почав його приводити до тями. В цей час ОСОБА_6 та ОСОБА_16 билися, з чого виник їхній конфлікт йому невідомо. ОСОБА_17 отримав травму від конфлікту між ОСОБА_6 та ОСОБА_16 , суті їхньої розмови не чув. На його думку, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 могли чути, що ОСОБА_16 представлявся працівником міліції. ОСОБА_9 розмови не підтримував, взагалі не спілкувався із товариством. Під час бійки ОСОБА_9 в палатці не було, появився тоді, коли він його покликав та попросив занести ОСОБА_17 до автомобіля.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_17 показав, що в цей день він, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 з 17 години в палатці на території магазину сиділи за столом, за деякий час до них підійшов ОСОБА_16 , який замовив їм п`ять чаїв, коли розраховувався за чай виймав посвідчення та показував його, при цьому говорив, що він працівник міліції і що в даний час він виконує обов`язки дільничного замість ОСОБА_26 . Через деякий час зайшов у палатку ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , які сіли за сусідній столик, а згодом підсіли до їхнього стола. Розмова відбувалася між ними з приводу поля, орки. ОСОБА_6 та ОСОБА_9 за їхнім столом не вживали спиртних напоїв. Чув як ОСОБА_16 говорив до ОСОБА_6 , щоб він йшов своєю дорогою, бо він дорогий їздовий, іншої розмови не чув, причини їхнього конфлікту не знає. Тоді ОСОБА_6 до ОСОБА_16 виражався нецензурними словами, на що ОСОБА_16 сказав йому, щоб він поважав працівника міліції. Вони обоє виходили із палатки, ОСОБА_6 почав виясняти чому ОСОБА_16 сказав, що він дорогий їздовий. Коли він підійшов до них, ОСОБА_6 відштовхнув його у груди, він впав і більше нічого не пригадує.

Як показав суду свідок ОСОБА_27 , він рухався автомобілем від церкви, коли доїхав до парку побачив, що поїхала підвода, до неї причіплена сівалка, а позаду сівалки ще щось було причіплене. Знаходився на відстані десь біля 50 метрів та подумав, що це причіплений мішок. Один чоловік сидів на підводі, інший ішов позаду воза. Особа, яка йшла позаду підводи, була висока, кремезна, в руках у неї була палка чи труба, недобре було видно. Віз їхав не швидко, звичайною ходою. Коли він повернув автомобілем праворуч, був на відстані десь 15 метрів від воза, побачив на дорозі щось парує. Зупинився і в цей час до нього підійшли ОСОБА_28 та ОСОБА_29 і вони зробили висновок про те, що це мозок людини. Тоді він зрозумів, що до воза прив`язане тіло, про що відразу повідомив працівників міліції, які сказали залишатися на місці до їх приїзду. Не міг опізнати, чиє тіло тягнеться за сівалкою, оскільки куртка сповзла і не було видно силуету людини. Тіло жодних ознак життя не подавало, чи зупинявся віз не бачив.

Свідки ОСОБА_28 та ОСОБА_29 повністю підтвердили показання останнього в судовому засіданні суду першої інстанції.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_22 , які вона надала в суді першої інстанції, остання приймала участь у самообороні села з 21 до 24 години щодня та того дня вийшла ввечері на чергування в смт. Лопатині Радехівського району Львівської області разом із ОСОБА_30 та ОСОБА_31 , пройшлися парком, перевіряли чи діти не розпивають спиртних напоїв. Біля пам`ятника Шевченка в парку, який знаходиться на відстані 60 метрів від магазину, біля бару «Берізки», десь приблизно між 22 та 23 годиною, почули шум, гуркотіння кінної підводи, крики, лайку між двома особами та стогін, звуки були невиразними, однак які саме пояснити не змогла. Побачила, що їде кінна підвода, яка рухалася швидко, одна особа була на возі, а друга йшла за сівалкою. Це побачила на світлі, яке відбивалося від освітлення бару «Берізка», біля якого проїжджала кінна підвода. Згодом почули, що стукіт припинився та подумали, що з нею щось трапилося. Тоді вони пішли взяти ліхтарики, бо було дуже темно, щоб піти та подивитися, що сталося. Через деякий час до них під`їхав ОСОБА_32 та повідомив, що віз тягне людину. В подальшому, вони подзвонили до дільничого ОСОБА_26 , який викликав наряд міліції.

Показання останньої в судовому засіданні повністю підтвердили свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_23 , які перебували на чергуванні разом із ОСОБА_22 .

Крім того, потерпіла ОСОБА_33 в суді першої інстанції показала, що в цей день їй було відомо, що її чоловік ОСОБА_16 перебуває на роботі в смт.Лопатині Радехівського району Львівської області. ОСОБА_16 10 років пропрацював дільничним інспектором, те, що він є дільничним інспектором у смт.Лопатині Радехівського району не було їй відомо, але вона знала, що в цей час він підміняв дільничного інспектора ОСОБА_26 . Обвинувачені особи їй невідомі, а про обставини даної справи дізналася від інших осіб.

Водночас, потерпіла ОСОБА_34 пояснила, що їй було відомо, що син в суботу поїхав приводити в робочий стан свій кабінет. Очевидцем вказаної події не була. 18 квітня 2015 року о 23 годині, коли вона лягала спати, їй зателефонувала мати невістки, яка повідомила, що вона зрозуміла із слів дочки ОСОБА_35 , що щось сталося.

Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_19 суду показала, що нею була проведена експертиза на підставі постанови слідчого Радехівського району і при експертизі було виявлено такі тілесні ушкодження: рани на голові, на обличчі, на передній поверхні грудної клітки з переходу на передню черевну стінку на правому плечі, правому та лівому стегні, лівій стороні. Виявлено осадження шкіри на передній поверхні грудної клітки, правої та лівої руки, правого та лівого стегна, на спині, на правій сідниці, на лівій п`ятці, численні переломи кісток склепіння та основи черепа. При внутрішньому дослідженні виявлено пошкодження голови внутрішньої поверхні, тканину фрагменту мозочка, тканину легень, пів капсули печінки, м`язи спини в проекції лопатки і розриви аорти. Також повідомила суду, що була присутня при огляді місця події та при проведенні слідчого експерименту. У висновку зазначено, що перелічені тілесні ушкодження є прижиттєвими, а деякі могли виникнути незадовго до настання смерті. Смерть настала від черепно-мозкової травми, тобто з дислокацією мозку. При проведенні експертизи були надані фрагменти внутрішніх органів, при яких встановлюється факт прижиттєвості чи посмертності пошкодження. Гістолог - експерт прийшов до висновку, що всі крововиливи є ознаками прижиттєвості, якби людина була мертвою, він цього б не зазначав, оскільки в цьому випадку є інша клітинна реакція, при якій є свої критерії. Черепно-мозкова травма утворилася не одномоментно, пройшов певний період часу, оскільки є сліди на нижній кінцівці, що він був прив`язаний. Під час цього волочіння голова вдарялася неодноразово об тверді предмети, асфальтне покриття дорогою, відбувалося поступове розтрощення кісток черепа. Відповідно ці фрагменти кісток черепа, мозкової тканини були виявлені по дорозі, по кілометражу де це відбувалося. Огляд місця події починався від магазину, біля самого закладу нічого не було знайдено, за кілька метрів були знайдені сліди крові та фрагменти кісткової тканини. Підтвердити факт розтрощення черепа на місці прив`язування тіла не може, але допускається, що внаслідок удару могла утворитися рана, і з неї могла виділитись невелика кількість крові згодом. Момент смерті настав коли відбулася дислокація в мозку. Причиною смерті була відкрита черепно-мозкова травма з виведенням головного мозку з черепа. Механізм її отримання полягав у розтрощенні черепа, який виник також і внаслідок неодноразових контакту з тупим предметом. Чи були нанесенні удари по самому черепі відповісти не може, через те, що була обширна рана голови і при цьому збережена тільки нижня ділянка щелепи. Чи це було від удару, чи це від самого волочіння по дорожньому покриттю відповідь надати неможливо. Після отримання схожого роду черепно-мозкової травми була втрата свідомості, відповідно й не було ознак життя. Спочатку, можливо, було якесь приглушення свідомості, а в подальшому, під час того волочіння, була повна втрата свідомості. Від отримання першої травми до моменту смерті були хвилини часу, це був дуже короткий проміжок часу. По шкірних покривах на голові підтвердити нанесення ударів неможливо, оскільки була обширна рана голови. Якщо там і щось було, то це стерлося від волочіння, тому зробити висновки чи це від ударів чи від волочіння неможливо. При проведенні експертизи, бралися фрагменти тих органів, які були пошкоджені, в яких були крововиливи, розриви, які надсилалися на дослідження. Відповідно судово-медичний експерт їх вивчав і, враховуючи різну клітинну реакцію, тобто прижиттєву і не прижиттєву (там виникає різна реакція), визначав прижиттєвість. Смерть потерпілого наступила за хвилини часу від магазину до місця, де були виявлені сліди крові, фрагменти кісткової і мозкової тканини. На асфальтному покритті - місці, де обвинувачений прив`язував ОСОБА_36 , слідів крові не було виявлено, вони були за межами магазину, за кілька метрів. На її думку, черепно-мозкова травма та внутрішні тілесні ушкодження були отриманні практично одночасно. По травмах, які отримав потерпілий, не може сказати з якою швидкістю рухалася кінна підвода. Втрата свідомості була від першого удару, але смерть ще не наступила. Під час проведення слідчого експерименту по дорозі були виявлені плями бурого кольору, зокрема бризки, які могли утворитися від контакту голови з асфальтним покриттям, внаслідок співударяння і дефектів кісткової тканини. Уламки кісток - це фрагменти кісткової тканини, кісток черепа, які були зібрано по ходу огляду місця подій, які утворилися, також, від співударяння голови до твердої поверхні. Ці бризки могли утворитися і прижиттєво, і при смерті через те, що були дефекти кісткової тканини, а кров перебувала в організмі. Рана на обличчі була глибокою, не терта, могла утворитися як від волочіння, так і від удару тупим предметом. Могло бути розтріскування шкіри і вже в подальшому воно збільшувалось по мірі проходження, оскільки голова постійно вдарялася об асфальтне покриття. Від удару предметом могла бути незначна рана, а через волочіння могла утворитися обширна рана, при цьому первинного контакту неможливо встановити.

З протоколу огляду місця події від 19.04.2015 року з фототаблицями вбачається, що місцем події є приміщення продуктового магазину, що знаходиться в смт. Лопатині Радехівського району на вул. Героїв Майдану, на території якого розміщена палатка (шатро) розмірами 5x5 метрів, яка виготовлена із синтетичної тканини зеленого кольору із помаранчевими вставками, де і відбувалися злочинні дії. Даними протоколу та відеофіксацією до нього підтверджується факт нанесення ударів ОСОБА_37 металевою штильвагою, прив`язування його за ногу ланцюгом до кінної підводи та волочіння тіла вулицями смт. Лопатин Радехівського району, де були виявлені уламки кісткової тканини, фрагменти мозкової тканини, речі людини, сліди бризків крові бурого кольору та сліди волочіння.

Висновком судово-медичної експертизи №20/2016 від 4.08.2015 року встановлено, що при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_16 були виявлено наступні тілесні ушкодження зовнішні рани: на голові, на обличчі, передній поверхні грудної клітки з переходом на передню черевну стінку, правому плечі, правому та лівому стегні, лівій стопі; осаднення шкіри - передньої поверхні грудної клітки, правої та лівої руки, правого та лівого стегна, на спині, на правій сідниці, лівій п`ятці; садна: у потиличній ділянці голови, на лівій кисті, на правій гомілці; синці - на лівому плечовому суглобі, множинні переломи кісток склепіння та основи черепа. При внутрішньому дослідженні виявлено: крововиливи - у м`які покриви голови з внутрішньої поверхні по усіх поверхнях, у тканину мозочка, у тканину легень, під капсулу правої долі печінки, м`язи спини в проекції правої лопатки, розриви інтими аорти. Вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів або при контакті із такими, із слідами волочінням тіла по дорожньому покриттю, і є прижиттєвими згідно з судово-гістологічними даними, могли виникнути незадовго до настання смерті. Садно на правій гомілці могло утворитись від стискаючої дії тупого твердого предмету з обмеженою поверхнею. Садна, синці мають ознаки легкого тілесного ушкодження, відкрита черепно-мозкова травма (у вигляді множинних переломів кісток склепіння та основи черепа) має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя у момент спричинення. Причиною смерті ОСОБА_16 є поєднана травма тіла у вигляді відкритої черепно-мозкової травми (множинних переломів кісток склепіння та основи черепа) із дислокацією головного мозку з порожнини черепа, та ушкоджень внутрішніх органів (розриви аорти, крововиливи у тканину легень та печінку). Даний висновок про причину смерті ґрунтується на даних судово-медичної експертизи трупа, при якій виявлено: множинні переломи кісток склепіння та основи черепа, крововиливи: під тверду мозкову оболонку, м`які мозкові оболонки, тканину головного мозку та мозочка, тканину легень, під капсулу правої долі печінки, м`язи спини; тканина головного мозку дряблої консистенції, із розчавленням речовини головного мозку; розриви інтими аорти, та підтверджується даними судово-гістологічної експертизи шматочків внутрішніх органів, при якій було виявлено: крововиливи у м`які оболонки та речовину головного мозку, набряк мозку, крововилив під та у тверду мозкову оболонку, крововиливи у товщі шкіри з осадненням поверхневих шарів, гостра емфізема та крововилив у легенях, всі крововиливи з ознаками прижиттєвості. Відкрита черепно-мозкова травма (у вигляді множинних переломів кісток склепіння та основи черепа) із дислокацією головного мозку з порожнини черепа перебуває у причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_16 . Враховуючи ступінь розвитку трупних явищ смерть ОСОБА_16 могла настати біля 10-12 год до розтину його тіла. Будь-яких морфологічних проявів захворювань, на які при житті міг хворіти ОСОБА_16 , під час судово-медичної експертизи трупа не виявлено. Після отриманих тілесних ушкоджень, а саме відкритої черепно-мозкової травми, активних дій вчиняти ОСОБА_16 не міг. При судово-токсикологічній експертизі кров від трупа ОСОБА_16 спиртів не виявлено.

З протоколу огляду трупа від 19 квітня 2015 року з фототаблицями до нього видно, що труп ОСОБА_16 виявлено з численними травмами, тілесними ушкодженнями.

Даними протоколу слідчого експерименту із носіми відеофіксації від 21 квітня 2015 року підтверджується, що в процесі проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_6 було повністю відтворено обстановку на місці події, яка була 18.04.2015 року, зокрема, із застосуванням засобів, способів, методів та знаряддя вчинення кримінального правопорушення. При цьому, слідчий експеримент було проведено відповідно до вимог ст.240 КПК України, а протокол слідчого експерименту із носіми відеофіксації від 21 квітня 2015 року містить всі необхідні дані, передбачені положеннями законодавства.

Відповідно до висновку гістологічної експертизи №1132-1133/2015 від 27.04.2015 року, були виявлені крововиливи в м`які оболонки та речовину головного мозку. Набряк мозку, крововилив під та в тверду мозкову оболонку, крововиливи в товщі шкіри з осадненням поверхневих шарів, гостра емфізема та крововиливи в легенях. Всі крововиливи з ознаками прижиттєвості.

Також судом першої інстанції враховано висновки інших проведених експертиз та характеризуючі дані, які досліджувалися в судовому засіданні.

Зокрема, як вбачається з висновку імонологічної екпертизи № 511/2015-ім від 19.04.2015 року, кров ОСОБА_16 , 1982 року народження, відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти А, анти-В, ізосорологічної системою АВО.

Згідно з висновком токсикологічної експертизи №1299/2015-т від 19.04.2015 року, у крові ОСОБА_16 , 1982 року народження, не виявлено етилового, метилового, пропілового, бутилового і амілового спиртів.

Актом судово-медичної експертизи №29/2015 від 19.04.2015 року встановлено, що у ОСОБА_6 при судово-медичній експертизі було виявлено садна на обличчі, на правій та лівій ріці, які утворилися від дії тупого твердого предмету або при контакті із таким, могли виникнути 18 квітня 2015 року та відносяться до легкого тілесного ушкодження.

З акту судово-медичної експертизи №28/2015 від 19.04.2015 року видно, що у ОСОБА_9 при судово-медичній експертизі було виявлено садно на лівій ріці, яке утворилося від дії тупого твердого предмету або при контакті із таким, могло виникнути 18 квітня 2015 року та відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Згідно з висновком експерта №105/2015-мк від 30.04.2015 року одягу від трупа ОСОБА_16 , на трусах та шкіряному ремені було виявлено множинні наскрізні та поверхневі розриви тканини. Розриви утворились внаслідок перерозтягання тканини та тертя по шорухуватій поверхні, і могли утворитись внаслідок волочіння тіла потерпілого. На шкарпетці пошкоджень виявлено не було.

Як вбачається з висновку експерта №104/2015-мк від 30.04.2015 року одягу від трупа ОСОБА_16 , на куртці виявлено поверхневі та наскрізні розриви тканини, як на зовнішній так і на внутрішній поверхні, розриви тканини на светрі, особливо на задній поверхні у верхній частині, розриви тканини на передній та задній поверхні кофти, розриви тканини на передній та задній половинці штанів з грубими дефектами тканини. Розриви утворились від перерозтягання тканини внаслідок тертя по шорухуватій поверхні і могли утворитись внаслідок волочіння тіла потерпілого.

Відповідно до висновку імонулогічної експертизи №584/2015-ім від 29.04.2015 року, кров від трупа ОСОБА_16 , 1982 року народження, відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В за ізосерологічною системою АВО. Кров ОСОБА_6 , 1962 року народження, відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А, супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. Кров ОСОБА_9 , 1989 року народження, відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А, супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. У слідах на куртці, на футболці, речах трупа ОСОБА_16 виявлена кров людини і антиген ОСОБА_38 , В і ізогемаглютиніни анти-А, анти-В не виявлені, що не виключає можливість походження даної крові до групи О з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В за ізосерологічною системою АВО, в тому числі і від ОСОБА_16 . У слідах на штанах ОСОБА_16 крові не виявлено.

Водночас, висновком імологічної експертизи №632/2015-ім від 18.05.2015 року встановлено, що в слідах на п`яти відрізках марлі зі змивами РБК, вилучених під час огляду місця події, виявлено кров людини групи О ізогемаглютинінами анти-А, анти-В, яка може походити від будь-якої особи з такою груповою характеристикою крові за ізосерологічною системою АВО, в тому числі і від потерпілого ОСОБА_16 .

Крім того, з висновку судово-психіатричної експертизи №99 від 03.06.2015 року видно, що ОСОБА_6 психічним захворюванням не страждає, виявляє ознаки імпульсивного типу емоційно-нестійкого розладу особистості, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів примусового характеру не потребує. На момент інкримінованих йому дій у стані фізіологічного афекту не перебував. Не перебував, також, і в іншому емоційному стані, який би міг суттєво вплинути на його свідомість та діяльність.

Висновком судово-психіатричної експертизи №100 від 03.06.2014 року встановлено, що при стаціонарному клініко-психіатричному обстеженні виявлено, що ОСОБА_9 , на фоні низького інтелектуального розвитку рівня помірної дебільності, притаманне розумовій відсталості предметно-конкретне, туго рухоме та ригідне мислення. В емоційно-вольовій сфері простежується нестійкість, імпульсивність та легковажність. Довершує клінічне розуміння стану вкрай низький рівень загальноосвітніх знань, обмежений словниковий запас, що також є властивим для інтелектуального недорозвитку. Жодних ознак, які б свідчили за інші психічні порушення за час обстеження виявлено не було, за матеріалами кримінального провадження також відсутні такі відомості. Враховуючи вказане, такий стан слід трактувати лише як легка розумова відсталість в ступені помірної дебільності. Такі емоційні стани, які є психологічною підставою для юридичного висновку про стан сильного душевного хвилювання, виникають внаслідок неналежної, провокуючої поведінки потерпілого по відношенню до підозрюваного, що в даному випадку не простежується. В період інкримінованих ОСОБА_9 дій, останній хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим чи іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав, виявляв ознаки легкої розумової відсталості в ступені помірної дебільності. Наявний у нього інтелектуальний недорозвиток та особливості емоційно-вольової сфери мали значний вплив у досліджуваній ситуації на раціональність прийняття рішень, усвідомлення власного місця і ролі в цій ситуації, передбачення наслідків своїх дій та здатність регулювати свою поведінку, тому в цей час ОСОБА_9 не повною мірою міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Останній не перебував у будь-якому емоційному стані, який міг би слугувати психологічною підставою для юридичного висновку про стан сильного душевного хвилювання. ОСОБА_9 виявляє ознаки поміркованої дебільності. На його поведінку суттєво вплинули такі його особливості як розумова відсталість, несамостійність, а також те, що він легко піддається чужому впливу.

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 568 від 11.11.2022, проведеної ОСОБА_9 , встановлено, що останній виявляє ознаки легкої розумової відсталості в ступені помірної дебільності. За своїм психічним станом ОСОБА_9 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Враховуючи наявний у ОСОБА_9 інтелектуальний недорозвиток, обставини досліджуваної ситуації, а також результати судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_9 не міг не виконати так званий наказ ОСОБА_6 здійснювати рух підводою.

Водночас, наказом Радехівського РВ ГУМВСУ у Львівській області №16 від 16.01.2015 року про закріплення працівників РВ ГУМВС України у Львівській області на території Радехівського району підтверджується, що ОСОБА_16 включений в Зону №2 та закріплений за адміністративною дільницею №13 - це с.Кустин, с.Руденко, с.Хмільно, с.Батиїв, с.Завидче, с.Березівка, с.Новостаці, с.Бебехи, с.Підмонастирок, с.Грицеволя та, згідно з додатком №1, станом на 18.04.2015 року обслуговував дільницю №4 в смт.Лопатин Радехівського району Львівської області.

Заперечення обвинуваченими вини у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 4, 12 ч.2 ст.115, ст. 348 КК України, не спростовує правильних висновків суду першої інстанції про доведеність їхньої вини у вчиненому, і апеляційним судом оцінюються як форма захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене.

Доводи апеляційних скарг про невірну кваліфікацію дій обвинувачених за ст. 348 КК України, оскільки їм не було відомо про те, що ОСОБА_18 є працівником поліції, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_9 при первинному допиті суду першої інстанції показав, серед іншого, що особи, які сиділи в цей день за столиком в палатці біля магазину, були знайомі ОСОБА_6 , серед них він знав лише ОСОБА_16 , який був дільничним та був одягнений у цивільний одяг. Зазначив, що йому особисто було відомо, що ОСОБА_16 був працівником міліції, оскільки раніше був судимим за крадіжку. За столиком у палатці сиділо четверо осіб: ОСОБА_15 (музикант), який говорив, що ОСОБА_16 є працівником міліції, особа в окулярах ( ОСОБА_17 ), сивий чоловік ( ОСОБА_14 ) і працівник міліції.

Крім того, свідок ОСОБА_15 суду показав, що ОСОБА_16 був у цивільному одязі, за столом показував своє посвідчення та говорив, що він є працівником міліції, в цей час ОСОБА_6 та ОСОБА_9 сиділи за сусіднім столиком і, на його переконання, добре знали, що той є працівник міліції.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що свідок ОСОБА_15 перебуває з обвинуваченими у родинних, дружніх чи будь-яких інших відносинах, а також відомості, які б давали підстави критично оцінювати пояснення ОСОБА_15 , інших причин обмовляти ОСОБА_6 та ОСОБА_9 судом не виявлено.

Відтак, на переконання суду апеляційної інстанції, обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_9 було відомо про те, що ОСОБА_18 є працівником правоохоронного органу.

Щодо твердження апелянтів про відсутність домовленості між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на позбавлення життя ОСОБА_16 , а також про те, що ОСОБА_9 лише виконував наказ та у момент інкримінованих подій не повною мірою міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, оскільки виявляє ознаки легкої розумової відсталості в ступені помірної дебільності, суд зазначає наступне.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №100 від 03.06.2014 року, в період інкримінованих ОСОБА_9 дій, останній хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим чи іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав, виявляв ознаки легкої розумової відсталості в ступені помірної дебільності. Останній не перебував у будь-якому емоційному стані, який міг би слугувати психологічною підставою для юридичного висновку про стан сильного душевного хвилювання. На його поведінку суттєво вплинули такі його особливості як розумова відсталість, несамостійність, а також те, що він легко піддається чужому впливу.

Вказане свідчить про те, що ОСОБА_9 в період інкримінованих дій усвідомлював свої дії і міг відмовитись від них в будь-який момент.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що вчиненим за попередньою змовою групою осіб умисне вбивство вважається тоді, коли в позбавленні потерпілого життя брали участь декілька осіб (дві і більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його виконання.

За цей злочин несуть відповідальність і ті особи, котрі хоча й не вчинювали дій, якими безпосередньо була заподіяна смерть потерпілому, але будучи об`єднаними з іншими співвиконавцями вбивства єдиним умислом, спрямованим на позбавлення потерпілого життя, виконали хоча б частину того обсягу дій, який група вважала необхідним для реалізації цього умислу. З урахуванням конкретних обставин справи та змісту спільного умислу осіб, що вчинюють убивство за попередньою змовою, до таких дій належать: застосування на початку нападу насильства щодо потерпілого з метою приведення його у безпорадний стан з тим, щоб інший співучасник, скориставшись таким станом, заподіяв потерпілому смерть; подолання опору потерпілого з метою полегшити заподіяння йому смерті іншим співучасником; усунення певних перешкод, що в конкретній ситуації заважають іншій особі заподіяти потерпілому смерть або істотно ускладнюють це; надання особі, яка згідно з домовленістю заподіює смерть потерпілому, конкретної допомоги під час учинення вбивства (у вигляді порад, передачі зброї тощо).

Водночас, обвинувачений ОСОБА_9 в процесі проведення слідчого експерименту вказав, що ОСОБА_16 був живий коли вже був прив`язаний до сівалки, оскільки після того як ОСОБА_6 наніс йому удари, то ОСОБА_16 повідомляв останньому, що у нього є жінка та діти, і просив не вбивати його, чим спростовується версія сторони захисту про те, що ОСОБА_9 не бачив, що потерпілий прив`язаний до воза.

Відтак, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що останні діяли за попередньою змовою групою осіб, яка полягала у дачі згоди ОСОБА_9 на продовження злочинних дій ОСОБА_6 , після чого вдвох діяли разом, зокрема, ОСОБА_9 продовжив розпочаті ОСОБА_6 злочині дії, а саме сів на кінну підводу і, керуючи кіньми, які були запряжені у дану підводу, попрямував вулицями смт.Лопатин, при цьому тягнучи потерпілого ОСОБА_16 , який був прив`язаний до вказаної кінної підводи, що свідчить про єдиний прямий умисел обвинувачених, спрямований на вбивство ОСОБА_39 .

Посилання сторони захисту та обвинуваченого ОСОБА_6 на відсутність кваліфікуючої ознаки вбивства з особливою жорстокістю при вчиненні кримінального правопорушення, спростовуються показами експерта, який в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що ОСОБА_16 втратив свідомість та був живим на протязі кількох хвилин, показами самого обвинуваченого у сукупності із встановленими судом обставинами та наданими стороною обвинувачення доказами, висновком гістологічної експертизи, в якому заначено, що тілесні ушкодження завдані при життєвості, а тому розцінюються судом як захист з метою уникнення від відповідальності.

Окрім того, умисне вбивство визнається вчиненим з особливою жорстокістю, якщо винний, позбавляючи потерпілого життя, усвідомлював, що завдає йому особливих фізичних (шляхом заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень, тортур, мордування, мучення, в тому числі з використанням вогню, струму, кислоти, лугу, радіоактивних речовин, отрути, яка завдає нестерпного болю, тощо), психічних чи моральних (шляхом зганьблення честі, приниження гідності, заподіяння тяжких душевних переживань, глумління тощо) страждань, а також якщо воно було поєднане із глумлінням над трупом або вчинювалося в присутності близьких потерпілому осіб і винний усвідомлював, що такими діями завдає останнім особливих психічних чи моральних страждань.

На переконання колегії суддів, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , позбавляючи життя потерпілого ОСОБА_16 , усвідомлювали, що заподіюють йому особливих фізичних страждань шляхом нанесення великої кількості тілесних ушкоджень, волочіння по дорозі, прив`язавши тіло до воза, а саме вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю за попередньою змовою групою осіб.

Відтак, кваліфікація дій ОСОБА_6 та ОСОБА_9 за п.п. 4, 12 ч.2 ст.115, ст. 348 КК України є правильною.

Доводи захисника про необхідність визнання неналежним та недопустимим доказом Додаток № 1 до наказу Радехівського РВ ГУМВСУ у Львівській області № 16 від 16.01.2015, колегія суддів вважає голослівними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Положеннями ст. 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Водночас, частиною 1 ст. 87 КПК України передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що наказом Радехівського РВ ГУМВСУ у Львівській області №16 від 16.01.2015 року про закріплення працівників РВ ГУМВС України у Львівській області на території Радехівського району підтверджується, що ОСОБА_16 включений в Зону №2 та закріплений за адміністративною дільницею №13 - це с.Кустин, с.Руденко, с.Хмільно, с.Батиїв, с.Завидче, с.Березівка, с.Новостаці, с.Бебехи, с.Підмонастирок, с.Грицеволя та, згідно з додатком №1, станом на 18.04.2015 року обслуговував дільницю №4 в смт.Лопатин Радехівського району Львівської області.

Як вбачається, вказаний наказ та додаток прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема, той факт, що ОСОБА_16 станом на 18.04.2015 року обслуговував дільницю №4 в смт.Лопатин Радехівського району Львівської області.

При цьому, Додаток № 1 до наказу Радехівського РВ ГУМВСУ у Львівській області № 16 від 16.01.2015 здобутий з дотриманням порядку, передбаченого чинним законодавством, та без жодних порушень прав та свобод обвинувачених.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вказані докази є належними та допустимими.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що працівники правоохоронних органів та військовослужбовці можуть визнаватись потерпілими не тільки тоді, коли вони виконували свої службові обов`язки, перебуваючи безпосередньо на службі, та коли застосовували заходи по охороні правопорядку у відповідності зі своїми службовими обов`язками, за наказом чи розпорядженням, а й тоді, коли вони вжили зазначених заходів в межах своїх повноважень з власної ініціативи, наприклад, перепиняли правопорушення у неробочий час, що і мало місце у даному випадку.

Твердження сторони захисту про те, що у вироку відсутні будь-які посилання на показання свідка ОСОБА_20 , допитаного у судовому засіданні 20.02.2020 року, які є важливими та повністю спростовують показання свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , є безпідставними, враховуючи наступне.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що допитаний в судовому засіданні 20.02.2020 року свідок ОСОБА_20 показав суду першої інстанції, що в цей день на місці події він чув шум металу, при освітленні побачив віз з сівалкою та причіпом у вигляді людини. Він продовжив рух автомобілем за вказаним возом, на підводі перебувало двоє людей, хто саме сказати не міг. Віз їхав зі швидкістю приблизно 30-40 км/год, бачив тіло без ознак життя. В подальшому, поїхав до дільничного в смт. Лопатин.

Як вбачається, вказані показання не спростовують пояснень інших свідків, а також жодним чином не свідчать про відсутність в діях ОСОБА_6 та ОСОБА_9 складу кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 4, 12 ч.2 ст.115, ст. 348 КК України.

Крім того, незазначення у вироку показань свідка ОСОБА_20 жодним чином не впливає на конвенційні чи конституційні права і свободи обвинувачених, що спростовує доводи апеляційних скарг в цій частині.

Відтак, колегія суддів вважає, що, покликаючись на безпосередньо досліджені докази, суд першої інстанції, відповідно до ст. 94 КПК України, всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до правильного висновку про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 4, 12 ч.2 ст.115, ст. 348 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного, який частково визнав вину, вперше притягується до кримінальної відповідальності, по місцю проживання характеризується посередньо, одружений, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, його вік, сімейний стан, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку в нарколога не перебуває, його вік, сімейний стан, відсутність обставин, які обтяжують покарання. Як обставини, які пом`якшують покарання, суд врахував те, що підсудний ОСОБА_9 вчинив злочин будучи обмежено осудним, його молодий вік і недосвідченість у життєвих ситуаціях.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_9 призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України у межах, встановлених у санкціях статей, та є необхідним й достатнім для їхнього виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів.

Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.70 КК України, суд першої інстанції вірно визначив, що при призначенні покарання обвинуваченим за цим вироком слід призначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_9 були затримані 19.04.2015 року та їм був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, злочин вчинили у 2015 році, тобто до 20.06.2017 року, до втрати чинності ч.5 ст.72 КК України у редакції Закону №838-VII, попереднє ув`язнення зараховується у строк покарання з розрахунку день такого покарання за два дні позбавлення волі.

Щодо доводів захисника про те, що суд першої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_9 , не врахував той факт, що він є обмежено осудним, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 20 КПК України, підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання.

Відтак, можливість призначення покарання у виді позбавлення волі особі, яка є обмежено осудною, відноситься до дискреційних повноважень суду та прямо передбачено Законом про кримінальну відповідальність.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування вироку суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_9 колегією суддів не встановлено, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Жовківського районного суду Львівської області від 18.09.2023 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 без задоволення.

На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому, який тримається під вартою, в той самий строк з дня отримання її копії.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4