ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 57
телефон приймальні судді 099 520 65 95
Справа № 932/6649/25
Провадження № 1-кс/932/2422/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про обрання запобіжного заходу

11 червня 2025 року м. Дніпро

Шевченківський районний суд м. Дніпра у складі:

слідчої судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську ОСОБА_4 , яке погоджене прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0003951 від 07.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, який проходив військову службу на момент вчинення кримінального правопорушення на посаді бойового медика 1 десантно штурмового взводу 6 десантно штурмової роти 2 десантно - штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

установила:

10 червня 2025 року до слідчої судді надійшло вказане вище клопотання.

В обґрунтування заявленого клопотання слідчий зазначає, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи її на посаді бойового медика 1 десантно - штурмового взводу 6 десантно штурмової роти 2 десантно - штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, відмовився від несення обов`язків військової служби, в тому числі від виконання поставлених завдань, в рамках здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації на території Донецької області та діючи з особистих мотивів, з прямим умислом, направленим на залишення місця дислокації підрозділу, 26.05.2023 незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та без поважних причин самовільно залишив місце розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 , яка на той час дислокувалась в населеному пункті АДРЕСА_2 в умовах військового стану та проводить час на власний розсуд у спосіб, не пов`язаний із проходженням військової служби та виконанням обов`язків військової служби, тобто фактично ухилився від військової служби, до моменту затримання співробітниками Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, 10.06.2025 за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, Донецьке шосе 131.

10 червня 2025 року о 07 годині 04 хвилин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано, у порядку ст. ст. 208, 615 КПК України.

10 червня 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Під час досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного у вигляді тримання під вартою, оскільки є достатньо підстав вважати, що існують ризики, що підозрюваний ОСОБА_5 , може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні прокурор заявлене клопотання підтримав, пояснення надав аналогічні тексту клопотання, прохав таке задовольнити та не визначати розмір застави.

Підозрюваний у судовому засіданні не заперечував факту ухилення від військової служби. Зазначив, що не переховувався, номер мобільного телефону не змінював. Має намір перевестися до іншої військової частини.

Захисник спочатку прохав суд визначити мінімальний розмір застави, потім змінив думку і прохав відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого.

Заслухавши доводи прокурора, підозрюваного та його захисника, дослідивши надані докази та матеріали, слідчою суддею встановлено наступне.

Як вбачається з клопотання та наданих до нього доказів, слідчим здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003951 від 07.06.2024 за ознаками ч. 4 ст. 408 КК України (а.с.8).

10 червня 2025 року о 07 годині 04 хвилин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано, у порядку ст.ст. 208, 615 КПК України.

10 червня 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Згідно повідомленої підозри ОСОБА_5 підозрюється у дезертирстві, тобто самовільного залишення місця служби з метою ухилення вій військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Згідно ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 408 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення клопотання, а також здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слідча суддя виходить із наступного.

Розділ ІІ КПК України визначає, що із метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення. До них, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, віднесені також запобіжні заходи.

Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

Частина третя ст. 176 КПК України встановлює, що слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; (2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; (3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; (4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; (5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначено ч. 1 ст. 178 КПК України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно з положеннями ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать (1) про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З аналізу зазначених вище норм законодавства можна підсумувати, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу слідчому судді необхідно перевірити:

1) чи набула особа статусу підозрюваної;

2) чи наявна обґрунтована підозра у вчиненні такою особою кримінального правопорушення;

3) чи наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України;

4) чи наявні інші обставини, які враховуються при застосуванні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України;

5) чи наявні відомості на переконання того, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам кримінального провадження;

6) який розмір застави необхідно визначити як альтернативний триманню під вартою запобіжний захід та які обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, необхідно покласти на підозрюваного, у випадку внесення застави.

Отже для того, щоб надати оцінку підозри обґрунтована вона чи ні, та у подальшому встановити наявність ризиків та обрати запобіжний захід, слідчий суддя, у порядку судового контролю, у першу чергу має встановити чи набув ОСОБА_5 статусу підозрюваного, оскільки запобіжні заходи на стадії досудового розслідування можуть застосовуватися лише до підозрюваного.

За змістом ч. 1 ст. 42 КПК України, статус підозрюваного має, зокрема, особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру.

Частиною 1 статті 276 КПК України визначено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: (1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; (2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; (3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України).

Вивченням матеріалів клопотання у судовому засіданні встановлено, що первісно ОСОБА_5 було повідомлено про підозру ще 16 травня 2025 року за ознаками ч. 5 ст. 407 КК України (а.с.53-58). Однак, повідомлення не було вручено особисто, оскільки як зазначив прокурор та слідчий у судовому засіданні, місце знаходження його було невідоме, у зв`язку із чим клопотання було скеровано за останньою відомою адресою: м. Дніпро, вул. Тургенєва, 20, що підтверджується супровідним листом від 16.05.2025 (а.с.61). На підтвердження відправки вказаного листа у судовому засіданні слідчим надано реєстр поштових відправлень, відповідно до якого 19.05.2025 повідомлення про підозру ОСОБА_5 було відправлено на вказану вище адресу, однак відповідно до трекінгу поштових відправлень останнє повернулося до ТУ ДБР, розташованого у м. Краматорську як невручене 04.06.2025 року (а.с.105-106). За таких обставин, повідомлення про підозру не було відправлено у день його складення.

У судовому засідання також встановлено, що зазначене повідомлення про підозру було відправлено на неправильну адресу ОСОБА_5 , оскільки він має зареєстровану адресу: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіє паспорта, яку у судовому засіданні долучив ОСОБА_5 (а.с. 104).

Також, з`ясовано у судовому засіданні, що орган досудового розслідування із часу внесення відомостей до ЄРДР жодним чином не вживав заходів, щодо встановлення зареєстрованого місця ОСОБА_5 , саме по собі скерування доручення у порядку ст. 40 КПК України без належного його виконання, без отриманих відповідей (рапортів) не може вважатися тими заходами на встановлення місця знаходження останнього, які б документально підтверджували місце реєстрації.

У матеріалах клопотання, міститься службова записка т.в.о. начальника відділу аналітичного забезпечення та оперативного чергування ТУ ДБР у м. Краматорську ОСОБА_8 від 20.05.2025 у якій зазначено, що місце проживання/реєстрації ОСОБА_5 АДРЕСА_3 , що також не відповідає даним паспорту ОСОБА_5 (а.с.66-67).

Суддя критично оцінює доводи прокурора та слідчого, що зазначену підозру за ознаками ч. 5 ст. 407 КК України, у зв`язку із не встановленням місця перебування ОСОБА_5 також відправлено на адресу командира військової частини НОМЕР_1 16.05.2024 та керівнику Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва ДОВА і зазначає наступне.

За приписами ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію. Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Зокрема, ст. 135 КПК України визначено Порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні. Так, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Отже, лише за умови встановлення, що особа відсутня за місцем свого проживання, повістку може бути вручено дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

У судовому засіданні встановлено, що жодних виконаних доручень слідчого, які б свідчили про те, що за місцем свого мешкання ОСОБА_5 відсутній, матеріали кримінального провадження не містять. Слідчому навіть пропонувалося надати перерву у судовому засіданні для долучення вказаних рапортів чи інших документів, які б свідчили про вжиті заходи щодо встановлення місця проживання ОСОБА_5 , однак, зважаючи, що такі документи відсутні, підстав для оголошення перерви не вбачалося.

Також суддя зауважує, що орган досудового розслідування не вживав жодних реальних заходів щодо розшуку ОСОБА_5 , ілюзорність активних дій призвела до того, що навіть не було встановлено реальну адресу його реєстрації. Прокурор та слідчий визнали у судовому засіданні помилкове скерування повідомлення про підозру за ч. 5 ст. 407 КК України на іншу адресу та мотивували це тим, що керувалися матеріалами службового розслідування військової частини, у якому вказана саме ця адреса, однак суд вважає, що це не є аргументом, оскільки орган досудового розслідування має доступ до офіційних баз даних, щоб перевірити зареєстроване місце проживання осіб. Зокрема, ст. 7 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» з метою реалізація повноважень передбачено, що бюро та його уповноважені посадові особи з метою виконання покладених на них завдань , безоплатно одержують в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, за письмовими запитами Директора Державного бюро розслідувань, його уповноваженого заступника, директорів територіальних управлінь Державного бюро розслідувань або їхніх уповноважених заступників інформацію, необхідну у справах про кримінальні правопорушення, що знаходяться у провадженні Державного бюро розслідувань, у тому числі з автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та банків даних, держателем (адміністратором) яких є органи державної влади або органи місцевого самоврядування, у тому числі інформацію з обмеженим доступом. Використання цієї інформації здійснюється Державним бюро розслідувань з дотриманням законодавства про захист персональних даних. Суб`єкти, яким адресовано відповідний запит, зобов`язані протягом трьох днів, а в разі неможливості - не пізніше 10-денного строку, надати відповідну інформацію або повідомити про причини, що перешкоджають її наданню.

Однак, органом досудового розслідування не надано доказів у судовому засіданні під час розгляду клопотання, що вживалися заходи щодо встановлення місця реєстрації ОСОБА_5 .

Враховуючи, що таких дій вчинено не було це і призвело до помилкового скерування повідомлення про підозру та подальше його повернення до органу досудового розслідування як не вручене.

Також у судовому засідання з`ясовано, що ОСОБА_5 проживає разом із своєю матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , однак із невідомих причин, орган досудового розслідування вказані повідомлення про підозру «іншій особі, яка з нею проживає» як передбачає ст. 135 КПК України не вручив. Як з`ясовано у судовому засідання слідчий особисто телефонував матері ОСОБА_5 , а потім сам ОСОБА_5 телефонував слідчому, що останній не заперечував у судовому засіданні, тобто орган досудового розслідування використав недієві заходи щодо повідомлення про підозру особі, використав найлегший шлях скерування листів на адресу військової частини, до якої ОСОБА_5 фактично не з`являється, що ставить під сумнів дієвість такого заходу, рівно як і надсилання листа на адресу Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва ДОВА. У листі на адресу Департаменту також невірна вказана адреса: АДРЕСА_1 (а.с.62).

Отже, суддя виснує, у повідомленні про підозру від 16.05.2025 за ознаками ч. 5 ст. 407 КК України, адресою проживання ОСОБА_5 зазначено: будинок АДРЕСА_1 (а.с.53).

У реєстрі поштовного відправлення від 19.05.2025, без зазначення змісту відправлення, також зазначена адреса АДРЕСА_1 . Відомостей про отримання ОСОБА_5 даного поштового відправлення матеріали справи не містять. Натомість, повідомлення було скероване на неправильну адресу, оскільки ОСОБА_5 фактично зареєстрований за іншою за адресою: АДРЕСА_1 .

Виходячи з аналізу вказаних вище норм ст.ст. 42, 276, 278 КПК України, повідомлення про підозру - один із найважливіших процесуальних актів, спрямований на практичну реалізацію функції розслідування та забезпечення захисту прав і законних інтересів особи, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, який полягає в прийнятті рішення про повідомлення про підозру; врученні повідомлення про підозру особі, щодо якої здійснюється провадження; роз`ясненні підозрюваному його прав та наданні можливостей щодо їх реалізації і допиті підозрюваного.

Зокрема, особа, яка здійснює вручення підозри, має роз`яснити зміст цієї підозри, обсяг набутих прав та обов`язків та отримати пояснення, які особа має право надати з приводу підозри для можливості у подальшому прийняти рішення, зокрема, і щодо запобіжного заходу, тому вручення повідомлення про підозру не є тотожним врученню повістки про виклик у сенсі ст. 135 КПК України, оскільки вручення повідомлення про підозру тягне за собою значні несприятливі наслідки для особи, якій воно вручається, так як саме з цього моменту розпочинається її кримінальне переслідування, про що така особа, поза розумним сумнівом, повинна бути повідомлена особисто і належним чином, і саме з цього часу, на думку суду, можна вважати, що особа достовірно знає про те, що вона підозрюється компетентними органами у вчиненні злочину.

Виходячи із змісту ст. 135 КПК України, повідомлення про підозру може бути вручено близькому родичу для передачі особі, якої воно стосується, однак це не звільняє слідчого та прокурора від виконання вищевказаних обов`язків, тому у тих випадках, якщо особа особисто не отримала повідомлення про підозру або у слідства немає належного підтвердження про такий факт, особа не може бути підозрюваною, оскільки їй у встановленому порядку не повідомлено про початок її кримінального переслідування.

Спрямування повідомлення про підозру на іншу адресу поштою не може вважатися належним врученням особі повідомлення про підозру. Відсутність підтвердження вручення повідомлення про підозру, спрямованого за місцем проживання, особам, виключний перелік яких вказаний у ч. 2 ст. 135 КПК, свідчить про невиконання кримінальних процесуальних приписів щодо належного вручення такого повідомлення особі, місцезнаходження якої не встановлено, і звісно також не може вважатися належним врученням повідомлення.

Тому своєчасне невручення повідомлення про підозру самій особі належним слідчим чи прокурором (до 24 годин дня його складання, згідно з ч. 3 ст. 115 КПК) чи не направлення його належним чином за місцем проживання особи для вручення (до закінчення роботи поштових відділень у день складення повідомлення про підозру, згідно зі ст. 116 КПК України) має своїм наслідком невиконання обов`язку щодо вручення підозри особі слідчим, прокурором у встановлений проміжок часу та втрату права на його вручення, а також і втрату чинності самого повідомлення, оскільки воно вже не може бути вручене особі. Подальше вручення особі даного повідомлення є незаконною процесуальною дією, яка має наслідком її недійсність, що відповідно до ст. 7 КПК не породжує жодних правових наслідків для особи, яка у такому випадку відповідно не набуває процесуального статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, оскільки підозрюваним стає лише особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК, повідомлено про підозру шляхом належного вручення такого повідомлення.

Відповідно до матеріалів клопотання та обставин, встановлених у судовому засіданні, після затримання ОСОБА_5 10.06.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України, старшим слідчим відразу було винесено постанову про зміну попередньої правової кваліфікації кримінального правопорушення від 10.06.2025, за змістом якої попередню правову кваліфікацію за ч. 5 ст. 407 КК України змінено на ч. 4 ст. 408 КК України (а.с.82-83).

Однак, як встановлено і зазначено вище, ОСОБА_5 не був повідомлений про підозру за ч. 5 ст. 407 КК України, у зв`язку із чим не набув і статусу підозрюваного.

Щодо особи, яка не набула процесуального статусу підозрюваного, не може здійснюватися зміна раніше повідомленої підозри. Такій особі не може бути повідомлено нову підозру, через відсутність "старої" підозри. Повторне вручення особі такого самого повідомлення про підозру не може бути здійснено, оскільки це не передбачено КПК.

Таким чином, з огляду на наведене, слідча суддя дійшла висновку, що в межах даного кримінального провадження, фактично ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не набув статусу підозрюваного, оскільки слідчий, прокурор не керувалися засадами верховенства права (п. 1 ч. 1 ст. 7, ст. 8 КПК), складовою частиною якого є принцип правової визначеності (чітке визначення моменту повідомлення про підозру) та забезпечення права на захист (п. 13 ч. 1 ст. 7, ст. 20 КПК) (констатація конкретного моменту виникнення права на захист, роз`яснення прав підозрюваному).

Всупереч наведеному, процесуально ніяким чином не зафіксована відсутність ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем реєстрації та проживання.

Слідча суддя вважає, що дотримання належної правової процедури здійснення повідомлення про підозру має забезпечувати його відповідність стандартам захисту прав людини, єдність змісту та форми кримінального провадження, налагоджену взаємодію верховенства права і законності, що в результаті врівноважує приватні і публічні (суспільні) інтереси заради досягнення цих завдань.

Порушення порядку повідомлення про підозру ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 призвело до нівелювання завдань кримінального провадження, окреслених у ст. 2 КПК, що полягають в охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення того, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру.

Правовим наслідком не повідомлення про підозру ОСОБА_5 у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, призвело до того, що він не набув статусу підозрюваної особи в кримінальному провадженні через нездійснення (нереалізації) органом досудового розслідування в кримінальному провадженні етапу (стадії) притягнення до кримінальної відповідальності.

Неналежне здійснення етапу повідомлення про підозру унеможливить подальше правомірне здійснення наступних етапів кримінального провадження, призведе до викривлення змісту кримінально-правових і кримінальних процесуальних відносин і унеможливить внаслідок цього належну реалізацію учасниками цих відносин своїх прав і обов`язків.

Викладена в письмовому повідомленні підозра служить підґрунтям для початку реалізації засад змагальності та забезпечення права на захист у кримінальному провадженні. У підозрюваного з`являються можливості впливати на зміст підозри та на подальше формулювання обвинувачення в обвинувальному акті, яким завершується досудове розслідування. Сформульована підозра встановлює межі здійснення слідчим і прокурором обвинувальної діяльності, а підозрюваний, його захисник одержують можливість ефективно, дієво і цілеспрямовано реалізовувати функцію захисту.

Тому, оскільки фактично ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не набув статусу підозрюваного, відсутні правові підстави для його затримання 10.06.2025 року та звернення суду 10.06.2025 із клопотанням про застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи, що слідча суддя дійшла висновку, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не набув статусу підозрюваного, підстави для оцінки наявних ризиків у слідчої судді відсутні.

Керуючись ст.ст.42, 111, 135, 276-279 КПК України, слідча суддя

постановила:

Клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську ОСОБА_4 , яке погоджене прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0003951 від 07.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.

Звільнити з-під варти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 негайно в залі суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Копію ухвали вручити підозрюваному, прокурору.

Повний текст ухвали буде постановлено 13 червня 2025 року.

Слідча суддя ОСОБА_9