Номер провадження: 1-кп/521/1115/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого суді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10

захисника ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №521/17568/24 за обвинуваченням:

ОСОБА_12 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Харкові, громадянина України, неодруженого, із середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без визначеного місця проживання, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на момент вчинення кримінального правопорушення займав посаду номер обслуги 1 обслуги міномета 2 мінометного взводу МБ БОБ військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_13 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією на посаді номера обслуги 1 обслуги міномета 2 мінометного взводу МБ БОБ військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», у порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 58, 59, 127-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, із метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, 25.07.2023 року о 08 годині 00 хвилин не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах правового режиму воєнного стану) без поважних причин, та ухилявся від проходження військової служби до моменту його затримання, а саме до 27.09.2024 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з обов`язками військової служби.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_13 свою вину у скоєнні інкримінованого злочину визнав та пояснив, що військову службу в військовій частині НОМЕР_2 проходив з 16.06.2023 року по 01.03.2024 року, потім взяв відпустку. Після відпустки не повернувся на службу, оскільки був з бабусею, яка сліпа та не може сама пересуватися. Командира військової частини про причини неявки не повідомляв, не повернувся на службу тому, що хотів зробити опікунство за бабусею. Місце служби знаходилось у м. Теплодар. Був призваний на службу 16.06.2023 року, прослужив до 01.03.2024 року. У бойових діях участі він не приймав, але після повернення з відпустки повинен був їхати до місця проведення бойових дій. Готовий служити, але участь у бойових діях брати не бажає. У бабусі є син, але він не мешкає в Україні. Вся родина бабусі за межами України. Він не мав можливості оформити опікунство під час проходження військової служби, оскільки йому був потрібен паспорт. 25.09.2024 року його було затримано на автомобільному вокзалі. Під час перебування поза межами військової частини він неофіційно працював на будівництві.

Під час судового розгляду, проведеного з дотриманням принципів змагальності сторін та свободи в подані ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, судом були досліджені докази, джерелом яких були показання свідків та процесуальні документи.

Так, допитаний у суді свідок ОСОБА_14 пояснив, що проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . Обвинувачений ОСОБА_13 знайомий йому тому, що він не прибув на військову службу після відпустки. Йому неодноразово телефонували. Спочатку він брав слухавку та казав, що їде у дорозі та затримується. Після декілька дзвінків, він не підіймав слухавку, потім поїхали його шукати. ОСОБА_13 шукали на залізничних та автомобільних вокзал, питали чи не купляв він квітки на транспорт. Потім з`ясували, що він взяв квіток на залізничному вокзалі, де його у подальшому і було виявлено. Разом з ОСОБА_13 він проходив військову службу у піхоті Національної гвардії України, потім вони проходили службу в артилерії у військовій частині НОМЕР_2 . Події відбувалися у 2024 році, точної дати він не пам`ятає. Усім військовослужбовцям роз`яснюються вимоги кримінального кодексу про самовільне залишення військової частини. Вони ставили підписи про ознайомлення про кримінальну відповідальність за самовільне залишення військової частини у спеціальному журналі.

Свідок ОСОБА_15 під час допиту повідомив, що є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 . З обвинуваченим ОСОБА_13 служив в одній військовій частині в одному підрозділі. Причини не прибуття ОСОБА_13 до військової частині йому не відомі. Коли він повернувся з відпустки йому повідомили, що ОСОБА_13 зник, його не було більш ніж три дні, на телефонні дзвінки він не відповідав. Військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 повідомляли про відповідальність за самовільне залишення військової частини. ОСОБА_13 у подальшому не повернувся на службу. Також, ОСОБА_13 не скаржився на стан здоров`я та на відношення до нього з боку командування. Коли відбувалися вказані події він не пам`ятає.

Допитаний свідок ОСОБА_16 пояснив, що проходиться військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 . Коли відбувалися вказані події він перебував на іншій посаді, а тому оперативний черговий повинен був доповідати йому про всі факти та правопорушення, які відбувалися в м. Одесі. Так, від чергового дізнався, що зателефонували з військової частини НОМЕР_2 та повідомили, що ОСОБА_13 залишив військову частину. Згідно повноважень, Військова служба правопорядку взаємодіє з Національної гвардією України та вони допомагають розшукувати військовослужбовців, які залишили військову частину. Про службове розслідування, яке проводилось по факту залишення військової частини ОСОБА_13 , йому нічого не відомо.

Крім показів свідків сторони обвинувачення, судом були досліджені інші докази, джерелом яких були процесуальні документи, а саме:

- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 16.06.2023 року №176, відповідно до якого призвано на військову службу під час мобілізації солдата запасу ОСОБА_13 та призначено на посаду стрільця 1-го відділення 1-го стрілецького взводу стрілецької роти (резервної) (ВОС-100915П);

- наказ командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 25.07.2023 №321 про виявлення відсутності ОСОБА_13 ;

- рапорт т.в.о. командира батальйону оперативного призначення майора ОСОБА_17 від 25.07.2023 року про неприбуття ОСОБА_13 зі звільнення без поважних причин;

- донесення військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 від 25.07.2023 №3/12/2/2-1709 про неприбуття ОСОБА_13 до місця служби;

- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 06.07.2023 року №198, відповідно до якого ОСОБА_13 приступив до виконання службових обов`язків з 06.07.2023 року;

- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 26.07.2023 року №222, відповідно до якого ОСОБА_13 виключений з усіх видів забезпечення у зв`язку із неповернення до місця служби без поважних причин з 26.07.2023 року;

- службова картка військової частини НОМЕР_2 на солдата ОСОБА_13 ;

- список ознайомлення особового складу 3 роти оперативного призначення батальйону оперативного призначення з положеннями статей 407, 408 КК України від 14.07.2023 року про кримінальну відповідальність;

- книга обліку звільнених батальйону оперативного призначення, відповідно до якої солдат ОСОБА_13 звільнений до 25.07.2023 року 10 години 00 хвилин та відсутня відмітка по повернення;

- графік звільнень особового складу батальйону оперативного призначення у липні місяці 2023 року;

- висновок службового розслідування щодо нез`явлення ОСОБА_13 вчасно без поважних причини на службу зі звільнення за місцем дислокації підрозділу від 27.07.2023 року;

- наказ командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 27.07.2023 року №325 про результати службового розслідування та покарання винних;

- відповідь начальника Військово медичного клінічного центру Південного регіону від 03.06.2024 року №548/6624, відповідно до якої згідно обліково медичної документації та архівних даних ОСОБА_13 за період з 25.07.2023 року по 31.05.2024 року на стаціонарному, амбулаторному лікуванні та обстеженні не знаходився, відповідно висновок/заключення ВЛК на предмет придатності або обмеження придатності до військової служби не проводився.

Суд надає оцінку наявним доказам у провадженні, з урахуванням часу їх отримання, процесуального порядку їх отримання та обставин за якими їх було отримано, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінюючи перелічені докази сторони обвинувачення, суд визнає ці докази належними, оскільки вони як прямо, так і непрямо підтверджують існування обставин, які підлягали доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Оскільки вищевказані докази обвинувачення були отримані у порядку, встановленому процесуальним кодексом, без порушення норм процесуального закону та без порушення прав і свобод людини, суд визнає ці докази допустимими.

Разом із цим, дослідивши у судовому засіданні надані стороною обвинувачення докази:

- наказ командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 18.03.2024 року №168 про виявлення факту неприбуття ОСОБА_13 із частки щорічної основної відпустки у встановлений час;

- рапорт т.в.о. командира батальйону оперативного призначення ОСОБА_18 від 18.03.2024 року про неприбуття ОСОБА_13 з щорічної відпустки;

- донесення із військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 від 18.03.2024 №3/12/2/2-813;

- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 01.03.2024 року №64, відповідно до якого вважати таким, що вибув у частину щорічної основної відпустки за 2024 рік ОСОБА_13 на 17 календарних днів з 01.03 по 17.03.2024 року з виїздом до м. Харків;

- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 19.03.2024 року №83 про виключення ОСОБА_13 з усіх видів забезпечення з 18.03.2024 року у зв`язку із неприбуттям із щорічної основної відпустки у встановлений час;

- рапорт заступника командира мінометної батареії ОСОБА_19 від 18.03.2024 року про неприбуття ОСОБА_13 до місця служби із відпустки;

- службова картка військової частини НОМЕР_2 на солдата ОСОБА_13 ;

- графік відпусток мінометної батареї батальйону оперативного призначення на 2024 рік;

- список ознайомлення особового складу мінометної батареї батальйону оперативного призначення зі статтями 407, 408 КК України про кримінальну відповідальність;

- висновок службового розслідування щодо неприбуття ОСОБА_13 на службу із частки щорічної основної відпустки від 26.03.2024 року;

- наказ командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 26.03.2024 року №184 про результати службового розслідування та покарання винних;

- копія постанови Приморського районного суду м. Одеси від 02.09.2020 року про притягнення ОСОБА_20 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 160 КУпАП;

- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 11.08.2023 року №238, відповідно до якого вважати ОСОБА_13 таким, що прибув після самовільного залишення військової частини 10.08.2023 року із зарахуванням на всі види забезпечення,

і оцінивши їх у нарадчий кімнаті, суд вважає, що ці докази є неналежними у зв`язку із неможливістю їх використання для встановлення обставин, які мають значення для справи.

Оцінюючи доводи обвинуваченого щодо поважності причин його неприбуття до місця проходження служби з сімейних обставин, суд вважає, що обвинуваченим не наведено конкретних переконливих даних, які б свідчили про поважність його неявки до військової частини, у зв`язку із чим суд визнає позицію обвинуваченого не спроможною. При цьому, суд вважає, що дійсними причинами ухилення ОСОБА_13 від військової служби є небажання проходити службу в особливий період внаслідок боягузтва виконувати обов`язки у зоні бойових дій.

Судовий розгляд даного кримінального провадження, був проведений відповідно до положень ст. 337 КПК України, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в подані ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності. Діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих /розшукових/ дій для встановлення вини чи невинуватості обвинуваченого, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган.

Судом врахована також практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року, згідно яких Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Аналіз вищенаведених показів обвинуваченого, свідків та досліджених письмових доказів, дозволяє суду зробити висновок про те, що доведеність винуватості обвинуваченого у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, випливає із сукупності вище встановлених ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, що дозволяє суду поза розумним сумнівом дійти до висновку, що вина обвинуваченого у судовому засіданні доведена повністю.

Нез`явлення ОСОБА_13 вчасно на службу без поважних причин, понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, суд кваліфікує за ч. 5 ст. 407 КК України.

При призначенні ОСОБА_13 покарання суд виходить із загальних засад призначення покарання, визначених в ст.ст. 50, 65 КК України, зокрема, враховує те, що призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути необхідним та достатнім для виправлення і попередження нових злочинів.

Обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання ОСОБА_13 судом не встановлено. При цьому, сам факт визнання ОСОБА_13 вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, на переконання суду, є недостатнім для висновків суду про щире каяття обвинуваченого у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Крім того, суд приймає до уваги, що до кримінальної відповідальності ОСОБА_13 притягується уперше, враховує дані, які характеризують обвинуваченого за місцем проходження служби.

Враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_13 кримінального правопорушення, зокрема його вчинення у особливий період, яке посягає на обороноздатність держави під час захисту від збройної агресії та яке має вплив на підтримання військової дисципліни у військових підрозділах, наведених даних про особу обвинуваченого та інших обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_13 неможливо без ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим, вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого покарання у вигляді позбавлення волі.

Підстав для застосування ст. 69, 75 КК України до обвинуваченого судом не встановлено.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Вирішуючи питання, які відповідно до положень пп. 2 п. 4 ст. 374 КПК України повинен вирішити суд при ухваленні вироку, у тому числі щодо заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься і питання запобіжного заходу, встановивши можливість вчинення обвинуваченим ОСОБА_13 дій, передбачених ст. 177 КПК України, із метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого до набрання вироком законної сили, суд вважає за необхідне, обрати відносно ОСОБА_13 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При вирішенні питання про зарахування до строку покарання обвинуваченому ОСОБА_13 строку його попереднього ув`язнення, суд виходить з положень ст. 72 КК України, в редакції, яка діє на час ухвалення вироку, тому вважає за необхідне зарахувати строк перебування ОСОБА_13 під вартою у період з 27.09.2024 року (з моменту фактичного затримання) до дня набрання цим вироком законної сили включно, у співвідношенні один день попереднього ув`язнення до одного дня позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 369-374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_13 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_13 рахувати з дня його затримання, тобто з 27.09.2024 року.

До набрання вироком законної сили обрати відносно ОСОБА_13 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На вирок може бути подана сторонами апеляція до Одеського апеляційного суду через Хаджибейський районний суд міста Одеси протягом тридцяти діб від дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою у той же строк з дня отримання копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Головуючий ОСОБА_21