Справа № 737/504/25
Провадження № 1-кп/737/53/25
УХВАЛА

31 липня 2025 р. с-ще Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Куликівка клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , який обвинувачується за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України

ВСТАНОВИВ:

На стадії судового розгляду в Куликівському районному суді Чернігівської області перебуває кримінальне провадження за № 0000507 від 09.02.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Прокурор в судовому засіданні подав клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

В обгрунтування клопотання зазначив, що зібраними в ході досудового розслідування доказами підтверджується вчинення ОСОБА_4 вказаного кримінального правопорушення Зазначив, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення не зменшилися та продовжують існувати.

На думку прокурора, вищевикладене свідчить про неможливість запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, наявні ризики існують, а тому є всі підстави для продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із можливістю внесення застави, розмір якої визначено судом.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, вказавши, що докази наявності ризиків, на які вказує прокурор відсутні. ОСОБА_4 не переховувався, вину визнає повністю позитивно характеризується за місцем проживання та роботи. Просила змінити запобіжний захід на більш м`який, зокрема, цілодобовий домашній арешт із носінням засобу електронного контролю.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, приходить до наступних висновків.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 12.02.2025 ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який продовжувався ухвалою слідчого судді від 07.04.2025. Вказаною ухвалою обвинуваченому було визначено розмір застави, який в подальшому змінено в меншу сторону ухвалою слідчого судді від 05.06.2025 і який становить 170 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При обранні запобіжного заходу ОСОБА_4 було враховано обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання у виді позбавлення волі, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України; вік та стан здоров`я обвинуваченого, що не перешкоджає застосуванню до нього такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо слідчий, прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Разом з тим, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема, статтями 109-114-2 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин, який інкримінується обвинуваченому відноситься до категорії тяжких за який передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років (за ч. 1 ст. 114-1 КК України), відповідно тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину пов`язана з ризиком переховування від суду.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В клопотанні про продовження строку тримання під вартою вказано, що ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення наразі продовжують існувати.

Оцінюючи наявність вказаних ризиків суд вважає, що вони на цей час не зменшилися, є реальними та продовжують існувати, враховуючи зміст пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, а також його тяжкість, характер та обставини протиправних дій, в яких він обвинувачуються.

На сьогодні дане провадження знаходиться на розгляді в суді на стадії дослідження доказів, ризики незаконного впливу на свідків зберігаються.

Суворість покарання, яке може бути призначено у випадку доведеності вини обвинуваченого та серйозність висунутого йому обвинувачення, характер обвинувачення, дає обґрунтовану підставу вважати наявність ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, а тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі і домашній арешт не буде достатнім для запобігання вищезазначеним ризикам.

Питання щодо продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд вирішує у кожному конкретному випадку з дотриманням вимог ст.ст. 177, 178 КПК України шляхом оцінки в сукупності всіх обставин, конкретних аргументів, прав та свобод людини, ризиків та наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, за наявності ознак того, що цього вимагаються істинні вимоги суспільного інтересу, які в даному випадку переважають правило поваги до особистої свободи обвинуваченого.

В даному кримінальному провадженні суспільний інтерес полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, оскільки інкриміноване кримінальне правопорушення відноситься до категорії злочинів проти основ національної безпеки України, крім того, вчинене під час дії воєнного стану.

За таких обставин тяжкість, характер та обставини протиправних дій, в яких ОСОБА_4 обвинувачуються свідчать про суспільну небезпеку обвинуваченого та є визначальними при вирішенні питання щодо дії запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує положення статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, та те, що запобіжний захід може бути змінений, якщо суттєво змінилися обставини, які були взяті до уваги при обранні запобіжного заходу, або ж виникли нові обставини після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу про які не було відомо на час прийняття рішення, а також, що продовження строку тримання під вартою можливе тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості,

Судом враховано дані, що характеризують особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, відсутність судимостей, позитивну характеристику, однак наявність цих обставин не виключає та не мінімізує до маловірогідності ймовірність настання ризиків переховування від суду та впливу на свідків.

Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою буде недостатнім для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та для запобігання встановлених ризиків, а також не буде узгоджуватися із вимогами ч. 6 ст. 176 КПК України. Ця позиція суду обґрунтовується сукупністю усіх без винятку обставин, наведених вище.

Судом враховано аргументи, які висловлювалися стороною захисту, проте, в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі, тому не є наразі достатніми підставами для відмови у задоволенні даного клопотання прокурора чи для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

З урахуванням викладеного, обставин вчинення правопорушення, даних про особу обвинуваченого, також враховуючи, що обставини, які слугували підставою для встановлення запобіжного заходу до цього часу не змінилися, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшилися та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не достатній для їх запобігання.

Згідно з ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись статтями 176, 177, 178, 182, 183, 197, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 28 вересня 2025 року включно з утриманням в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» з альтернативою внесення застави у розмірі 170 (сто сімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 514760 грн 00 коп., які необхідно внести на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Роз`яснити, що обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У разі внесення застави на обвинуваченого будуть покладені наступні обов`язки: прибувати до прокурора, суду із встановленою ними періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, обвинуваченим застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава внесена обвинуваченим може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Копію ухвали направити сторонам кримінального провадження та на адресу ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1