ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2224/25 Справа № 183/8788/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Новомосковської окружної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000438, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

- 22.09.2023 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 190 КК України, вирок змінено ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19.12.2023, до 120 годин громадських робіт;

- 26.03.2025 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190, ч. 2, 4 ст. 186 КК України до 4 років 1 міс. позбавлення волі;

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_6

в режимі відеоконференції

захисника ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2025 року ОСОБА_6 визнано винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, та призначено їй покарання: за ч. 4 ст. 185 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки; за ч. 2 ст. 190 КК України, у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2025 року, остаточно призначивши ОСОБА_6 покарання у виді 4 (чотирьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Судом вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Цим вироком ОСОБА_6 визнана винною за наступних обставин.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє по теперішній час.

24 березня 2024 року, приблизно об 11 годині 00 хвилин неповнолітня ОСОБА_6 перебувала за місцем мешкання своєї знайомої ОСОБА_10 , а саме, за адресою: АДРЕСА_2 , де в кухні на столі побачила мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A32» 64Gb, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 .

У зазначений час у неповнолітньої ОСОБА_6 виник прямий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), повторно, в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_10 , неповнолітня ОСОБА_6 , 24 березня 2024 року, приблизно об 11 годині 10 хвилин, перебуваючи за вищевказаною адресою, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, із корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, повторно, в умовах воєнного стану, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, діючи таємно, шляхом вільного доступу, підійшла до столу, на якому знаходився мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A32» 64Gb, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , взяла його, після чого покинула місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми діями неповнолітня ОСОБА_6 спричинила потерпілій ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 3 892 гривні 67 копійок.

Крім того, 05 квітня 2024 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин неповнолітня ОСОБА_6 перебувала за місцем мешкання свого знайомого ОСОБА_11 , а саме, за адресою: АДРЕСА_3 , де в кухні на столі побачила мобільний телефон марки «Redmi Note 9 Pro Tropical Green 6Gb RAM 64 Gb ROM, IMEI: НОМЕР_3 , IMEI: НОМЕР_4 .

У вказаний час у неповнолітньої ОСОБА_6 виник прямий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення майна, яке належить ОСОБА_11 , неповнолітня ОСОБА_6 , 05 квітня 2024 року приблизно о 21 годині 10 хвилин, перебуваючи за вищевказаною адресою, діючи умисно, із корисливих мотивів, повторно, в умовах воєнного стану, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, діючи таємно, шляхом вільного доступу підійшла до столу, на якому знаходився мобільний телефон марки «Redmi Note 9 Pro Tropical Green 6Gb RAM 64 Gb ROM, IMEI: НОМЕР_3 , IMEI: НОМЕР_4 , взяла його, після чого покинула місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми діями неповнолітня ОСОБА_6 спричинила потерпілому ОСОБА_12 матеріальний збиток на загальну суму 3 100 гривні 00 копійок.

Крім того, 04 травня 2024 року, приблизно о 12 годині 00 хвилин неповнолітня ОСОБА_6 знаходилася біля магазину «Самарський» по вул. Самарська, 133 у м. Новомосковськ Дніпропетровської області разом з ОСОБА_13 , у якого побачила велосипед марки «ТХЕD AF-17» діаметр колеса 26 дюймів, чорно-червоного кольору.

У вказаний час у неповнолітньої ОСОБА_6 виник прямий умисел, спрямований на заволодіння вказаним велосипедом шляхом обману.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння шахрайським шляхом майном ОСОБА_13 , неповнолітня Кролівець, 04 травня 2024 року, приблизно о 12 годині 05 хвилин, перебуваючи за вищевказаною адресою, діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, шляхом обману, попросила у раніше незнайомого їй ОСОБА_13 вищевказаний велосипед, щоб покататися, заздалегідь розуміючи, що вказаний велосипед вона не має наміру повертати. Введений в оману щодо намірів ОСОБА_6 , ОСОБА_13 передав останній вищевказаний велосипед.

В подальшому, ОСОБА_6 від`їхала від ОСОБА_13 на велосипеді на значну відстань та побачивши, що останній не спостерігає за нею, бажаючи довести свій злочинний умисел до кінця, залишила місце вчинення злочину, таким чином, заволодівши велосипедом марки «ТХЕD AF-17» діаметр колеса 26 дюймів, чорно-червоного кольору, вартістю 3 347 гривень 00 копійок, чим спричинила потерпілому ОСОБА_13 матеріальний збиток на суму 3 347 гривень 00 копійок.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані судом за ч. 4 ст. 184 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану та за ч.2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

В апеляційній скарзі:

- прокурор просить вирок суду змінити в частині призначення покарання та вважати ОСОБА_6 засудженою за ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці; за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2025 року, більш суворим, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 4 місяці.

В іншій частині вирок суду просить залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що як слідує із вступної частини вироку, неповнолітню ОСОБА_6 засуджено вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2025 року за ч. 2 ст. 190, ч. 2, 4 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, у якому ОСОБА_6 засуджено у даному вироку, вона вчинила 24 березня 2024 року, 05 квітня 2024 року та 04 травня 2024 року, тобто до ухвалення попереднього вироку. Проте суд, призначив ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. 71 КК України, тобто за сукупністю вироків, що призвело до неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Заслухавши прокурора, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, думку обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника, які також підтримали апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація її дій, прокурором не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.

Як слідує зі змісту апеляційної скарги прокурора, останній просить вирок суду змінити в частині призначення покарання, однак при цьому також просить вважати ОСОБА_6 засудженою за ч. 4 ст. 185, ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці, тобто погіршити становище обвинуваченої, оскільки за оскарженим вироком, останній в цій частині було призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Таким чином, за відсутності апеляційного приводу з посиланням прокурора на невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання за ч. 4 ст. 185, ст. 69 КК України, через м`якість покарання, вимоги прокурора про призначення останній більш суворого покарання в цій частині, у виді 4 років 2 місяців, не є прийнятними.

Окрім цього, за вимогами ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, то покарання призначається правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 було засуджено за попереднім вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2025 року за ч. 2 ст. 190, ч. 2, 4 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

У даному кримінальному провадженні, кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, ОСОБА_6 вчинила 24 березня 2024 року, 05 квітня 2024 року та 04 травня 2024 року, тобто до ухвалення попереднього вироку від 26 березня 2025 року, а тому, призначення остаточного покарання має бути призначено в порядку, визначеному ч. 4 ст. 70 КК України, тобто за сукупністю кримінальних правопорушень.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Пункт 3 ч. 1 ст. 413 КПК України передбачає, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою, зокрема, зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Однак, даних обставин судом першої інстанції в повній мірі враховано не було та при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд помилково призначив остаточне покарання за правилами, передбаченими ст. 71 КК України, а саме за сукупністю вироків, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим, вирок суду в цій частині підлягає зміні.

За наведених обставин, ОСОБА_6 має бути призначене покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік, більш суворим покаранням, передбаченим ч. 4 ст. 185, 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 4 роки та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Також, в даному випадку необхідно врахувати абз. 2 п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, відповідно до якого, остаточне покарання за сукупністю злочинів має визначатися за найбільш суворим видом покарання за окремі злочини, що до неї входять, і в межах санкції того закону, який передбачає більш суворе покарання.

Тобто, після цього, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного даним вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2025 року у виді 4 років 1 місяці позбавлення волі, призначити остаточне покарання, за сукупністю кримінальних правопорушень у виді 4 років 1 місяці позбавлення волі.

Враховуючи те, що судом було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду зміні в частині призначення покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Новомосковської окружної прокуратури ОСОБА_5 , - задовольнити частково.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000438, за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, - змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_6 засудженою за ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки; за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного даним вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2025 року, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання, у виді 4 років 1 місяці позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4