УХВАЛА

02.09.2025 м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , розглянувши клопотання заявника ОСОБА_2 про поновлення процесуального строку на оскарження бездіяльності уповноваженої особи СУ ГУНП в Одеській області, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

01.09.2025 до канцелярії Київського районного суду м.Одеси надійшла скарга заявника ОСОБА_2 на бездіяльність уповноваженої особи СУ ГУНП в Одеській області, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Одночасно з вимогою про визнання бездіяльності Реєстратора неправомірною і зобов`язання Реєстратора внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник клопоче про поновлення процесуального строку на подачу скарги.

В обґрунтування клопотання про поновлення процесуального строку і поважності причин його пропуску заявник зазначила, що заяву про кримінальне правопорушення була подана нею до названого правоохоронного органу 30.12.2024.

Через бездіяльність уповноваженої особи названого правоохоронного органу заявник 08.01.2025 звернулася зі скаргою до слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді від 13.01.2025 скаргу було задоволено частково і зобов`язано уповноважену особу СУ ГУНП в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_2 про кримінальне правопорушення, яка отримана правоохоронним органом 30.12.2024.

Заявник не погоджується з даним судовим рішенням, оскільки по суті скарги Реєстратора не зобов`язано внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Досі це питання не вирішено.

Далі заявник зазначає, що вона 17.01.2025 звернулася до суду із завою про роз`яснення ухвали слідчого судді від 13.01.2025. На день звернення з цією скаргою вона так і не отримала будь якої відповіді від суду з порушеного питання.

Подальше листування із правоохоронним органом результатів не дали. Лише 25.08.2025 вона отримала чергового листа із відпискою.

Наведені обставини заявник просить визнати поважними і поновити строк для оскарження вказаної бездіяльності правоохоронного органу.

Дослідивши надані заявником документи на підтвердження викладених доводів, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність законних підстав для поновлення процесуального строку.

Відповідно до ст.304 ч.1 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч.1 ст.303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Останнє речення, в даній ситуації не може бути застосоване, оскільки лист не є процесуальним рішенням у виді постанови.

Крім того, дану ситуацію слід сприймати через призму інших положень Кодексу, що регламентують процесуальні строки, а також судової практики з цих питань, у т.ч. Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні. У даному випадку контрольну функцію суду не слід розглядати як замасковане оскарження.

Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу (постанова ВП ВС від 12.06.2024 у справі №756/11081/20).

Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, дізнавача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно п.18 ч.1 ст.3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Дотримання процедури, встановленої законом, є важливою гарантією права кожного на свободу та особисту недоторканність в розумінні ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У Рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України» в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях ЄСПЛ також наголошує на тому, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавиться провадженням у справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З аналізу наданих стороною документів видно, що заявник в січні 2025 року оскаржувала бездіяльність правоохоронного органу. За результатами розгляду скарги слідчим суддею скарга була задоволена частково. Дане рішення слідчого судді заявником оскаржено не було, а тому це судове рішення набрало законної сили.

Отже, з одного боку, заявник реалізувала своє право на оскарження бездіяльності Реєстратора і провадження по скарзі у січні 2025 року було завершено шляхом постановлення судового рішення, яке набрало законної сили, а з іншого боку по суті скарги відомості про кримінальне правопорушення не були внесені до ЄРДР до тепер.

З того часу минуло сім місяців. При цьому заявник не привела вагомих даних, які б об`єктивно перешкоджали їй або оскаржити ухвалу слідчого судді від 13.01.2025 або звернутися зі скаргою на бездіяльність Реєстратора раніше.

У рішенні від 21 листопада 2019 року у справі «Мельник проти України» (CASEOFMELNYKv.UKRAINE) (заява № 72286/01) Європейський Суд з прав людини наголосив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

В основу прийнятого рішення слідчий суддя кладе правовий висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 21.01.2016 року у справі №5-259кс15, згідно якого правило дотримання процесуального строку для подання скарги має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб справи, в яких порушуються відповідні питання, розглядалися впродовж розумного часу, не змушували органи влади та інші зацікавлені особи перебувати у стані невизначеності. Процесуальним Законом потенціальному заявнику встановлюється достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати скаргу. Процесуальні строки чітко окреслюють часові межі, після закінчення якого контрольна функція Суду не здійснюється.

Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу (постанова ВП ВС від 12.06.2024 у справі №756/11081/20)

У силу принципу диспозитивності на особу, що не вчинила вчасно відповідні процесуальні дії, покладається ризик несприятливих наслідків такої бездіяльності.

Створення судом штучних умов, які б надавали одній зі сторін більш сприятливі умови для реалізації її процесуальних прав, є порушенням ст.ст.6, 19 Конституції України та принципу змагальності сторін ст.22 КПК України (Постанова ВС від 06.07.2023 у справі №910/15120/20).

Відповідно до п.3 ч.2 ст.304 КПК України скарга повертається, якщо скарга подана після закінчення строку, передбаченого ч.1 ст.304 КПК України, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Відповідно до ч.6 ст.304 КПК України ухвала про повернення скарги або відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.117, 303, 304 і 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити заявнику ОСОБА_2 в поновленні процесуального строку для оскарження бездіяльності уповноваженої особи СУ ГУНП в Одеській області, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Повернути заявнику ОСОБА_2 скаргу разом з усіма доданими до скарги документами.

Направити заявнику ОСОБА_2 копію ухвали слідчого судді не пізніше наступного дня після її постановлення.

Роз`яснити заявнику ОСОБА_2 , що вона не позбавлена права на повторне звернення до правоохоронного органу із тією ж самою заявою про кримінальне правопорушення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м.Одеси протягом п`яти діб з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1