Справа № 204/1498/25
Провадження № 1-кп/932/310/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про продовження строку запобіжного заходу

07 квітня 2025 року Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпро клопотання прокурора, подане в рамках кримінального провадження № 0000651 від 13.04.2023, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Дніпропетровська, освіта вища, не одружений, неповнолітніх дітей не має, судимому 01.04.2024 Ленінським районним судом м.Дніпропетровська за ч.1 ст.309 КК України до 1 року обмеження волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік, зареєстрованому і проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченому за ч.4 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська в порядку зміни підсудності Дніпровським апеляційним судом надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000651 від 13.04.2023 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.4 ст.190 КК України.

Підготовче судове засідання призначено на 07.04.2025.

В підготовчому судовому засіданні у зв`язку зі спливом застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою прокурор заявив клопотання про його продовження на 60 днів, посилаючись на продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які враховувалися при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу. Обгрунтовуючи вказані ризики, прокурор посилався на тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину, суворість передбаченого законом покарання, визначеного за ч.4 ст.190 КК України у виді позбавлення волі від 3 до 8 років, яке в разі доведення вини загрожує обвинуваченому та усвідомлення чого може спонукати його до переховування від суду з метою уникнення покарання, можливість здійснення обвинуваченим незаконного впливу на свідків з метою зміни ними показань на його користь, а також схильність до вчинення кримінальних правопорушень, на що вказує його попередня судимість.

З урахуванням вказаних обставин та неможливості забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого будь-яким іншим з більш м`яких запобіжних заходів, прокурор просив суд продовжити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів.

Клопотання прокурора було підтримано представником потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_6 . Потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 та ОСОБА_11 в підготовче судове засідання не з`явилися.

Обвинувачений і його захисник, вважаючи заявлені прокурором ризики недоведеними, проти задоволення клопотання прокурора заперечували та просили змінити обвинуваченому запобіжний захід з утримання під вартою на домашній арешт. В якості доводів на користь своєї позиції посилалися на наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, відсутність наміру будь-яким чином перешкоджати судовому провадженню і вважали, що домашній арешт буде цілком достатнім запобіжним заходом для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Надавши оцінку доводам клопотання прокурора, вислухавши думки сторін та дослідивши обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора, виходячи з такого.

Згідно з положеннями ч. 2 ст.177, ст.197 КПК України підставою продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст.177 КПК України. Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Порядок продовження строку тримання під вартою регулюється статтею 199 КПК України, згідно положень якої прокурор, звертаючись до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою, має навести і довести перед судом, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові, які виправдовують тримання під вартою.

Згідно положень ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд, додержуючись правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу, за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19.12.2024 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11.02.2025 був продовжений до 11.04.2025 з визначенням застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240 грн. та покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 8 ч.5 ст.194 КПК України, в разі внесення застави.

Обговорюючи питання продовження існування ризиків з числа передбачених ст.177 КПК України, на які вказував прокурор, та неможливість їх усунення у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання обвинуваченого під вартою, суд враховує тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину та суворість передбаченого законом покарання, які самі по собі хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте у сукупності з іншими обставинами, зокрема наявністю публічного інтересу, очікуванням суспільства на справедливе рішення, попри презумпцію невинуватості, переважають над повагою до особистої свободи і збільшують ризик переховування від суду настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Тому ризик можливого переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення покарання, на думку суду, прокурором цілком доведений.

З огляду на стадію судового провадження, коли суд ще не перейшов до судового розгляду по суті, а також беручи до уваги встановлену законом процесуальну процедуру, вагомим ризиком є імовірність вчинення обвинуваченим незаконного впливу на свідків та потерпілу сторону з метою використання їх показань на свою користь.

Існуючим є і ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, так як до кримінальної відповідальності він притягається не вперше.

Отже, виходячи з вище наведеного, характеру та обставин кримінального правопорушення, мотивів його вчинення, стадії судового провадження, суд доходить висновку про обґрунтованість клопотання прокурора та доцільність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, так як ризики, які були підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зникли і продовжують існувати.

Вказані обставини дають суду підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім як тримання під вартою, не відповідатиме меті та законодавчо визначеним підставам їх застосування і не зможе запобігти існуючим ризикам. Тому клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу підлягає задоволенню.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд вважає за необхідне залишити обвинуваченому і той же розмір застави, визначений ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242240 грн. з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 8 ч.5 ст.194 КПК України, в разі внесення застави, які визначаються на два місяці з моменту внесення застави.

Доводи сторони захисту про недоведеність прокурором ризиків та можливість забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого шляхом застосування до нього домашнього арешту є непереконливими. До того ж, Кримінальний процесуальний Кодекс не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні, оскільки під поняттям «ризик» слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що прокурором цілком доведено.

Наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, матері-пенсіонерки, на чому наголошували обвинувачений і захисник як на підставу для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не є тими стримуючими факторами, які б могли забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Не приймає суд до уваги і доводи обвинуваченого щодо відсутності його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, так як питання доведення чи не доведення вини та правильності кваліфікації суд вирішує лише після дослідження усіх доказів у справі та постановленні вироку в нарадчій кімнаті. Тому підстав для задоволення клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 315, 331, КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому за ч.4 ст.190 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням його в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» строком на 60 днів по 05 червня 2025 року включно, з можливістю внесення застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн. з покладенням на нього в разі внесення застави наступних обов`язків:

-прибувати до суду за кожним його викликом;

-не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає;

-утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками по справі;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт, паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання, працевлаштування чи зміну місця роботи.

Термін дії обов`язків, покладених судом у разі внесення застави, визначити два місяці з дня її внесення.

У задоволенні клопотання сторони захисту щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення і може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особою, яка тримається під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити начальнику ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» для виконання.

Резолютивна частина ухвали проголошена 07 квітня 2025 року, повний текст ухвали оголошено 08.04.2025 року.

Суддя ОСОБА_1