печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3236/25-к
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ТОВ «БОМОНД СІНЕМА ІНТЕРНЕШНЛ», про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва по справі №757/10102/22-к, у кримінальному провадженні №0000074, -

В С Т А Н О В И В :

27.01.2025 до Печерськонго районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ТОВ «БОМОНД СІНЕМА ІНТЕРНЕШНЛ», про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчогко судді Печерського районного суду м. Києва по справі №757/10102/22-к, у кримінальному провадженні №0000074.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що відсутні підстави для накладення арешту у відповідності до ст. 174 КПК України, оскільки версія органу досудового розслідування, що майно на яке накладено арешт відповідає ознакам визначених ст. 98 КПК України, тобто відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні №0000074, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами.

Таким чином, адвокат просить суд скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі №757/10102/22-к від 27.04.2022, а саме: на земельну ділянку з кадастровим номером №:88:061:0019 площею 0,1752 га, адреса в Державному земельному кадастрі: м. Київ, Шевченківський р-н, вул. Олександра Довженка, 4.

Адвокат в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином.

Разом з цим, було направлено заяву про розгляд клопотання без його участі, вимоги підтримав.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином.

В матеріалах клопотання наявні заперечення від слідчого, в яких останній зазначив, що ТОВ «БОМОНД СІНЕМА ІНТЕРНЕШНЛ» не є власником змельної ділянки, а тому просив відмовити в задоволенні клопотання, оскільки арешт є актуальним.

Прокурор в судове засідання подав письмові заперечення в яких також зазначив, що земельні ділянки є речовим доказом, а тому арешт накладено обґрунтовано. Також прокурор зазначив, що ТОВ «БОМОНД СІНЕМА ІНТЕРНЕШНЛ» не є власником земельної ділянки. так як вона обліковується за Кіностудією.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.

Судовим розглядом за наданими матеріали встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000074 від 18.01.2022 за фактами: заволодіння державним майном, а саме земельними ділянками, які перебувають у користуванні державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка»; несанкціонованого втручання в роботу Державного земельного кадастру, що призвело до присвоєння унікального кадастрового номеру земельним ділянкам, розташованим на території м. Києва, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 361 КК України.

24.04.2022 ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі №757/10102/22-к було накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером № :88:061:0019 площею 0,1752 га, адреса в Державному земельному кадастрі: м. Київ, Шевченківський р-н, вул. Олександра Довженка, 4, фактично знаходиться за адресою: м. Київ, Шевченківський р-н, просп. Перемоги, 44, на території, яку використовує Державне підприємство «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка», з метою заборони будь яким фізичним та юридичним особам відчужувати, в тому числі через торги «СЕТАМ», розпоряджатися зазначеною земельною ділянкою, а також заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (окрім дій пов`язаних з виконанням даної ухвали) стосовно вищезазначеної земельної ділянки.

Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Управління розслідування особливо тяжких злочинів Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_4 від 17.02.2022 року земельну ділянку з кадастровим номером № :88:061:0019 визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні, як майно, набуте кримінально протиправним шляхом.

Так, з даної ухвали вбачається, що арешт був накладений з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом, або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Слідчий суддя, при вирішенні клопотання про скасування арешту майна, що накладений в рамках кримінального провадження також, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя приходить до висновку, що означені доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту та не доводять, що в подальшому в застосуванні арешту відпала потреба, оскільки за встановлених обставин вбачається, що підстави на які посилається заявник, які на його думку, свідчать про необхідність скасування вказаного арешту, є предметом перевірки органу досудового розслідування в рамках кримінального провадження.

Таким чином, слідчий суддя прийшов до висновку, що стороною звернення не доведено необхідності у скасуванні арешту, оскільки є необхідність у збереженні арештованого майна, з метою досягнення цілей кримінального провадження.

Окрім цього, з доводів сторони обвинувачення сторона звернення не є влаником земельної ділянки, а тому у слідчого судді є сумніви щодо належної сторони звернення.

Також, слідчий суддя звертає увагу, що адвоком долучено ухвалу про накладення арешту, яка є знеособленою, тобто не містить повної інформації, а тому унеможливлює належним чином дослідити всі обставини справи.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін, не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно та не доведено відсутність потреби в продовженні дії такого заходу, а відтак слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності та вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 379, 392, 532 КПК України,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ТОВ «БОМОНД СІНЕМА ІНТЕРНЕШНЛ», про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва по справі №757/10102/22-к, у кримінальному провадженні №0000074, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_5