Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 545/1931/22
Провадження № 1-кп/542/6/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2025 року Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі колегії суддів:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі Новосанжарського районного суду Полтавської області в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0001275 від 21.12.2021 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Подоли, Купянського району, Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, який не має зареєстрованого місця проживання, раніше судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст.187, п.п.6, 13 ч. 2 ст.115, ч.2 ст.15 п.п.1, 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Новосанжарського районного суду Полтавської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , який відповідно до обвинувального акту обвинувачується, в тому, що в період часу з 01.00 до 04.00 вніч з 14.12.2021 на 15.12.2021, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_5 , маючи намір на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом проникнення до домоволодінь громадян, проходив по АДРЕСА_1 , та побачивши, що до домоволодіння АДРЕСА_2 по вказаній вулиці на снігу відсутні сліди, в нього виник протиправний корисливий умисел на таємне проникнення до вказаного домоволодіння з метою викрадення майна громадян.

З метою реалізації свого протиправного корисливого умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням у сховище та інше приміщення, переконавшись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає, та вони є таємними для оточуючих, діючи повторно, переслідуючи мету незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_8 переліз через шиферну огорожу, тим самим незаконно проник на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_9 , та, пройшовши до сараю, що знаходиться у дворі вищевказаного домоволодіння, шляхом вільного доступу проник всередину, де взяв алюмінієвий бідон ємкістю 38 л., а також на подвір`ї - чавунний пічний чугунок, ємкістю 3 л., які визначив в якості об`єктів свого злочинного посягання.

Далі, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у інше приміщення та сховище, через хвіртку виніс за територію домоволодіння, і таким чином викрав майно, яке належить ОСОБА_10 , а саме: алюмінієвий бідон ємкістю 38 л., вартістю, згідно судово - товарознавчої експертизи №179 від 29.12.2021, - 433,00 грн. та чавунний пічний чугунок, ємкістю 3 л., вартістю, згідно судово-товарознавчої експертизи №179 від 29.12.2021 - 200,00 грн.

Після чого, ОСОБА_5 залишив територію вказаного домоволодіння, обернувши викрадене майно на свою користь та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 , матеріальну шкоду на загальну суму 633 гривні 00 копійок.

Такі дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у інше приміщення та сховище, вчиненого повторно.

Крім цього, органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 21.12.2021 близько 1.20 ночі, ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на вчинення розбійного нападу, діючи із корисливих спонукань, прибув до території домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в якому проживають ОСОБА_9 та її донька ОСОБА_10 . З метою реалізації свого протиправного корисливого умислу, направленого на заволодіння чужим майном шляхом застосування насильства небезпечного для життя і здоров`я особи, ОСОБА_5 , переліз через паркан і таким чином проник на територію вищевказаного домоволодіння. Знаходячись на його території, з метою проникнення в житловий будинок, ОСОБА_5 у дворі знайшов сокиру, якою відігнув ригель замку вхідної двері, відчинив її, та проник всередину будинку, в якому в той час знаходилися його мешканці, а саме громадянка ОСОБА_9 , та її донька ОСОБА_10 , які спали на своїх спальних місцях в різних кімнатах. Зайшовши в приміщення будинку, тримаючи в руці сокиру, переслідуючи мету незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_5 , електричним ліхтарем, який завчасно взяв із собою для використання під час вчинення правопорушення, освітив житлову кімнату, і побачив що на ліжку лежить ОСОБА_9 , яка в цей час спала. Оцінивши ситуацію, розуміючи, що ОСОБА_9 може прокинутись, виявити його в будинку та перешкодити йому у заволодінні майном потерпілих, ОСОБА_5 наблизився до її ліжка, та став наносити потерпілій зі значною силою численні удари сокирою в область голови, спричинив їй згідно з висновку судово-медичної експертизи №12-17/30-А/22 від 24.05.2022 наступні тілесні ушкодження:

- рублену рану другого пальця правої кісті, яка має ознаки легких тілесних ушкоджень;

- відкриту черепно-мозкову травму з наявністю рани м`яких тканин волосистої частини голови, вдавленого перелому кісток склепіння черепа в скроневій області праворуч, осередкової контузії правої скроневої області, крововиливу в м`яку мозкову оболонку, яка мала ознаки тяжких тілесних ушкоджень. З якими постраждала була госпіталізована до НПО «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанинова», та від яких вона в подальшому померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Побачивши, що ОСОБА_9 внаслідок нанесених їй тяжких тілесних ушкоджень утратила свідомість, таким чином подолавши опір потерпілої, яка вже не могла вчиняти самостійних рухів, та не мала можливості йому завадити у подальших діях, направлених на заволодіння майном, ОСОБА_5 пройшов в іншу кімнату, де виявив громадянку ОСОБА_10 , яка спала в своєму ліжку, і, маючи на меті продовжити свої протиправні дії по заволодінню майном потерпілих шляхом розбійного нападу, посвітив у обличчя ОСОБА_10 ліхтарем, від чого остання прокинулася. Після чого, ОСОБА_5 , керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою подолання опору потерпілої, наніс їй зі значною силою один удар сокирою в область її голови, при цьому ОСОБА_10 змогла піднятись з ліжка та вступила в боротьбу із ОСОБА_5 . Під час боротьби із потерпілою ОСОБА_5 продовжував наносити їй численні удари сокирою по голові та різних частинах тіла, спричинив їй таким чином згідно з висновку судово-медичної експертизи № 09-1954- /2021 від 10.01.2022 наступні тілесні ушкодження:

- забиті рани: в лобній та скроневих ділянках, на другому пальці правої кісті;

- садна: в потиличній ділянці;

- садно та тлі синця: на лівій верхній кінцівці;

- синці: на правій та лівій верхній кінцівках, на лівій бічній поверхні живота, на правій та лівій нижніх кінцівках.

Тобто забиті рани, які належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня), згідно п.п. 2.3.l.a, 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.95 р., та садна, садно на тлі синця та синці викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2. «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 відносяться до легких тілесних ушкоджень. Але не зважаючи на це, вона продовжуючи свій опір, змогла виштовхати ОСОБА_5 з дому, та зачинити за ним двері.

Після чого, ОСОБА_5 , переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення, виконавши усі дії, направлені на подолання опору потерпілих, діючи умисно, взяв зі двору домоволодіння металеву тачку для перевезення господарчих товарів, вартість якої згідно з висновку судово-товарознавчої експертизи №1293/22 від 06.06.2022 року склала 120 гривень, та покинув територію домоволодіння, розпорядившись чужим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 матеріальну шкоду.

Такі дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.4 ст.187 КК України, а саме: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний із проникненням у житло та поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Крім цього, органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 21.12.2021 близько 1.20 ночі, ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на вчинення розбійного нападу та умисного вбивства ОСОБА_9 , діючи із корисливих спонукань, прибув до території домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в якому проживають ОСОБА_9 та її донька ОСОБА_10 . З метою реалізації свого протиправного корисливого умислу, направленого на заволодіння чужим майном шляхом застосування насильства небезпечного для життя і здоров`я особи та умисного вбивства особи, ОСОБА_5 , переліз через паркан і таким чином проник на територію вищевказаного домоволодіння. Знаходячись на його території, з метою проникнення у житловий будинок, ОСОБА_5 у дворі знайшов сокиру, якою відігнув ригель замку вхідної двері, відчинив її та проник всередину будинку, в якому в той час знаходилися його мешканці, а саме ОСОБА_9 та її донька ОСОБА_10 , які спали на своїх спальних місцях в різних кімнатах. Зайшовши в приміщення будинку, тримаючи в руці сокиру, переслідуючи мету незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_5 , електричним ліхтарем, який завчасно взяв із собою для використання під час вчинення правопорушення, освітив житлову кімнату, і побачив, що на ліжку лежить ОСОБА_9 , яка в цей час спала. Оцінивши ситуацію, розуміючи, що ОСОБА_9 може прокинутись, виявити його в будинку та перешкодити йому у заволодінні майном потерпілих, ОСОБА_5 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, маючи умисел на заподіяння смерті потерпілій, діючи із корисливих спонукань, наблизився до її ліжка, та став наносити потерпілій зі значною силою численні удари сокирою в область голови, спричинив їй таким чином згідно з висновку судово-медичної експертизи №12-17/30-А/22 від 24.05.2022 наступні тілесні ушкодження:

- рублену рану другого пальця правої кісті, яка має ознаки легких тілесних ушкоджень;

- відкриту черепно-мозкову травму з наявністю рани м`яких тканин волосистої частини голови, вдавленого перелому кісток склепіння черепа в скроневій області праворуч, осередкової контузії правої скроневої області, крововиливу в м`яку мозкову оболонку, яка мала ознаки тяжких тілесних ушкоджень. З якими постраждала була госпіталізована до НПО «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанинова», та від яких не зважаючи на те, що ОСОБА_9 було надано кваліфіковану медичну допомогу, вона 19 січня 2022 року в 07.00 не приходячи до тями померла, і причиною її смерті стала відкрита черепно-мозкова травма, яка ускладнилася у своїй течії вторинним ішемічним розм`якшенням речовини головного мозку, набряком-набуханням головного мозку, гнійним трахеобронхітом, двосторонньою пневмонією. Побачивши, що ОСОБА_9 внаслідок нанесених їй тяжких тілесних ушкоджень утратила свідомість та не подавала ознак життя, вважаючи, що від заподіяних ним тілесних ушкоджень остання померла, таким чином подолавши опір потерпілої, яка не мала можливості йому завадити у подальших діях, направлених на заволодіння майном, ОСОБА_5 пройшов в іншу кімнату, де виявив громадянку ОСОБА_10 , яка спала в своєму ліжку, і, маючи на меті продовжити свої протиправні дії по заволодінню майном потерпілих шляхом розбійного нападу, посвітив у обличчя ОСОБА_10 ліхтарем, від чого остання прокинулася. Після чого, ОСОБА_5 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, маючи вже умисел на вбивство ОСОБА_10 , керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи настання смерті потерпілої, діючи умисно, з метою подолання її опору, наніс їй зі значною силою один удар сокирою в область її голови, при цьому ОСОБА_10 змогла піднятись з ліжка та вступила в боротьбу із ОСОБА_5 . Під час боротьби із потерпілою ОСОБА_5 продовжив свої умисні протиправні дії, направлені на умисне вбивство потерпілої з корисливих мотивів, та наніс їй численні удари сокирою по голові та різних частинах тіла, спричинив їй таким чином згідно з висновку судово-медичної експертизи №09-1954-/2021 від 10.01.2022 року забиті рани які належать до легких тілесних ушкоджень, спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня), згідно п.п. 2.3.1.а, 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01,95 р., та садна, садно на тлі синця та синці викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2. «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року відносяться до легких тілесних ушкоджень. Але не зважаючи на це, вона продовжуючи свій опір, змогла виштовхати ОСОБА_5 з дому, та зачинити за ним двері.

Після чого, ОСОБА_5 , переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення, виконавши усі дії, направлені на подолання опору потерпілих, діючи умисно, взяв зі двору домоволодіння металеву тачку для перевезення господарчих товарів вартість якої згідно з висновку судово-товарознавчої експертизи № 1293/22 від 06.06.2022 року скала 120 гривень, та покинув територію домоволодіння, розпорядившись чужим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 матеріальну шкоду.

Такі дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за п.6, п.13 ч.2 ст.115 КК України, а саме: умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, яке було вчинене з корисливих мотивів, та вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

Крім цього, органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 21.12.2021 близько 1.20 ночі, ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на вчинення розбійного нападу та умисного вбивства ОСОБА_9 , діючи із корисливих спонукань, прибув до території домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в якому проживали ОСОБА_9 та її донька ОСОБА_10 . З метою реалізації свого протиправного корисливого умислу, направленого на заволодіння чужим майном шляхом застосування насильства небезпечного для життя і здоров`я особи, ОСОБА_5 , переліз через паркан і таким чином проник на територію вищевказаного домоволодіння. Знаходячись на його території, з метою проникнення у житловий будинок, ОСОБА_5 у дворі знайшов сокиру, якою відігнув ригель замку вхідної двері, відчинив її та проник всередину будинку, в якому в той час знаходилися його мешканці, а саме ОСОБА_9 та її донька ОСОБА_10 , які спали на своїх спальних місцях в різних кімнатах. Зайшовши в приміщення будинку, тримаючи в руці сокиру, переслідуючи мету незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_5 , електричним ліхтарем, який завчасно взяв із собою для використання під час вчинення правопорушення, освітив житлову кімнату, і побачив, що на ліжку лежить ОСОБА_9 , яка в цей час спала. Оцінивши ситуацію, розуміючи, що ОСОБА_9 може прокинутись, виявити його в будинку та перешкодити йому у заволодінні майном потерпілих, ОСОБА_5 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, маючи умисел на заподіяння смерті потерпілій, діючи із корисливих спонукань, наблизився до її ліжка, та став наносити потерпілій зі значною силою численні удари сокирою в область голови, спричинив їй таким чином згідно з висновку судово-медичної експертизи №12-17/30-А/22 від 24.05.2022 наступні тілесні ушкодження:

- рублену рану другого пальця правої кісті, яка має ознаки легких тілесних ушкоджень;

- відкриту черепно-мозкову травму з наявністю рани м`яких тканин волосистої частини голови, вдавленого перелому кісток склепіння черепа в скроневій області праворуч, осередкової контузії правої скроневої області, крововиливу в м`яку мозкову оболонку, яка мала ознаки тяжких тілесних ушкоджень. З якими постраждала була госпіталізована до НПО «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанинова», та від яких не зважаючи на те, що ОСОБА_9 було надано кваліфіковану медичну допомогу, вона 19 січня 2022 року в 07.00 не приходячи до тями померла, і причиною її смерті стала відкрита черепно-мозкова травма, яка ускладнилася у своїй течії вторинним ішемічним розм`якшенням речовини головного мозку, набряком - набуханням головного мозку, гнійним трахеобронхітом, двосторонньою пневмонією. Побачивши, що ОСОБА_9 внаслідок нанесених їй тяжких тілесних ушкоджень утратила свідомість та не подавала ознак життя, вважаючи, що від заподіяних ним тілесних ушкоджень остання померла, тобто вважаючи для себе, що він скоїв її вбивство, при цьому подолавши опір потерпілої, яка не мала можливості йому завадити у подальших діях, направлених на заволодіння майном, ОСОБА_5 пройшов в іншу кімнату, де виявив громадянку ОСОБА_10 , яка спала в своєму ліжку, і, маючи на меті продовжити свої протиправні дії по заволодінню майном потерпілих шляхом розбійного нападу, посвітив у обличчя ОСОБА_10 ліхтарем, від чого остання прокинулася. Після чого, ОСОБА_5 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, маючи умисел спрямований вже на вбивство двох осіб, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою подолання опору потерпілої ОСОБА_10 , наніс їй зі значною силою один удар сокирою в область її голови, при цьому потерпіла змогла піднятись з ліжка та вступила в боротьбу із ОСОБА_5 . Під час боротьби із потерпілою, ОСОБА_5 продовжив свої умисні протиправні дії, направлені на умисне вбивство потерпілої з корисливих мотивів, та наніс їй численні удари сокирою по голові та різних частинах тіла, чим спричинив їй згідно з висновку судово-медичної експертизи №09-1954-/2021 від 10.01.2022 наступні тілесні ушкодження:

- забиті рани: в лобній та скроневих ділянках, на другому пальці правої кісті;

- садна: в потиличній ділянці;

- садно та тлі синця: на лівій верхній кінцівці;

- синці: на правій та лівій верхній кінцівках, на лівій бічній поверхні живота, на правій та лівій нижніх кінцівках;

Тобто забиті рани які належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня), згідно п.п. 2.3,1 .а, 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.95 р., та садна, садно на тлі синця та синці викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2. «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 відносяться до легких тілесних ушкоджень. Але не зважаючи на це, вона продовжуючи свій опір, змогла виштовхати ОСОБА_5 з дому та зачинити за ним двері.

Після чого, ОСОБА_5 , переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення, виконавши усі дії, направлені на подолання опору потерпілих, діючи умисно, взяв зі двору домоволодіння металеву тачку для перевезення господарчих товарів, та покинув територію домоволодіння, розпорядившись чужим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 матеріальну шкоду.

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_5 , які він вважав за необхідні для доведення кримінального правопорушення до кінця, 19.01.2022 постраждала ОСОБА_9 під час лікування в «Міській клінічній лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанинова» від отриманих тілесних ушкоджень нанесених їй ОСОБА_5 , не приходячи до тями, померла, і причиною її смерті стала відкрита черепно-мозкова травма, яка ускладнилася у своїй течії вторинним ішемічним розм`якшенням речовини головного мозку, набряком-набуханням головного мозку, гнійним трахеобронхітом, двосторонньою пневмонією.

Таким чином, ОСОБА_5 , виконав усі дії, які вважав за необхідні для завершення кримінального правопорушення, не зміг довести свій протиправний корисливий умисел, направлений на позбавлення життя двох осіб до кінця, внаслідок причин, що не залежали від його волі, а саме внаслідок того, що ОСОБА_10 було своєчасно надано кваліфіковану медичну допомогу та вона чинила активний опір ОСОБА_5 .

Такі дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, п. 1, п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме: закінчений замах на умисне вбивство двох осіб, тобто умисне протиправне заподіяння смерті двом особам, яке було вчинене з корисливих мотивів, та вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.3 ст. 185 КК України на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, а саме у зв`язку із декриміналізацією вчиненого ОСОБА_5 діяння, оскільки Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18.07.2024 року змінено вартість викраденого майна, яка необхідна для визначення правопорушення як кримінального, а розмір викраденого майна, який ставиться обвинуваченому у провину складає 633,00 гривень, що не утворює складу кримінального правопорушення за ч.3 ст.185 КК України, тому просить провадження закрити.

Потерпіла ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи (том 6 а.с.75). Надала телефонограму про розгляд справи без її участі (том 5 а.с. 104). Також прокурором до клопотання про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.3 ст.185 КК Укрїни була надана заява потерпілої ОСОБА_10 від 25.03.2025 року (том 6 а.с. 79) про те, що вона не має наміру звертатися до правоохоронних органів в порядку приватного обвинувачення та щодо не проведення перекваліфікації дій ОСОБА_5 з ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України не заперечує.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечував проти закриття кримінального провадження за ч.3 ст.185 КК України в зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала проти закриття кримінального провадження за ч.3 ст.185 КК України в зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, посилаючись на те, що обвинувачений протягом всього часу судового розгляду заперечував свою причетність до вчинення кримінальних правопорушень, зокрема й до правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та вину не визнає в повному обсязі. Одночасно вважає, що й продовжувати судовий розгляд за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.3 ст.185 КК України неможливо, оскільки розмір викраденого майна, який ставиться обвинуваченому у провину, не утворює склад такого кримінального правопорушення.

Заслухавши думку учасників судового провадження та дослідивши його матеріали, суд дійшов такого висновку.

09.08.2024 набрав чинності Закон України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було внесено зміни до статті 51 КУпАП.

Положеннями частини 1 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною 1 статті 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

Так, згідно з частиною 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Статтею 7 Закону України від 15 грудня 2020 року № 1081-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи з 1 січня 2021 року на рівні 2270 гривні.

Отже, розмір соціальної пільги, встановленої законом на 01.01.2021, становить 1135 грн.

Таким чином, викрадення чужого майна у 2021 році вартістю до 2270 грн включно є адміністративним правопорушенням.

В даному випадку ОСОБА_5 обвинувачується, серед іншого, за ч.3 ст.185 КК України у вчиненні в період часу з 14 грудня 2021 року на 15 грудня 2021 року таємного викрадення чужого майна на суму 633,00 грн., поєднаного з проникненням у інше приміщення та сховище, вчиненого повторно.

Так, вартість викраденого майна: алюмінієвого бідону в розмірі 433,00 грн та чавунного чугунка в розмірі 200,00 грн, визначена відповідно до висновку товарознавчої експертизи №179 від 29.12.2021 (том 2 а.с. 57-58).

Отже вбачаєься, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні в період часу з 14 грудня 2021 року на 15 грудня 2021 року викрадення чужого майна на суму 633 грн 00 коп, що станом на день крадіжки складає суму, меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (менше 2270 грн).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. За частиною 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

В даному випадку Закон № 3886?IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Та зміни, внесені Законом № 3886?IX, мають зворотну дію в часі.

Оскільки вартість викраденого майна на час вчинення діяння не перевищує 2 НМ, до цього діяння має застосовуватися ст. 5 КК України.

Відповідно до п. 4 -1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Згідно з ч. 3 ст. 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

За таких обставин у даному кримінальному провадженні вартість викраденого обвинуваченим майна на час вчинення діяння не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 2270 грн - станом на 2021 рік, а отже до цього діяння мають застосуватись положення ст. 5 КК і на теперішній час інкриміноване обвинуваченому діяння не підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК.

Таким чином, під час розгляду провадження судом встановлено, що вартість викраденого чужого майна в період часу з 14 грудня 2021 року на 15 грудня 2021 року у потерпілої ОСОБА_10 не перевищує 2 НМ, до цих діянь має застосовуватись ст.5 КК України та обвинувачений ОСОБА_5 не може бути притягнутим до кримінальної відповідальності, передбаченої ч.3 ст.185 КК України.

В той же час, враховуючи зазначений в обвинувальному акті спосіб вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, а саме: вчинення крадіжки з проникненням у інше приміщення та сховище, дії обвинуваченого необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 162 КК України.

Так, відповідно до висновку Об`єднаної палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21, вбачається, що у разі, якщо вартість викраденого майна на час вчинення діяння не перевищувала 2 прожиткових мінімумів, до цих діянь має застосовуватися ст. 5 КК України. Однак, якщо діяння вчинене з проникненням у приміщення, дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 162 КК України.

За таких підстав, встановивши під час розгляду справи, обставини, які вплинули на розмір матеріальної шкоди, за заподіяння якої настає кримінальна відповідальність за крадіжку, суд повинен перекваліфікувати дії ОСОБА_5 з ч.3 ст. 185 на ч.1 ст. 162 КК України та ухвалити відповідне рішення за обвинуваченням особи за ч.1 ст. 162 КК України.

Об`єктивна сторона ст. 162 КК України полягає, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи, зокрема, у незаконному проникненні до приміщення та сховища.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи, потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

Таким чином, дії ОСОБА_5 підлягають кваліфікації за ч.1 ст.162 КК України.

При цьому, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 162 КК України, передбачає покарання у виді штрафу від 50 до 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, виправними роботами до 2 років, або обмеження волі на строк до 3 років, та згідно ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків.

Отже, з огляду на зміст ч. 1 ст. 162 КК України дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч. 3 ст. 185 КК України, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище обвинуваченого.

Разом з тим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, становлять 3 роки.

Суд, виконуючи обов`язок відповідно до положень ст. 285 КПК України, в судовому засіданні 15.04.2025 роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_5 те, що на момент судового розгляду закінчились строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК України, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК України, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, а також право заперечувати проти звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Обвинувачений ОСОБА_5 зазначив про те, що він не заперечує проти звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України на підставі ст.49 КК України та закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала проти звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності в звязку із закінченням строків давності та закриття провадження у справі, посилаючись на невизнання ОСОБА_5 вини у вчиненні кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачується.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував проти звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України в звязку із закінченням строків давності та закриття провадження у справі в цій частині.

Вирішуючи питання про можливість звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України в звязку із закінченням строків давності та закриття провадження у справі, суд виходить з такого.

Згідно з ст.44 КК України, ч.1 ст.285, ч.1 ст.286 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності виключно судом у випадках, передбаченим законом про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частина 4 ст. 286 КПК України передбачає, що у випадку коли в ході здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Положеннями ст.49 Кримінального кодексу України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Кримінального кодексу України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Також, згідно з п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" №12 від 23.12.2005 року, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 Кримінального кодексу України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину невеликої, середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого, а відповідно до до п.8 вказаної постанови за наявності передбачених у ст.49 КК України підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим.

Щодо заперечень захисника обвинуваченого проти закриття кримінального провадження, посилаючись на невизнання обвинуваченим вини у вчиненні, інкримінованих йому кримінальних правопорушень, суд зазначає таке.

Згідно з правовою позицією, відображеною в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 вересня 2022 року (справа № 203/241/17, провадження № 51-4251кмо21), звільнення від кримінальної відповідальності за імперативними приписами ст. 49 КК України є безумовним, оскільки підставою для цього є закінчення передбачених законом про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду в разі настання обставин, передбачених пунктами 14 ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди такої особи на звільнення на підставі спливу строків давності.

Підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а тому невизнання цими особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину (постанова Верховного Суду від 29 липня 2021року у справі № 552/5595/18).

Крім цьому згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності і закриття кримінального провадження щодо неї на цій підставі за своїм юридичним змістом і процесуальним значенням не є тотожною визнанню вини у вчиненні кримінального правопорушення і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки це суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності винуватості (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК).

Також суд зазначає, що при вирішенні питання про звільнення від кримінальної відповідальності за строками давності суд не досліджує докази, не зазначає про встановлення факту вчинення кримінального правопорушення, що воно має певний склад, не робить висновків про винуватість чи не винуватість особи у вчиненні кримінальних правопорушень, і в той же час, приймаючи рішення про закриття кримінального провадження, не реабілітує особу за вчинені нею діяння.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, днем вичнення проступку, передбаченого ч.1 ст.162 Кримінального кодексу України, є: 14.12.2021 року 15.12.2021 року.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.162 КК України, відповідно до ст. 12 КК України у редакції чинній на час вчинення кримінального правопорушення, так й в редакції чинній на час розгляду справи відносилось до проступку.

Строки звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення вказаного кримінального правопорушення, згідно з п.2 ч.1 ст.49 КК України (як в редакції станом на час вчинення кримінального правопорушення, так й на час розгляду справи) становлять 3 роки.

Таким чином, враховуючи що кримінальне правопорушення, що передбачене ч.1 ст.162 КК України було вчинено в період: 14.12.2021 року 15.12.2021 року та з того часу закінчився передбачений статтею 49 КК України трирічний строк давності, відповідно, підстави для зупинення або переривання перебігу давності матеріали кримінального провадження не містять, а також те, що обвинувачений надав згоду на його звільнення від кримінальної відповідальності й закриття кримінального провадження щодо нього у зв`язку з закінченням строків давності, то ОСОБА_5 необхідно звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України на підставі ст.49 Кримінального кодексу України, та закрити відносно нього кримінальне провадження за ч.1 ст.162 Кримінального кодексу України.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 284-288, 370-372КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0001275 від 21.12.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України закрити.

Речовий доказ: алюмінієвий бідон для молока, ємністю 38 л, вагою 6 кг 600 гр, висотою 66 см, який переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_10 залишити власниці ОСОБА_10 .

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_11

ОСОБА_3