ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/3221/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/55/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - на ухвалу
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

з участю засудженого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/55/25 за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження, на ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 6 листопада 2024 року про відмову у звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою суду відмовлено в задоволенні подання Кременецького РС №1 філії Державної установи «Центр пробації» про звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, у зв`язку з усуненням караності діяння, за яке він був засуджений вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 24.10.2022.

В апеляційній скарзі, прокурор просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити подання органу з питань пробації. В обгрунтуванння доводів зазначає що Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX, який набрав чинності 09.08.2024, підвищено поріг кримінальної відповідальності за крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрату чужого майна, чим скасовано кримінальну відповідальність за вчинення таких діянь, якщо вартість викраденого майна складає менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Зазначені дії, відповідно до Закону № 3886-IX від 18.07.2024, є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність відповідно до ст. 51 КУпАП. Просить звільнити засудженого ОСОБА_7 за епізодами вчинених засудженим крадіжок 20.07.2019, 21.09.2019, 25.12.2019, 08.04.2020 та 18.08.2020 від призначеного судом покарання, оскільки 09.08.2024 набули чинність зміни до Закону щодо підвищення порогу кримінальної відповідальності за крадіжку, згідно яких викрадення чужого майна є кримінально караним діянням, якщо його вартість становитиме більш двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Враховуючи, що сума викраденого ОСОБА_7 майна, а саме 20.07.2019, 21.09.2019, 25.12.2019, 08.04.2020 та 18.08.2020 у вказаному кримінальному провадженні становить менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, встановлених станом на 01.01.2019 та 01.01.2020 відповідно вважає що ОСОБА_7 підлягає звільненню від призначеного судом покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора та засудженого на підтримку апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що до Кременецького районного суду Тернопільської області надійшло подання начальника Кременецького РС №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Тернопільській області ОСОБА_8 про звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 09.01.2024.

Відмовляючи в задоволенні клопотання місцевий суд виходив з того що звільнення особи від відбування покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України можливе лише у випадку повної декриміналізації вчиненого нею діяння, а не окремого епізоду оскільки покарання призначається за конкретною частиною та статтею КК України та воно здійснюється негайно, тому засуджену особу можна звільнити від покарання за конкретною частиною та статтею КК України, а не за окремим епізодом, в звязку з чим вважав що на засудженого не розповсюджується дія Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024. При цьому суд врахував, що виключення зазначених епізодів з обвинувачення, визнаного судом доведеним, не впливає на кваліфікацію дій засудженої особи.

Однак, колегія суддів з вказаним висновком не погоджується виходчи з наступного.

Як вбачається з вироку Збаразького районного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2022 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень, ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. Згідно ч.1 ст. 70 КК України йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарння більш суворим. На підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, із встановленням іспитового строку терміном 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Вирок набрав законної сили 24 листопада 2022 року.

Відповідно до положення ст. 51 КУпАП, в редакції Закону України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, який набрав чинності 09 серпня 2024 року, декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Неоподатковуваний мінімум доходів громадян, це грошова сума розміром 17 гривень, встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового Кодексу України, яка застосовується при посиланнях на неоподатковуваний мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, за винятком норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1, пункту 169.1 статті 169 розділу ІV Податкового Кодексу України.

Підпунктом 169.1.1, пункту 169.1 статті 169 розділу ІV Податкового Кодексу України, визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Неоподатковуваний мінімум доходів громадян у розмірі податкової соціальної пільги з 01 січня 2019 року складав 960,50 грн (1921 грн - розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2019 х на 50 %). Тобто два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за цей період складають суму в розмірі: 960,50 х 2 = 1921 грн.

Неоподатковуваний мінімум доходів громадян у розмірі податкової соціальної пільги з 01 січня 2020 року складав 1051 грн (2102 грн - розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2020 х на 50 %). Тобто два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за цей період складають суму в розмірі: 2102 х 2 = 2102 грн.

За загальним правилом ч.2 ст.4 КК України що злочинність і караність діяння, а також інші кримінально- правові наслідки визначаються законом прок римінальну відопвдільність, що діяв на час вчинення цього діяння.Припинення законної сили кримінально- правової норми тягне неможливість їїзастосування до діянь, що передбачені чи передбачались у КК України як раніше злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Водночас коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Ч.1 ст. 58 Конституції України передбачено що закони та інші нормативно правовоі акти не мають зворотньої дії в часі, крім випадків коли вони помякшують або скасовують відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, має зворотну дію у часі. Це означає, що він поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Отже, внесені законодавцем зміни призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, який набрав чинності 09 серпня 2024 року, має зворотню дію в часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

У відповідності до ч.2 ст.74 КК україни особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунута, підлягає негайному звільненню від призначеного покарння сдуом.

Отже, місцевим судом було неправильно застосовано закону України про кримінальну відповідальність, тому апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити у звязку з тим що ОСОБА_7 вчинив крадіжки, спричинивши шкоду за епізодами: від 20 липня 2019 року на суму 275 грн, від 21 вересня 2019 року на суму 1383,53 грн. , від 25 грудня 2019 року на суму 867,77 грн., від 8 квітня 2020 року на суму 1032 грн., від 18.08.2020 року на суму 457,22 грн., що не перевищує двох неподтаковуваних мінімумів доходів громадян( станом на 1 січня 2019 - 1921 грн. та на 1 січня 2020 - 2102 грн.), тому наявні підстави передбачені ч.2 ст.74 КК України для негайного звільнення засудженого від призначеного судом покарання з вказаними епізодами.

Разом з тим, ОСОБА_7 засудженого вказаним вироком за ч. 2 ст.185 КК України також за вчинення крадіжки (за епізодом від 6 червня 2020 року на суму 2401,25 грн.) та за ч.3 ст.185 КК України ( за епізодом від 19 лютого 2019 року на суму 1981,76 грн. ) , що є кримінально караними діяннями.

З огляду на що ОСОБА_7 вважається таким, що засуджений до покарння у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковувих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн., за ч.2 ст.185 КК України (за епізодом від 6 червня 2020 року на суму 2401,25 грн.) у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч.3 ст.185 КК України( за епізодом від 19 лютого 2019 року на суму 1981,76 грн. ) у виді позбавлення волі на строк 5 років, відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим йому визначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням терміном на 3 роки відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України з покладенням обовязків: періодично зявлятись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань з пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Отже, ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 6 листопада 2024 року про відмову у звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 слід скасувати, задовольнити апеляційну скаргу прокурора, постановити нову ухвалу, якою подання органу з питань пробації задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.370, 407,419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 6 листопада 2024 року про відмову у звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 скасувати, постановити нову, якою подання Кременецького РС №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Тернопільській області про звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Звільнити від відбування покарання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 засудженого вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 24.10.2024 у справі № 598/399/19(провадження № 1-кп/958/17/2022) за ч.2 ст.185 КК України, ч.3 ст.185 КК України ( за епізодами від 20 липня 2019 року на суму 275 грн., від 21 вересня 2019 року на суму 1383,53 грн., від 25 грудня 2019 року на суму 867,77 грн., від 8 квітня 2020 року на суму 1032 грн., від 18.08.2020 року на суму 457,22 грн.) на підставі частини 2 статті 74 КК України, у звязку з усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_7 таким, що засуджений за вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2022 року за ч.1 ст.162, ч.ч.3,2 ст.185 КК України до покарання: за ч.1 ст.162 КК України у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковувих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн., за ч.2 ст.185 КК України (за епізодом від 6 червня 2020 року на суму 2401,25 грн.) у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч.3 ст.185 КК України ( за епізодом від 19 лютого 2019 року на суму 1981,76 грн. ) у виді позбавлення волі на строк 5 років, відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим йому визначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням терміном на 3 роки відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України з покладенням обовязків: періодично зявлятись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань з пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді