Справа № 712/1637/25
Провадження № 1-кс/712/739/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року м. Черкаси

Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду у м. Черкаси заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст поданої заяви та її обґрунтування

До Соснівського районного суду м. Черкаси надійшла заява ОСОБА_3 про відвід слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Києві, ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000704. У цій же заяві ОСОБА_3 просив визнати його потерпілим у зазначеному кримінальному провадженні.

В обґрунтування заявленого відводу та вимоги про визнання потерпілим ОСОБА_3 посилається на те, що зазначене кримінальне провадження розслідується ще з травня 2024 року, в період розслідування він подавав клопотання про визнання його потерпілим, у задоволенні якого 05.12.2024 слідчим ОСОБА_4 відмовлено. За скаргою ОСОБА_3 , 03.01.2025 вказане рішення скасовано слідчим суддею. Проте слідчий знову 16.01.2025 виніс постанову про відмову в задоволені клопотання про визнання потерпілим. При цьому, в основу рішення поклав показання поліцейських, а його доводи та об`єктивні докази не врахував.

Заявник зазначає, що має всі підстави стверджувати про упереджене відношення до нього слідчого ОСОБА_4 через особисті мотиви, внаслідок здійснених ОСОБА_3 публікацій у соціальній мережі щодо слідчого та його майна. Його доводи підтверджуються неодноразовою відмовою у визнанні потерпілим, ігноруванням слідчим його показань, не проведенням необхідних слідчих дій, зайняттям ОСОБА_4 позиції осіб, щодо яких проводиться розслідування.

ІІ. Позиції учасників кримінального провадження

ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав заявлений відвід, посилаючи на викладені в заяві про відвід обставини.

Слідчий, будучи належним чином повідомлений, у судове засідання не з`явився. Водночас керівником Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Києві, скеровано лист про те, що питання про відвід слідчого ОСОБА_4 у вказаному кримінальному провадженні вже розглядалося слідчим суддею за заявою ОСОБА_3 , за результатами 23.01.2025 у задоволенні цієї заяви відмовлено. У зв`язку з цим, а також через те, що слідчий проводить належне розслідування, керівник слідчого підрозділу просив відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_3 , провівши розгляд за відсутності слідчого через його зайнятість у невідкладних слідчих (процесуальних) діях.

ІІІ. Встановлені суддею обставини та мотиви, з яких суддя виходив при постановленні ухвали

Статтею 80 КПК України визначено, що відвід слідчого може бути заявлений під час досудового розслідування особами, які беруть участь у кримінальному провадженні, за наявності підстав, передбачених ст. 77 КПК України. Заява про відвід під час досудового розслідування подається одразу після встановлення підстав для такого відводу. Відвід повинен бути вмотивованим.

Відповідно до матеріалів скарги ОСОБА_4 є слідчим, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000704 від 20.05.20204 за ч. 2 ст. 365 КК України, у якому досліджується факт можливих протиправних дій працівників поліції стосовно ОСОБА_3 під час доставлення його до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Підстави для відводу слідчого визначені положеннями ст. 77 КПК України. Так, п. 3 ч. 1 ст. 77 КПК України, на який посилається ОСОБА_3 , визначено, що слідчий не має права брати участь у кримінальному провадженні, якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

Ключовим моментом відводу як цілісного інституту кримінального провадження є встановлення упередженості суб`єкта процесуальної діяльності при вирішенні поставлених перед ним питань. Поняття «інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості» є оціночним, і його тлумачення залежить від правосвідомості особи, яка його застосовує. Як вбачається із формулювань ст. 77 КПК України, інші обставини, які викликають обґрунтований сумнів у неупередженості слідчого, мають бути обумовлені конкретними фактами, які можуть бути перевірені.

Існування неупередженості повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку самого слідчого, що означає необхідність встановити, чи мав останній у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував слідчий достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його неупередженості.

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний слідчий був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Слідчий суддя, оцінюючи наявність обґрунтованих підстав для відводу щодо суб`єктивного критерію, дійшов переконання про відсутність підстави стверджувати, що слідчий виявляє особисту упередженість. У заяві про відвід не наведено відомостей про факти, які б стосувалися поведінки слідчого ОСОБА_4 , безпосередньо пов`язаної зі здійсненням досудового розслідування, чи висловлювань слідчого у кримінальному провадженні, які б надали підстави для констатації упередженого ставлення слідчого до заявника ОСОБА_3 . Презумпція особистої неупередженості особи діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.

Доводи про те, що ОСОБА_4 ставиться до ОСОБА_3 упереджено через здійсненні останнім критичні публікації в соціальній мережі не підтверджуються жодними доказами, у тому числі відсутні відомості про те, що слідчий з ними обізнаний та після їх оприлюднення почав діяти упереджено щодо заявника. Тому ці доводи відхиляються слідчим суддею з огляду на презумпцію особистої неупередженості слідчого.

За об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність слідчого. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного слідчого об`єктивно виправдані.

Слідчий суддя дійшов висновку, що оголошені заявником обставини не свідчать про упередженість слідчого. Процесуальна діяльність слідчого вказує на його відмінну від заявника правову позицію щодо одних і тих же обставин. Незгода заявника із правовою позицією слідчого, прийнятими (неприйнятими) ним рішеннями та здійсненими (нездійсненими) процесуальними діями не є тими обставинами, що можуть свідчити про упередженість слідчого та не можуть бути підставою для його усунення від участі в кримінальному провадженні.

Більше того, відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

В іншому разі, якщо слідувати логіці заявника, інститут відводу може стати інструментом усунення з кримінального провадження слідчого виключно за одним побажанням сторони кримінального провадження, а звідси і вибором таким учасником бажаного для нього слідчого, що не відповідає засадам кримінального провадження.

Слідчий ОСОБА_4 , приймаючи процесуальні рішення, на які посилається заявник, діяв в межах своїх дискреційних повноважень, які передбачені кримінальним процесуальним законом. Вказане не може вважатися об`єктивними обставинами, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості або свідчать про його особисту зацікавленість в результатах кримінального провадження, а отже не є підставою для відводу від розслідування кримінального провадження.

У скарзі та під час судового засідання ОСОБА_5 наполягав на необхідності дослідження в судовому засідання матеріалів досудового розслідування, бажаючи за допомогою їх довести неефективність та неправильність досудового розслідування, яке проводить слідчий ОСОБА_4 .

Порядок вирішення питання про відвід урегульовано ст. 81 КПК України, у якій відсутнє нормативне закріплення обов`язку слідчого судді під час розгляду таких заяв витребовувати в органу досудового розслідування матеріали кримінального провадження, тому дії слідчого судді мають дискреційний характер.

Вирішуючи питання щодо доцільності витребування матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя виходив із заявлених заявником цілей дослідження їх на предмет ефективності досудового розслідування.

З огляду на те, що відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування кримінального провадження у зв`язку з його неефективністю можливе лише за ініціативою прокурора або керівника органу досудового розслідування і це рішення приймається виключно керівником органу досудового розслідування (п. 2 ч. 1 ст. 39 КПК України), ураховуючи положення ст. 22, 222 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про недоцільність витребування матеріалів кримінального провадження.

Отже, враховуючи наведене, заявлений відвід не містить об`єктивно підтверджених даних про існування обставин, які викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості або особистій заінтересованості слідчого, тоді як сама по собі незгода учасника провадження з процесуальними діями слідчого не є такими даними.

За таких обставин заява про відвід задоволенню не підлягає.

Щодо заявленої заявником вимоги про визнання потерпілим слідчий суддя зазначає наступне.

Положеннями ч. 2, 3 ст. 55 КПК України передбачено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Отже, кримінальним процесуальним законодавством не передбачено ухвалення слідчим суддею рішення про визнання особи потерпілою, а також одночасний розгляд заяви про відвід та скарги, передбаченої ст. 303 КПК України, які мають свій окремий порядок розгляду та апеляційного оскарження.

У зв`язку з наведеним, ураховуючи позицію заявника щодо розгляду скарги в частині відводу, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність залишення скарги в частині визнання ОСОБА_5 потерпілим у кримінальному провадженні без розгляду, що не позбавляє його можливості повторно звернутися до суду із пов`язаним із цим питанням.

Керуючись ст. 77, 81, 303, 304, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000704 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1