Справа № 333/1620/25
Провадження № 1-кп/333/585/25
УХВАЛА

25 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5 ,

обвинувачених: ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

захисників обвинувачених: ОСОБА_6 ОСОБА_10 ,

ОСОБА_7 ОСОБА_11 ,

ОСОБА_8 ОСОБА_12 ,

ОСОБА_9 ОСОБА_13 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, кримінальне провадження за обвинуваченням:

- ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.189, ч.3 ст.289, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.2 ст.209, ч.1 ст.121 КК України;

- ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч.4 ст.189, ч.3 ст.289, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.2 ст.209, ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України;

- ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч.4 ст.189, ч.3 ст.289, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.2 ст.209 КК України;

- ОСОБА_9 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, ч.2 ст.289 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

21.02.2025 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт стосовно: ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.189, ч.3 ст.289, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.2 ст.209, ч.1 ст.121 КК України; ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч.4 ст.189, ч.3 ст.289, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.2 ст.209, ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України; ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч.4 ст.189, ч.3 ст.289, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.2 ст.209 КК України; ОСОБА_9 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, ч.2 ст.289 КК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 21.02.2025 року головуючого у вказаному кримінальному провадженні визначено суддю Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_14 .

Враховуючи, що суддя ОСОБА_14 у даному кримінальному провадженні приймала участь як слідчий суддя на стадії досудового розслідування, тому 21.02.2025 року було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи, за результатами якого головуючого у вказаному кримінальному провадженні визначено суддю Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1

25.02.2025 року під час підготовчого судового засідання обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та їх захисники заявили клопотання про колегіальний розгляд вказаного кримінального провадження.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 25.02.2025 року було визначено склад колегії суддів: ОСОБА_1 головуючий суддя, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 судді.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявила клопотання про призначення та проведення судового розгляду на підставі обвинувального акту відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у відкритому судовому засіданні, визначеною колегією суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя за участю потерпілих, обвинувачених та їх захисників.

Також, прокурор звернулася із письмовими клопотанням про тимчасове залишення засудженого ОСОБА_6 у слідчому ізоляторі у зв`язку з розглядом справи по суті та про застосування запобіжних заходів у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на 60 діб з утриманням в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Обґрунтовуючи своє клопотання стосовно ОСОБА_6 , прокурор зазначила, що останній є засудженим за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.03.2024 року, яким ОСОБА_6 призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного суду від 10.10.2024 року вказаний вирок було залишено без змін.

Покарання за вказаним вироком обвинувачений ОСОБА_6 відбуває в умовах ДУ «Запорізький слідчий ізолятор». Враховуючи вказані обставини, прокурор просить суд тимчасово залишити ОСОБА_6 у слідчому ізоляторі до кінця розгляду цього кримінального провадження.

Обґрунтовуючи своє клопотання про застосування запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурор зазначила, що останній підозрюється у скоєнні кримінальних правопорушень, що відноситься, згідно ст.12 КК України, до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, за найсуворіше, з яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Усвідомлюючи тяжкість покарання, за вчинені ним кримінальні правопорушення, з метою уникнення відповідальності ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також у зв`язку із кількістю інкримінованих йому злочинів та із введеним «Воєнним станом» на території держави та фактичною війною Російської Федерації проти України, існує ризик того, що підозрюваний не прибуде у визначений час до органу поліції або прокуратури, а також може перейти на бік ворога та уникнути відповідальності, що являється ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, підозрюваний ОСОБА_7 обізнаний про анкетні дані та місце мешкання потерпілих, свідків, які своїми показаннями підтверджують його причетність до скоєння кримінального правопорушення. Враховуючи, принцип безпосередності дослідження показів під час судового розгляду, орган досудового слідства вважає, що існує ризик, що з метою уникнення покарання ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілих, свідків шляхом залякувань або вмовлянь, що є ризиком передбаченим п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, зважаючи на відсутність офіційно місця роботи та стабільного заробітку на теперішній час, єдиним джерелом доходу ОСОБА_7 є протиправна діяльність, а тому ОСОБА_7 може вчинити інше протиправне діяння, що є ризиком передбаченим п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме за вчинення злочину за правовою кваліфікацією передбаченою ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 187 КК України, які згідно ст.12 КК України, віднесені до категорії особливо тяжких злочинів, за ч.4 ст. 187 КК України передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, також враховуючи характер скоєного злочину ОСОБА_7 особистість останнього, зберігання боєприпасів за місцем мешкання, тривалість вчинення злочинів, власним переконанням що потерпілі не зможуть себе захистити, перед кількістю осіб, які приходять вести діалог, який в подальшому переходить у вимагання грошових коштів, заволодінням майна, зухвалу поведінку, приниження та інших ризик для здоров`я.

Таким чином, на стадії досудового розслідування було встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які підтверджуються зібраними слідчими матеріалами кримінального провадження.

Обґрунтовуючи своє клопотання про застосування запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурор зазначила, що згідно вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, під час проведення досудового розслідування стосовно останнього встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, виходячи з такого.

ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, що відноситься, згідно ст.12 КК України, до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, за найсуворіше, з яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, усвідомлюючи тяжкість покарання, за вчинені ним кримінальні правопорушення, з метою уникнення відповідальності обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також у зв`язку із кількістю інкримінованих йому злочинів та із введеним «Воєнним станом» на території держави та фактичною війною Російської Федерації проти України, існує ризик того, що обвинувачений не прибуде у визначений час до суду, а також може безперешкодно переховуватись та уникнути відповідальності, що являється ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, обвинувачений ОСОБА_8 обізнаний про анкетні дані та місце мешкання потерпілих, свідків, які своїми показаннями підтверджують його причетність до скоєння кримінального правопорушення. Враховуючи, принцип безпосередності дослідження показів під час судового розгляду, сторона обвинувачення вважає, що з метою уникнення покарання та схиляння до зміни свідчень потерпілого та свідків ОСОБА_8 може незаконно впливати на потерпілого, свідків шляхом залякувань або вмовлянь, що є ризиком передбаченим п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, зважаючи на відсутність офіційно місця роботи та стабільного заробітку на теперішній час, кількість вчинених кримінальних правопорушень у яких обвинувачується, є підстави вважати, єдиним джерелом доходу ОСОБА_8 . Є протиправна діяльність, а тому ОСОБА_8 може вчинити інше протиправне діяння, що є ризиком передбаченим п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме за вчинення злочину за правовою кваліфікацією передбаченою ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 187 КК України, які згідно ст. 12 КК України, віднесені до категорії особливо тяжких злочинів, за ч.4 ст. 187 КК України передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, також враховуючи характер скоєного злочину ОСОБА_8 , особистість останнього, зберігання боєприпасів за місцем мешкання, тривалість вчинення злочинів, власним переконанням що потерпілі не зможуть себе захистити, перед кількістю осіб, які приходять вести діалог, який в подальшому переходить у вимагання грошових коштів, заволодінням майна, зухвалу поведінку, приниження та інших ризик для здоров`я.

Обґрунтовуючи своє клопотання про застосування запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 , прокурор зазначила, що останній обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, що відноситься, згідно ст. 12 КК України, до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, за найсуворіше, з яких передбачено покарання у - вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років позбавлення - волі з конфіскацією майна. Усвідомлюючи тяжкість покарання, за вчинені ним кримінальні правопорушення, з метою уникнення відповідальності ОСОБА_9 , може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. У зв`язку із кількістю інкримінованих його злочинів існує ризик того, що обвинувачений не прибуде у визначений час до суду та спробує уникнути - відповідальності, що являється ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи характер скоєних ОСОБА_9 злочинів, особистість останнього, відсутність офіційно місця роботи, є підстави вважати що на теперішній час єдиним джерелом доходів ОСОБА_9 є протиправна діяльність, на що також вказує, що 16.10.2024 до Комунарського районного суду м. Запоріжжя відносно останнього скеровано обвинувальний акт за ч.4 ст. 190 КК України Сарненською окружною прокуратурою Рівненської області, що є ризиком передбаченим п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Також, обвинувачений ОСОБА_9 обізнаний про анкетні дані та місце мешкання потерпілих, свідків, які своїми показаннями підтверджують його причетність до скоєння кримінального правопорушення. Враховуючи, принцип безпосередності дослідження показів під час судового розгляду, сторона обвинувачення вважає, що з метою уникнення покарання та схиляння до зміни свідчень потерпілого та свідків ОСОБА_9 може незаконно впливати на потерпілого, свідків шляхом залякувань або вмовлянь, що є ризиком, передбаченим п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження.

У своїх клопотаннях стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 прокурор також зазначила, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, з наступних підстав:

- при обранні особистого зобов`язання та домашнього арешту обвинувачений зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, житла, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого. Враховуючи встановлені ризики, характер інкримінованого злочину та відомості про особу обвинувачених, відсутні гарантії виконання обвинуваченими умов зазначеного запобіжного заходу у добровільному порядку, без наявності певних обмежень;

- особи, які заслуговують на довіру та поручаються за виконання обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, відсутні, та під час досудового розслідування і судового розгляду, представлені не були.

Відсутність таких осіб, а також враховуючи те, що обвинувачені не працевлаштовані та не мають постійного джерела доходів, унеможливлює застосування відносно них запобіжного заходу у вигляді застави.

Вказані доводи та наявність перелічених ризиків, свідчить про неможливість запобігання встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та застосування до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не забезпечать належної процесуальної поведінки вказаних обвинувачених.

Крім того, згідно ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Потерпілі ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 у судове засідання не з`явилися, до суду надали заяви, в яких просили суд провести підготовче судове засідання без їхньої участі.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи, що у нього на утриманні двоє неповнолітніх дітей, він має постійне місце проживання, до затримання працював як ФОП. У нього не має зв`язків з тимчасово окупованою територією, він не має закордонного паспорту і не збирається покидати межі м. Запоріжжя. просить застосувати цілодобовий домашній арешт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 також заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначивши, що прокурор порушила вимоги ст.331 КПК України щодо надання стороні захисту із запізненням копії клопотання про обрання запобіжного заходу (за півтори години до початку судового засідання на електронну адресу). Крім того, прокурор не надала до клопотання копії матеріалів, які на думку останньої підтверджують обґрунтованість підозри ОСОБА_7 . Відсутні у клопотанні і дані щодо характеризуючи даних останнього.

ОСОБА_7 має сім`ю, двох неповнолітніх дітей (одна дитина з інвалідністю), дружина на цей час знаходиться на 8 місяці вагітності. Крім того, ОСОБА_7 є опікуном свого батька та утримує матір. До затримання обвинувачений працював у сфері продажу автомобільних фар та є ФОП.

Клопотання прокурора має декларативний характер, ризики не обґрунтовані та не є реальними. Тримання під вартою є виключним запобіжним заходом. ОСОБА_7 утримується під вартою з 31.08.2024 року, наявність однієї лише обґрунтованої підозри недостатньо, щоб задовольнити клопотання прокурора. Від потерпілих у нього є заяви про відшкодування шкоди з боку ОСОБА_7 та відсутності будь-яких претензій. Вважає за можливе застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного браслету.

Обвинувачений ОСОБА_8 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначивши, що до затримання працював в ІТ-сфері, тому дохід був неофіційним. Перебуває у цивільному шлюбі, має дитину з інвалідністю та є його опікуном. Сину 12 років, він самостійно не пересувається, а його дружині важко переносити дитину для задоволення фізичних потреб. Вважає за можливе застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього цілодобового арешту.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_12 також заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, зазначивши, що клопотання необґрунтоване, до нього не додано матеріалів, які вказують на обґрунтованість підозри ОСОБА_8 .

Останній постійно проживає з дружиною та неповнолітньою дитиною з інвалідністю у м. Запоріжжі, є опікуном дитини, тобто має міцні соціальні зв`язки. У ОСОБА_8 відсутній закордонний паспорт, кордони закриті, тому у обвинуваченого відсутні будь-які можливості щодо переховування від суду. Відсутні жодні дані щодо впливу на свідків та потерпілих. На цей час усі свідки та потерпілі допитані, а окремі з них на відеокамеру, вони попереджені за дачу завідомо неправдивих показань, тому ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України є надуманим. Вважає за необхідне обрати домашній цілодобовий арешт.

Обвинувачений ОСОБА_9 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому він зазначив, що постійно проживає із дружиною та неповнолітньою дитиною по АДРЕСА_1 , тому у разі обрання до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту він його буде належним чином виконувати. Щодо іншого кримінального провадження, яке на цей час перебуває у судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_20 , то він взагалі не розуміє у чому його там звинувачують.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_13 також заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, зазначивши, що усі зазначені ризики прокурором, є недоведеними. Досудове розслідування вже завершено, потерпілі та свідки вже допитані, тому стверджувати, що ОСОБА_21 буде здійснювати якийсь на них тиск, це нелогічно. Крім того, у прокурора відсутні будь-які дані про звернення вказаних учасників щодо впливу обвинуваченого на них. ОСОБА_9 обвинувачується лише у скоєнні одного епізоду злочину, під час перебування у слідчому ізоляторі у останнього погіршився стан здоров`я, має дружину та неповнолітню дитину, які разом постійно проживають у Комунарському районі м. Запоріжжя. ОСОБА_9 офіційно працював до моменту його затримання, тому підстави висновувати, що злочинна діяльність у обвинуваченого це єдине джерело доходу, відсутні. Вважає за можливе обрати ОСОБА_9 цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про залишення його в ДУ «Запорізькій слідчий ізолятор», зазначивши, що він надає свою згоду на подальший розгляд кримінального провадження в режимі відео конференції з виправної колонії. Умови перебування в слідчому ізоляторі є гіршими, ніж у виправній колонії, тому він бажає, щоб його направили відбувати покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.03.2024 року.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 також заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначивши, що ОСОБА_6 необхідно направити до виправної колонії для виконання вироку суду і це негативно не вплине на подальший розгляд цього кримінального провадження. Умови утримання в слідчому ізоляторі гірші, ніж умови перебування у виправній колонії, тому просить цей факт врахувати колегією суддів.

Щодо призначення до судового розгляду обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та їх захисники не заперечували.

Розглянувши клопотання прокурора про застосування запобіжних заходів обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , клопотання прокурора про залишення обвинуваченого ОСОБА_6 у слідчому ізоляторі, а також питання щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду, заслухавши думку прокурора, обвинувачених та їх захисників, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла до такого.

Встановлено, що обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були затримані у порядку ст.208 КПК України 31.08.2024 року.

02.09.2024 ухвалами слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя до підозрюваних ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 29.10.2024 без можливості внесення застави, який в подальшому ухвалами слідчого судді Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 24.10.2024 року, 27.11.2024 року, 23.01.2025 року був продовжений до 28.02.2025 року.

Щодо клопотання прокурора стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Частиною 3 ст.315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 23.11.2017 року у справі № 1-28/2017 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 КПК України зазначає, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними.

У підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Суд критично відноситься до тверджень сторони захисту щодо відсутності матеріалів кримінального провадження, якими прокурор мала б довести обґрунтовану підозру ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

В даному випадку прокурор в обґрунтування свого клопотання, на думку колегії суддів, довела наявність фактів, зміст яких переконав суд у тому, що обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 могли вчинити кримінальні правопорушення, вказані в обвинувальному акті.

Тобто, на даному етапі судового розгляду, на думку суду, підозра цілком обґрунтована, доводи захисників, а також самих обвинувачених, заявлені на захист прав та інтересів останніх про обов`язково будуть перевірятися в ході судового розгляду у встановленому законом порядку.

При вирішенні питання про доцільність продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченого (обвинувачується у скоєнні особливо тяжких та тяжких злочинів, пов`язаних із застосування насильства та погрозою його застосування, у лікарів нарколога та психіатра на обліках не перебуває), його майновий стан (є фізичною особою - підприємцем, але відсутні докази щодо наявності постійного щомісячного доходу), соціальні зв`язки (перебуває у цивільному шлюбі; має постійне місце реєстрації та проживання у м. Запоріжжі; має на утриманні двох неповнолітніх дітей (одна дитина з інвалідністю), дружина на цей час є вагітною, є опікуном свого батька та на його утриманні знаходиться матір, яка потребує сторонньої допомоги; має певні захворювання).

Під час вирішення питання про доцільність продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою, суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченого (обвинувачується у скоєнні особливо тяжких та тяжких злочинів, пов`язаних із застосування насильства та погрозою його застосування, у лікарів нарколога та психіатра на обліках не перебуває), його майновий стан (працював неофіційно, але відсутні докази щодо наявності постійного щомісячного доходу), соціальні зв`язки (перебуває у шлюбі; має постійне місце реєстрації та проживання у м. Запоріжжі; має на утриманні неповнолітнього сина - ОСОБА_22 , 2013 року народження, який є з інвалідністю з дитинства; є його опікуном; має певні захворювання).

При вирішенні питання про доцільність продовження строку тримання ОСОБА_9 під вартою, суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченого (обвинувачується у скоєнні особливо тяжких та тяжких злочинів, у лікарів нарколога та психіатра на обліках не перебуває), його майновий стан (з травня 2024 року до моменту його затримання працював на виробничій фірмі «Велес-Арго» на посаді підсобного робітника, за місцем роботи характеризується позитивно), соціальні зв`язки (офіційно перебуває у шлюбі; має постійне місце реєстрації та проживання у м. Запоріжжі; має на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_23 , 2015 року народження).

Також, судом враховується і тяжкість покарання, що загрожує: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч.4 ст.189, ч.3 ст.289, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.2 ст.209 КК України, а ОСОБА_9 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, ч.2 ст.289 КК України (санкції зазначених статей передбачають позбавлення волі від 5 до 15 років позбавленні волі).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні особливо тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому суд, вважає, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні у т.ч. особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання лише у виді позбавлення волі на строк до 15 років із конфіскацією майна. Це дає підстави вважати, що вказані обвинувачені, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчинених злочинів та невідворотність покарання за їх вчинення в разі доведення вини, можуть переховуватись від суду.

На цей час у колегії суддів відсутні достовірні відомості щодо отримання обвинуваченими щомісячного постійного доходу. Дійсно ОСОБА_9 працював до його затримання, але стороною захисту не надано жодних відомостей про його доходи. Наявність інформації, що ОСОБА_7 є ФОП, а ОСОБА_8 неофіційно працював в ІТ-сфері також не надає суду підстав стверджувати, що у останніх були постійні джерела доходів. Таким чином, у суду є певні переконання, що ризик продовження злочинної діяльності є очевидним та таким, що може справдитися із великим ступенем вірогідності. Такі висновки ґрунтуються, у першу чергу на відомостях щодо відсутності офіційного та постійного місця роботи обвинувачених ( ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ), та, як наслідок, відсутності законних джерел доходу у обвинувачених.

На цей час відносно ОСОБА_9 у Комунарському районному суді м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України.

Отже, при аналізі пояснень учасників судового засідання, дослідженні матеріалів кримінального провадження, на думку суду, відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: 1) переховуватися від суду; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вважаємо, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України (незаконно впливати на свідків та потерпілих), про які зазначала прокурор під час судового розгляду не був доведені останньою.

Враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, суд, з урахуванням викладеного, приймає рішення про задоволення клопотання прокурора та застосування відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Водночас, під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу відносно вказаних обвинувачених, колегія суддів, розглянула можливість застосування до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, у т.ч. домашнього арешту та застави.

В даному випадку, враховуючи особистість обвинувачених, суд вважає, що встановлені ризики є настільки вагомими, що домашній арешт, не зможе забезпечити належну поведінку ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 при застосуванні вказаного запобіжного заходу.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

В даному випадку, враховуючи, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у скоєнні злочинів у т.ч. із застосуванням насильства та погрозою його застосування, тому вважаємо за необхідне не визначати вказаним обвинуваченим заставу як альтернативний запобіжний захід.

Розглянувши клопотання прокурора стосовно ОСОБА_6 , колегія суддів дійшла до такого.

Встановлено, що вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.03.2023 року ОСОБА_6 був засуджений за ч.3 ст.187 КК України до покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна обвинуваченого.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10.10.2024 року вказаний вирок було залишено без змін.

На цей час ОСОБА_6 перебуває в ДУ «Запорізькій слідчий ізолятор» на підставі ухвал слідчого судді про застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження зазначеного запобіжного заходу до 28.02.2025 року по цьому кримінальному провадженню.

Виправна колонія призначена для відбування покарань осіб, які були засуджені за вчинення кримінальних правопорушень та реабілітації засуджених, а слідчий ізолятор призначений для тимчасового перебування ув`язнених на будь-якій стадії кримінального судочинства (досудового розслідування чи судового розгляду) та засуджених (після набрання законної сили вироку до направлення до установи виконання покарань, особливість - залишення їх в СІЗО для роботи з господарського обслуговування).

Дані про те, що ОСОБА_6 був залишений в СІЗО для роботи з господарського обслуговування, відсутні.

Важливим аспектом перебування в колонії засуджених є те, що різниця між умовами життя в колонії і на свободі повинна зводитися до мінімуму та сприяти підвищенню відповідальності засуджених за свою поведінку і усвідомленню людської гідності. Зменшення різниці умов життя підтримує плавний перехід до повсякденного життя після закінчення терміну покарання, а гідні умови допомагають зменшити ризик повторного вчинення кримінальних правопорушень після звільнення, спонукають до виявлення позитивної поведінки.

Таким чином, встановлено, що фактично мета та умови перебування особи в слідчому ізоляторі та у виправній колонії є різними. Перебування у виправній колонії сприяє перевихованню та проявленню більш позитивної поведінки засудженої особи.

Отже, враховуючи думку ОСОБА_6 , а також його бажання проводити наступні судові засідання по даному кримінальному провадженню в режимі відеоконференції з виправної колонії, що не суперечить вимогам ст.336 КПК України, з урахуванням мети та кращих умов перебування особи саме у виправній колонії, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання прокурора про залишення обвинуваченого в ДУ «Запорізькій слідчий ізолятор» та не заперечує проти направлення ОСОБА_6 до виправної колонії для відбуття покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.03.2023 року.

Кримінальне провадження підсудне Комунарському районному суду м. Запоріжжя.

Підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 КПК України, судом не встановлено.

Обвинувальний акт складений у відповідності до вимог ст.291 КПК України, при його затвердженні прокурором дотримано вимог процесуального закону, підстави для його повернення відсутні.

Учасниками процесу не заявлялись клопотання про обрання, зміну, скасування заходів забезпечення кримінального провадження.

За таких обставин, колегія суддів, дійшла до висновку про необхідність призначення даного кримінального провадження до судового розгляду, який слід проводити колегіально та відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ч.2 ст.27 КПК України, відсутні.

Керуючись ст. ст. 27, 31, 182, 314-317, 372, 384, 395 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.189, ч.3 ст.289, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.2 ст.209, ч.1 ст.121 КК України; ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч.4 ст.189, ч.3 ст.289, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.2 ст.209, ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України; ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч.4 ст.189, ч.3 ст.289, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.2 ст.209 КК України; ОСОБА_9 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, ч.2 ст.289 КК України у приміщенні Комунарського районного суду м. Запоріжжя за адресою: м. Запоріжжя, вул. Європейська, 7 на 15-00 год. 03 березня 2025 року.

Справу розглядати колегією суддів у складі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Визначити склад осіб, які будуть брати участь у судовому розгляді: прокурор, потерпілі, обвинувачені, їх захисники.

Клопотання прокурора про тимчасове залишення засудженого (обвинуваченого ОСОБА_6 ) у слідчому ізолятору залишити без задоволення.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 23.04.2025 року (включно).

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 23.04.2025 року (включно).

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 23.04.2025 року (включно).

Ухвала в частині продовження обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Виконання ухвали в частині утримання обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в слідчому ізоляторі доручити начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченим та їх захисникам.

Повний текст ухвали складено 27.02.2025 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3