Справа №127/2358/24
Провадження №1-кп/127/46/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

інших учасників судового процесу: потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 12 кримінальне провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.12.2023 за 0001067 та 18.02.2024 за № 0000137, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Горлівка Донецької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу статті 89 Кримінального кодексу України раніше несудимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 357, частиною четвертою статті 185, частиною п`ятою статті 361 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , будучи обізнаним у тому, що в Україні введений воєнний стан, 24.11.2023 близько 09:30 год., перебуваючи у кімнаті АДРЕСА_2 , в якій проживає також ОСОБА_6 , помітив належний останньому мобільний телефон і у відсутність власника вирішив переглянути наявні там повідомлення. Прочитавши смс-повідомлення від АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_5 дізнався про пін-код та нарахування грошових коштів потерпілому, в цей час у нього виник протиправний умисел на отримання доступу до банківського рахунку АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 , а саме до банківської карти № НОМЕР_2 , держателем якої є ОСОБА_6 , і він вирішив здійснити несанкціонований вхід у роботу інформаційних (автоматизованих) систем через банківський автомат, де знаходиться інформація потерпілого про відкриті рахунки та рух грошових коштів у АТ КБ «ПриватБанк».

Маючи прямий умисел, направлений на здійснення протиправних дій у сфері інформаційних (автоматизованих) систем, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки у формі витоку інформації, бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_5 взяв залишений ОСОБА_6 без нагляду мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 9» з абонентським номером оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл» НОМЕР_3 та пішов до банкомату CAVI 7484 АТ КБ «ПриватБанк», який знаходиться у приміщенні магазину «Грош Експрес» за адресою: м. Вінниця, вул. Олега Антонова, 48-А.

Усвідомлюючи, що телефон є чужою власністю, ОСОБА_5 24.11.2023 о 10:00 год., використовуючи вищевказаний банкомат, який згідно із Законом України «Про платіжні послуги» є програмно-технічним комплексом, та відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» є інформаційною (автоматизованою) системою, переслідуючи прямий умисел, направлений на здійснення протиправних дій в сфері використання електронно-обчислювальних машин, систем та комп`ютерних мереж і мереж електрозв`язку, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки у формі витоку інформації та бажаючи їх настання, несанкціоновано, тобто самочинно, без дозволу держателя спеціального засобу або уповноваженої особи, втрутився в роботу банкомату CAVI 7484 АТ КБ «ПриватБанк», що виразилось у введенні абонентського номера НОМЕР_3 , який належить потерпілому, дочекався дзвінка, ввів останні три цифри номеру, який зателефонував на мобільний телефон ОСОБА_6 , вибрав банківську карту, з якою мав намір зняти грошові кошти, ввів суму та підтвердив операцію, знаючи пін-код від банківської карти АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 номер банківського рахунку АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 , прив`язаної до номера телефону потерпілого НОМЕР_3 , що призвело до витоку інформації.

Крім того, ОСОБА_5 в умовах воєнного стану, перебуваючи 24.11.2023 близько 10:00 год. в приміщенні магазину «Грош Експрес», що розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Олега Антонова, 48А, вирішив вчинити крадіжку грошових коштів ОСОБА_6 з його банківської карти АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 .

Надалі, ОСОБА_5 , діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, спрямованих на незаконне збагачення грошовими коштами потерпілого, з його банківської карти АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 банківського рахунку АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 , прив`язаної до номера телефону потерпілого НОМЕР_3 , незаконно здійснивши несанкціонований вхід до інформаційної (автоматизованої) системи банкомату CAVI 7484 АТ КБ «ПриватБанк», вибравши функцію «зняти без картки» та без дозволу ОСОБА_6 здійснив безкарткове зняття готівки о 10:01 год. на суму 4002 грн. та о 10:02 год. на суму 3002 грн., чим завдав потерпілому матеріального збитку на загальну суму 7004 грн.

Після чого ОСОБА_5 місце вчинення кримінального правопорушення покинув, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_5 29.11.2023 близько 16:00 год., перебуваючи за місцем проживання у кімнаті АДРЕСА_2 , в якій проживає також ОСОБА_6 , у відсутність останнього вирішив з корисливих мотивів викрасти належну йому банківську платіжну картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , яка згідно зі статтею 1 Закону України «Про інформацію», пунктів 4, 14, 27, 31 частини першої статті 1, частиною другою статті 15 Закону України «Про платіжні послуги», статтею 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», частиною першою статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та примітки до статті 358 Кримінального кодексу України ( далі - КК) є офіційним документом, оскільки перебуває в офіційному обігу, має необхідні реквізити установи банку АТ КБ «ПриватБанк» і містить інформацію, яка засвідчує (підтверджує) факти, котрі мають юридичне значення та на якій зберігались грошові кошти.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_5 , діючи умисно, переслідуючи корисливу мету подальшого зняття за допомогою банківської картки з рахунку грошових коштів потерпілого та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, таємно, шляхом вільного доступу з сумки потерпілого, яка знаходилася на ліжку, викрав банківську платіжну картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , видану на ім`я ОСОБА_6 , яка є електронним платіжним документом та засобом доступу до банківського рахунку НОМЕР_1 , відкритої на ім`я потерпілого, перебувала у його постійному користуванні та була офіційним документом майнового характеру, що надавав право особі на одержання, зберігання та використання інформації про розрахункові кошти та інші грошові надходження на рахунок і забезпечувала доступ до банківського рахунку з метою отримання грошових коштів.

Заволодівши викраденою банківською платіжною карткою ОСОБА_6 , ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення пішов, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_5 в умовах воєнного стану 29.11.2023 близько 16:00 год., перебуваючи у кімнаті АДРЕСА_1 в якій проживає також ОСОБА_6 , попередньо - 24.11.2023, дізнавшись пін-код до банківської платіжної карти № НОМЕР_2 , держателем якої є ОСОБА_6 , викрав із сумки потерпілого зазначену картку з метою отримання доступу до банківського рахунку АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 та вирішив здійснити несанкціонований вхід у роботу інформаційних (автоматизованих) систем через банківський автомат, де знаходиться інформація потерпілого про відкриті рахунки та рух грошових коштів у АТ КБ «ПриватБанк».

Підійшовши до банкомату CAVI 0222 АТ КБ «ПриватБанк», який знаходиться біля входу до магазину «Україночка» за адресою: м. Вінниця, вул. Олега Антонова, 13-В, реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на повторне здійснення несанкціонованих дій у сфері інформаційних (автоматизованих) систем, усвідомлюючи, що банківська платіжка картка є чужою власністю, 29.11.2023 о 17:20 год. ОСОБА_5 , використовуючи вищевказаний банкомат, який згідно із Законом України «Про платіжні послуги» є програмно-технічним комплексом, та відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» є інформаційною (автоматизованою) системою, переслідуючи прямий умисел, направлений на здійснення протиправних дій в сфері використання електронно-обчислювальних машин, систем та комп`ютерних мереж і мереж електрозв`язку, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки у формі витоку інформації та бажаючи їх настання, несанкціоновано, тобто самочинно, без дозволу держателя спеціального засобу або уповноваженої особи, втрутився в роботу банкомату CAVI 0222 АТ КБ «ПриватБанк», що виразилось у використані викраденої банківської платіжної карти, яка належить потерпілому, ввівши відомий йому пін-код до банківської платіжної карти АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , здійснив банківську операцію з видачі готівки, що призвело до витоку інформації з банківського рахунку потерпілого АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 , що оброблюється в інформаційній (автоматизованій) системі.

Використовуючи зазначену банківську платіжну картку з метою отримання готівкових коштів, ОСОБА_5 вводив в оману автоматизовану платіжну систему мережі банку, яка сприйняла вказану платіжну картку як законний платіжний засіб, з використанням вказаного банкомату.

Крім того, ОСОБА_5 в умовах воєнного стану 29.11.2023 близько 17:20 год. поблизу магазину «Україночка» за адресою: м. Вінниця, вул. Олега Антонова, 13-В, вирішив вчинити крадіжку грошових коштів ОСОБА_6 з його банківської карти АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 .

Надалі, ОСОБА_5 , діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, спрямованих на незаконне збагачення грошовими коштами потерпілого з його банківської карти АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 банківського рахунку АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 , ввівши відомий йому пін-код, незаконно, здійснивши несанкціонований вхід до інформаційної (автоматизованої) системи банкомату CAVI 0222 АТ КБ «ПриватБанк», вибравши функцію «видача готівки» та без дозволу ОСОБА_6 здійснив зняття грошових коштів о 17:22 год. на суму 10000 грн. та о 17:24 год. на суму 10000 грн., чим завдав потерпілому матеріального збитку на загальну суму 20000 грн.

Після чого ОСОБА_5 місце вчинення кримінального правопорушення покинув, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_5 в умовах воєнного стану 29.11.2023 близько 16:00 год., перебуваючи у кімнаті АДРЕСА_1 в якій проживає також ОСОБА_6 , попередньо - 24.11.2023 дізнавшись пін-код до банківської платіжної карти № НОМЕР_2 , держателем якої є ОСОБА_6 , викрав з сумки потерпілого зазначену картку з метою отримання доступу до банківського рахунку АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 та вирішив здійснити несанкціонований вхід у роботу інформаційних (автоматизованих) систем через POS-термінал S1VC03W9 АТ КБ «ПриватБанк», де знаходиться інформація потерпілого про відкриті рахунки та рух грошових коштів у АТ КБ «ПриватБанк».

Перебуваючи в приміщенні магазину «Техномаркет», який розташований за адресою: м. Вінниця, просп. Коцюбинського, 78, реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на повторне здійснення несанкціонованих дій у сфері інформаційних (автоматизованих) систем, усвідомлюючи, що банківська платіжка картка є чужою власністю, 29.11.2023 о 18:35 год., ОСОБА_5 , використовуючи POS-термінал АТ КБ «ПриватБанк», який згідно «Закону України «Про платіжні послуги» є програмно-технічним комплексом, та відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» є інформаційною (автоматизованою) системою, переслідуючи прямий умисел, направлений на здійснення протиправних дій в сфері використання електронно-обчислювальних машин, систем та комп`ютерних мереж і мереж електрозв`язку, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки у формі витоку інформації та бажаючи їх настання, несанкціоновано, тобто самочинно, без дозволу держателя спеціального засобу або уповноваженої особи, втрутився в роботу POS-терміналу S1VC03W9 АТ КБ «ПриватБанк», що виразилось у використанні викраденої банківської платіжної карти, яка належить потерпілому, ввівши відомий йому пін-код до банківської платіжної карти АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , здійснив банківську операцію з оплати за товар, а саме мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 12», що призвело до витоку інформації з рахунку потерпілого банківського рахунку АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 , що оброблюється в інформаційній (автоматизованій) системі.

Крім того, ОСОБА_5 в умовах воєнного стану, перебуваючи 29.11.2023 близько 18:35 год. в магазині «Техномаркет», розташованому за адресою: м. Вінниця, просп. Коцюбинського, 78, вирішив вчинити крадіжку грошових коштів ОСОБА_6 з його банківської карти АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 .

Надалі, ОСОБА_5 , діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, спрямованих на незаконне збагачення грошовими коштами потерпілого з його банківської карти АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 банківського рахунку АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 , ввівши пін-код та незаконно здійснивши несанкціонований вхід до інформаційної (автоматизованої) системи POS-термінал S1VC03W9 АТ КБ «ПриватБанк», оплатив без дозволу ОСОБА_6 о 18:40 год. за обраний ним товар, а саме мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 12» вартістю 6800 грн., чим завдав потерпілому матеріального збитку на вказану суму.

Після чого ОСОБА_5 місце вчинення кримінального правопорушення покинув, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_5 в умовах воєнного стану 29.11.2023 близько 16:00 год., перебуваючи у кімнаті АДРЕСА_1 в якій проживає також ОСОБА_6 , попередньо - 24.11.2023, дізнавшись пін-код до банківської платіжної карти № НОМЕР_2 , держателем якої є ОСОБА_6 , викрав з сумки потерпілого зазначену картку з метою отримання доступу до банківського рахунку АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 та вирішив здійснити несанкціонований вхід у роботу інформаційних (автоматизованих) систем через POS-термінал S1VC02QJ АТ КБ «ПриватБанк», де знаходиться інформація потерпілого про відкриті рахунки та рух грошових коштів у АТ КБ «ПриватБанк».

Перебуваючи в приміщенні магазину «Комфі», розташованому за адресою: м. Вінниця, просп. Коцюбинського, 78, реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на повторне здійснення несанкціонованих дій у сфері інформаційних (автоматизованих) систем, усвідомлюючи, що банківська платіжка картка є чужою власністю, 29.11.2023 о 18:50 год. ОСОБА_5 , використовуючи POS-термінал АТ КБ «ПриватБанк», який згідно із Законом України «Про платіжні послуги» є програмно-технічним комплексом, та відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» є інформаційною (автоматизованою) системою, переслідуючи прямий умисел, направлений на здійснення протиправних дій в сфері використання електронно-обчислювальних машин, систем та комп`ютерних мереж і мереж електрозв`язку, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки у формі витоку інформації та бажаючи їх настання, несанкціоновано, тобто самочинно, без дозволу держателя спеціального засобу або уповноваженої особи, втрутився в роботу POS-терміналу S1VC02QJ АТ КБ «ПриватБанк», що виразилось у використанні викраденої ним банківської платіжної карти, яка належить потерпілому, ввівши відомий йому пін-код до банківської платіжної карти АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 здійснив банківську операцію з оплати за товар, а саме мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 12 S», що призвело до витоку інформації з рахунку потерпілого АТ КБ «ПриватБанк»UA НОМЕР_4, яка оброблюється в інформаційній (автоматизованій) системі.

Крім того, ОСОБА_5 в умовах воєнного стану, перебуваючи 29.11.2023 близько 18:50 год. в магазині «Комфі», розташованому за адресою: м. Вінниця, просп. Коцюбинського, 78, вирішив вчинити крадіжку грошових коштів ОСОБА_6 з його банківської карти АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 .

Надалі, ОСОБА_5 , діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, спрямованих на незаконне збагачення грошовими коштами потерпілого, з його банківської карти АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 банківського рахунку АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 , ввівши пін-код та незаконно здійснивши несанкціонований вхід до інформаційної (автоматизованої) системи POS-терміналу S1VC02QJ АТ КБ «ПриватБанк», о 18:51 год. оплатив за обраний ним товар без дозволу ОСОБА_6 , а саме мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 12 S» вартістю 4199 грн., чим завдав потерпілому матеріального збитку на вказану суму.

Після чого ОСОБА_5 місце вчинення кримінального правопорушення покинув, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_5 в умовах воєнного стану 29.11.2023 близько 16:00 год., перебуваючи у кімнаті АДРЕСА_1, в якій проживає також ОСОБА_6 , попередньо дізнавшись 24.11.2023 пін-код до банківської платіжної карти № НОМЕР_2 , держателем якої є ОСОБА_6 , викрав із сумки потерпілого зазначену картку з метою отримання доступу до банківського рахунку АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 та вирішив здійснити несанкціонований вхід у роботу інформаційних (автоматизованих) систем через банківський автомат, де зберігається інформація потерпілого про відкриті рахунки та рух грошових коштів у АТ КБ «ПриватБанк».

Підійшовши до банкомату CAVI 9983 АТ КБ «ПриватБанк», який знаходиться біля входу до магазину «Домашній маркет», що розташований за адресою: м. Вінниця. вул. Зодчих 17, реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на повторне здійснення несанкціонованих дій у сфері інформаційних (автоматизованих) систем, усвідомлюючи, що банківська платіжка картка є чужою власністю, 29.11.2023 о 20:40 год. ОСОБА_5 , використовуючи вищевказаний банкомат, який згідно із Законом України «Про платіжні послуги» є програмно-технічним комплексом, та відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» є інформаційною (автоматизованою) системою, переслідуючи прямий умисел, направлений на здійснення протиправних дій в сфері використання електронно-обчислювальних машин, систем та комп`ютерних мереж і мереж електрозв`язку, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки у формі витоку інформації та бажаючи їх настання, несанкціоновано, тобто самочинно, без дозволу держателя спеціального засобу або уповноваженої особи, втрутився в роботу банкомату CAVI 9983 АТ КБ «ПриватБанк», що виразилось у використанні викраденої банківської платіжної карти, яка належить потерпілому, ввівши відомий йому пін-код до банківської платіжної карти АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , здійснив банківську операцію з видачі готівки, що призвело до витоку інформації з банківського рахунку потерпілого АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 , що оброблюється в інформаційній (автоматизованій) системі.

Використовуючи зазначену банківську платіжну картку з метою отримання готівкових коштів ОСОБА_5 вводив в оману автоматизовану платіжну систему мережі банку, яка сприйняла вказану платіжну картку як законний платіжний засіб, з використанням вказаного банкомату.

Крім того, ОСОБА_5 в умовах воєнного стану, перебуваючи 29.11.2023 близько 20:40 год. поблизу магазину «Домашній маркет», що розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Зодчих, 17, вирішив вчинити крадіжку грошових коштів ОСОБА_6 з його банківської карти АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 .

Надалі, ОСОБА_5 , діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, спрямованих на незаконне збагачення грошовими коштами потерпілого з його банківської карти АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 банківського рахунку АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 , ввівши пін-код, незаконно здійснив несанкціонований вхід до інформаційної (автоматизованої) системи банкомату CAVI 9983 АТ КБ «ПриватБанк», вибравши функцію «видача готівки» та без дозволу ОСОБА_6 здійснив зняття грошових коштів о 20:47 год. на суму 10000 грн. двічі, чим завдав потерпілому матеріального збитку на загальну суму 20000 грн.

Після чого, ОСОБА_5 місце вчинення кримінального правопорушення покинув, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_5 в умовах воєнного стану 29.11.2023 близько 16:00 год., перебуваючи у кімнаті АДРЕСА_1, в якій проживає також ОСОБА_6 , попередньо дізнавшись 24.11.2023 пін-код до банківської платіжної карти № НОМЕР_2 , держателем якої є ОСОБА_6 , викрав з сумки потерпілого зазначену картку з метою отримання доступу до банківського рахунку АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 та вирішив здійснити несанкціонований вхід у роботу інформаційних (автоматизованих) систем через банківський автомат, де зберігається інформація потерпілого про відкриті рахунки та рух грошових коштів у АТ КБ «ПриватБанк».

Переслідуючи протиправний умисел на повторне здійснення несанкціонованих дій у сфері інформаційних (автоматизованих) систем, ОСОБА_5 30.11.2023 пішов до банкомату CAVI 9983 АТ КБ «ПриватБанк», який знаходиться біля входу до магазину «Домашній маркет», що розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Зодчих, буд. 17. Усвідомлюючи, що банківська платіжка картка є чужою власністю, о 05 год. 55 хв., використовуючи вищевказаний банкомат, який згідно із Законом України «Про платіжні послуги» є програмно-технічним комплексом, та відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» є інформаційною (автоматизованою) системою, ОСОБА_5 , реалізуючи прямий умисел, направлений на здійснення протиправних дій в сфері використання електронно-обчислювальних машин, систем та комп`ютерних мереж і мереж електрозв`язку, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки у формі витоку інформації та бажаючи їх настання, несанкціоновано, тобто самочинно, без дозволу держателя спеціального засобу або уповноваженої особи, втрутився в роботу банкомату CAVI 9983 АТ КБ «ПриватБанк», що виразилось у використанні викраденої ним банківської платіжної карти, яка належить потерпілому, ввівши відомий йому пін-код до банківської платіжної карти АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , здійснив банківську операцію з видачі готівки, що призвело до витоку інформації з банківського рахунку потерпілого АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 , що оброблюється в інформаційній (автоматизованій) системі.

Використовуючи зазначену банківську платіжну картку з метою отримання готівкових коштів, ОСОБА_5 вводив в оману автоматизовану платіжну систему мережі банку, яка сприйняла вказану платіжну картку як законний платіжний засіб, з використанням вказаного банкомату.

Крім того, ОСОБА_5 в умовах воєнного стану, перебуваючи 30.11.2023 близько 05:55 год. поблизу магазину «Домашній маркет», що розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Зодчих, 17, вирішив вчинити крадіжку грошових коштів ОСОБА_6 з його банківської карти АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 .

Надалі, ОСОБА_5 , діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, спрямованих на незаконне збагачення грошовими коштами потерпілого з його банківської карти АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 банківського рахунку АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 , ввівши пін-код, незаконно здійснив несанкціонований вхід до інформаційної (автоматизованої) системи банкомату CAVI 9983 АТ КБ «ПриватБанк», розміщеного біля входу до магазину, вибравши функцію «видача готівки» та без дозволу ОСОБА_6 здійснив зняття грошових коштів о 05:57 год. на суму 13500 грн., чим завдав потерпілому матеріального збитку на вказану суму.

Після чого ОСОБА_5 місце вчинення кримінального правопорушення покинув, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Окрім того, ОСОБА_5 , перебуваючи 17.02.2024 близько 12:06 год. на першому поверсі у першому під`їзді будинку № 43, розташованому у м. Вінниці по вул. Гонти, помітив спертий на стіну велосипед червоно-чорного кольору, належний ОСОБА_8 , після чого у нього виник протиправний умисел, направлений на заволодіння чужим майном.

Реалізуючи згаданий умисел, ОСОБА_5 у період дії воєнного стану, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає та ніхто його не зможе викрити, з метою власного незаконного збагачення, з корисливих спонукань, розуміючи протиправність своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, діючи таємно, повторно, шляхом вільного доступу взяв велосипед червоного-чорного кольору, вийшов з ним з під`їзду будинку АДРЕСА_3 , сів на нього та поїхав, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_8 матеріальної шкоди.

Вартість велосипеда торгової марки «Corso» моделі «Spider 26» червоно-чорного кольору станом на 17.02.2024 становила 5950 грн.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав та суду пояснив, що відомості, які викладені в обвинувальних актах відповідають дійсності.

Зокрема, повідомив суду, що мешкав у гуртожитку разом з потерпілим. 24.11.2023 у вечірній час потерпілий пішов вмиватись, а він в цей час взяв його сумку, звідки забрав банківську картку, яка знаходилась у паспорті останнього. Після цього він більше не повертався до гуртожитку.

З картки він зняв кошти готівкою спочатку 20000 грн., потім знімав по 10000 грн. Також він розраховувався карткою потерпілого у магазинах побутової техніки та продуктів харчування.

До того, як він забрав картку потерпілого, він також брав телефон останнього. За допомогою телефона він знімав кошти в банкоматах, використовуючи номер телефону. Він зняв кошти двічі - 3000 грн. та 4000 грн., після чого повернув телефон на місце.

Відшкодувати шкоду потерпілому він не має можливості, однак позов визнає у повному обсязі.

Допит обвинуваченого відбувся в судовому засіданні відповідно до приписів статті 351 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). Під час зазначеного допиту обвинувачений надав суду чіткі та послідовні показання щодо обставин вчинення інкримінованих йому діянь, які мають бути встановленими в судовому засіданні згідно з приписами частини першої статті 91 КПК.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_5 він знає, вони проживали в одній кімнаті у гуртожитку.

24.11.2023 у вечірній час ОСОБА_9 пішов з місця проживання і більше не повернувся. Після цього, 30.11.2023 він виявив, що його картка (яка знаходилась в його паспорті) зникла. Паспорт він зберігав у сумці, а сумка лежала на ліжку.

У кімнаті вони жили утрьох, ліжко ОСОБА_5 було розташоване навпроти його.

Він залишив сумку на ліжку, а сам вийшов з кімнати. У сумці окрім банківської карти також знаходився його телефон, на якому не був встановлений пароль.

Він зрозумів, що картку викрав ОСОБА_9 , оскільки останній зник. Після цього він одразу звернувся до поліції.

Обвинувачений не відшкодував йому завданої шкоди.

Щодо міри покарання потерпілий поклався на розсуд суду.

Суд відповідно до частини третьої статті 26 КПК дослідив й інші докази, зібрані у кримінальному провадженні, клопотання про дослідження яких було заявлене сторонами кримінального провадження, а саме:

-відповідь за підписом начальника юридичного відділу ПТ «Найкращий ломбард» ОСОБА_10 від 19.02.2024, зі змісту якої випливає, що ОСОБА_11 у період часу з 01.02.2024 по 19.02.2024 користувався послугами ломбарду та укладав договір фінансового кредиту, предметом якого був велосипед Spider Corso; видано запис з камер відеоспостереження, встановлених у ломбарді;

-протокол зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 19.02.2024, відповідно до якого слідчий ознайомився та вилучив відеозапис з камер відеоспостереження будинку № 43 по вул. Гонти в м. Вінниці;

-висновок експерта від 28.03.2024 № 1107/23-53, згідно з яким ринкова вартість досліджуваного велосипеда торгової марки «Corso» моделі «Spider 26», станом на 17.02.2024 становила 5950 грн.;

-протокол тимчасового доступу до речей і документів від 13.12.2023, відповідно до якого слідчий в приміщенні АТ КБ «ПриватБанк» за адресою: вул. Пирогова, 52 у м. Вінниці ознайомився та вилучив документи, які знаходяться у володінні банку;

-виписка, якою зафіксований рух коштів по рахунку № НОМЕР_2 , із зазначенням типу транзакцій: зняття готівки, купівля;

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.12.2024, згідно з яким свідок ОСОБА_12 за формою та рисами обличчя впізнала особу, зображену на фото № 1, як таку, що 29.11.2023 купував мобільний телефон у магазині «Техномаркет» за адресою: просп. Коцюбинського, 78 у м. Вінниці. Відповідно до таблиці до протоколу на фото № 1 зображений ОСОБА_5 ;

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.12.2024, відповідно до якого свідок ОСОБА_13 за загальними рисами обличчя впізнала особу, зображену на фото № 3, як таку, що 29.11.2023 придбав мобільний телефон у магазині «Комфі» за адресою: просп. Коцюбинського, 78 у м. Вінниці. Згідно з таблицею до протоколу на фото № 3 зображений ОСОБА_5 ;

-протокол огляду місця події від 05.12.2023, згідно з яким ОСОБА_5 у період часу з 16:00 год. до 16:40 год. в приміщенні Відділу поліції № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області добровільно видав працівникам поліції два мобільних телефона марки «Ксіомі», дві коробки від мобільних телефонів, машинку для татуювання, чотири балончики з фарбою та голку для татуювання;

-протокол зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 06.12.2024, відповідно до якого слідчий ознайомився та вилучив відеозапис з камер відеоспостереження магазину «Грош Експрес» за адресою: вул. О. Антонова, 48А в м. Вінниці;

-протокол огляду документу від 06.12.2023, згідно з яким слідчий в період часу з 20:30 год. до 21:00 год. здійснив огляд відеозапису з камер відеоспостереження магазину «Грош Експрес» за адресою: вул. О. Антонова, 48А в м. Вінниці, зафіксований ОСОБА_5 та момент вчинення кримінального правопорушення;

-протокол зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 07.12.2024, відповідно до якого слідчий ознайомився та вилучив відеозапис з камер відеоспостереження магазину «Україночка» за адресою: вул. О. Антонова, 13В у м. Вінниці;

-протокол огляду документу від 08.12.2023, згідно з яким слідчий в період часу з 20:00 год. до 20:30 год. здійснив огляд відеозапису з камер відеоспостереження магазину «Україночка» за адресою: вул. О. Антонова, 13В у м. Вінниці, зафіксований момент, на якому ОСОБА_5 користується банкоматом «ПриватБанк»;

-протокол зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 08.12.2024, відповідно до якого слідчий ознайомився та вилучив відеозапис з камер відеоспостереження магазину «Техномаркет» за адресою: просп. Коцюбинського, 78 у м. Вінниці;

-протокол огляду документу від 09.12.2023, згідно з яким слідчий в період часу з 13:30 год. до 14:10 год. здійснив огляд відеозапису з камер відеоспостереження магазину «Техномаркет» за адресою: просп. Коцюбинського, 78 у м. Вінниці, зафіксований момент, на якому ОСОБА_5 розраховується карткою за купівлю мобільного телефону;

-протокол зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 08.12.2024, відповідно до якого слідчий ознайомився та вилучив відеозапис з камер відеоспостереження магазину «Комфі» за адресою: просп. Коцюбинського, 78 у м. Вінниці;

-протокол огляду документу від 09.12.2023, згідно з яким слідчий в період часу з 20:30 год. до 21:10 год. здійснив огляд відеозапису з камер відеоспостереження магазину «Комфі» за адресою: просп. Коцюбинського, 78 у м. Вінниці, зафіксований момент, на якому ОСОБА_5 розраховується карткою за купівлю мобільного телефону;

-протокол зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 09.12.2024, відповідно до якого слідчий ознайомився та вилучив відеозапис з камер відеоспостереження магазину «Домашній маркет» за адресою: вул. Зодчих, 17 у м. Вінниці;

-протокол огляду документу від 11.12.2023, згідно з яким слідчий в період часу з 13:20 год. до 14:10 год. здійснив огляд відеозапису з камер відеоспостереження магазину «Домашній маркет» за адресою: вул. Зодчих, 17 у м. Вінниці, зафіксований момент проведення ОСОБА_5 банківської операції в банкоматі «ПриватБанк» розраховується карткою за купівлю мобільного телефону;

-протокол тимчасового доступу до речей і документів від 16.01.2024, відповідно до якого слідчий в приміщенні АТ КБ «ПриватБанк» за адресою: вул. Пирогова, 52 у м. Вінниці ознайомився та вилучив документи, які знаходяться у володінні банку; встановлений та зафіксований час використання ОСОБА_5 банкоматів «ПриватБанк»;

-протокол огляду документу від 16.01.2024, згідно з яким слідчий в період часу з 12:30 год. до 13:20 год. здійснив огляд інформації, вилученої з АТ КБ «ПриватБанк», зафіксовано момент проведення ОСОБА_5 банківської операції в банкоматі «ПриватБанк».

Аналізуючи показання обвинуваченого, потерпілого, досліджені докази у їх сукупності, суд дійшов до такого висновку.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 24.11.2023, скориставшись відсутністю потерпілого ОСОБА_6 , взяв мобільний телефон останнього та дізнався про пін-код та нарахування грошових коштів потерпілому. У подальшому, ОСОБА_5 , використавши мобільний телефон потерпілого та його абонентський номер, без дозволу останнього зняв грошові кошти з банківської карти ОСОБА_6 , яка прив`язана до номера телефону потерпілого, що призвело до витоку інформації.

У подальшому, 29.11.2023 ОСОБА_5 , скориставшись відсутністю потерпілого, забрав з сумки останнього банківську карту АТ КБ «ПриватБанк». Попередньо (24.11.2024) дізнавшись пароль від вказаної картки, обвинувачений використовував її для зняття готівки та розрахунку у магазинах.

Обвинувачений у судовому засіданні зазначених обставин не заперечував, повідомивши, що дійсно знімав кошти потерпілого за допомогою мобільного телефона останнього, а у подальшому і з його картки. При цьому обвинувачений зазначив, що час та спосіб заволодіння майном потерпілого ОСОБА_6 відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті.

Такі показання обвинуваченого повністю узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_6 , які той надав суду безпосередньо. Крім того, обставини викладені в обвинувальному акті також підтверджуються наданими стороною обвинувачення та дослідженими судом доказами. Зокрема, суд у судовому засіданні дослідив виписку, яка була вилучена з володіння АТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до вказаної виписки зафіксований рух коштів по рахунку № НОМЕР_2 , який належить потерпілому, із зазначенням типу транзакцій, а саме зняття готівки та здійснення купівель, встановлений перелік транзакцій як 24.11.2024, так і 29.11-30.11.2023, зафіксований час транзакцій, а також місця їх здійснення.

Під час допиту у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив, що знімав готівку з карти потерпілого різними сумами, зокрема: 4000 грн. та 3000 грн., використовуючи телефон потерпілого, а потім по 10000 грн., використовуючи саму карту. Також обвинувачений підтвердив, що розрахувався картою потерпілого у магазинах «Техномаркет» та «Комфі» за придбані мобільні телефони.

Окрім зізнавальних показань обвинуваченого вказані відомості підтверджуються рядом доказів, зміст яких суд навів вище. Зокрема, суд дослідив протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, які були проведені зі свідками ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які за формою та рисами обличчя впізнали ОСОБА_5 як особу, яка купувала мобільний телефон.

Згідно з протоколом огляду місця події від 05.12.2023 ОСОБА_5 у період часу з 16:00 год. до 16:40 год. в приміщенні Відділу поліції № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області добровільно видав працівникам поліції, зокрема два мобільних телефона марки «Ксіомі» та дві коробки від них.

Крім того, суд дослідив ряд протоколів огляду, відповідно до яких був здійснений огляд відеозаписів з різних камер відеоспостереження. На зазначених відеозаписах зафіксовані моменти користування ОСОБА_5 банкоматами «ПриватБанк». При цьому суд враховує, що часові проміжки користування ОСОБА_5 банкоматами збігаються з часовими проміжками транзакцій, зафіксованих по рахунку потерпілого, а також збігаються місця вчинення таких транзакцій.

У свою чергу відеозаписами з камер відеоспостереження магазинів «Техномаркет» та «Комфі» зафіксований момент розрахунку ОСОБА_5 банківською картою за придбані мобільні телефони.

З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що в судовому засіданні був підтверджений факт несанкціонованого втручання ОСОБА_5 у роботу інформаційних (автоматизованих) систем, факт заволодіння банківською картою потерпілого ОСОБА_6 , а також його грошовими коштами.

Вирішуючи питання щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого в цій частині, суд враховує таке.

Родовим об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого статтею 361 КК, є інформаційна безпека, а безпосереднім - нормальне функціонування електронно-обчислювальних машин (далі - ЕОМ), автоматизованих систем (далі - АС), комп`ютерних мереж, комп`ютерної інформації та мереж електрозв`язку.

Предметом вказаного кримінального правопорушення є: 1) ЕОМ - комп`ютер - комплекс електронних технічних засобів, побудованих на основі мікропроцесорів і призначених для автоматичної обробки інформації при вирішенні обчислювальних та інформаційних завдань; 2) АС - системи, що здійснюють автоматизовану обробку даних, до складу яких входять технічні засоби їх обробки (засоби обчислювальної техніки і зв`язку), а також методи і процедури, програмне забезпечення; 3) комп`ютерні мережі (мережі ЕОМ) - це об`єднання кількох комп`ютерів (ЕОМ) і комп`ютерних систем, взаємопов`язаних і розподілених за фіксованою територією та орієнтованих на колективне використання загальномережних ресурсів; 4) мережі електрозв`язку - це сукупність технічних засобів та споруд зв`язку, з`єднаних у єдиний технологічний процес забезпечення інформаційного обміну - маршрутизації, комунікації, передачі, випромінювання або прийому знаків, сигналів письмового тексту, зображень та звуків або повідомлень будь-якого роду по радіо, проводових, оптичних або інших електромагнітних системах; 5) комп`ютерна інформація - це текстова, цифрова, графічна чи інша інформація (дані, відомості) про осіб, предмети, події, явища, що існує в електронному вигляді і знаходиться в ЕОМ, АС чи в комп`ютерній мережі, а також зберігається на відповідних електронних носіях; 6) інформація, що передається мережами електрозв`язку (телекомунікаційними мережами) - будь-які відомості, подані у вигляді сигналів, знаків, звуків, зображень чи в інший спосіб (телефонні повідомлення, радіо- та телепередачі тощо), у тому числі і за допомогою комп`ютера, якщо вона передається через мережі електрозв`язку.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення характеризується: а) дією у вигляді несанкціонованого втручання в роботу ЕОМ (комп`ютерів), АС, комп`ютерних мереж чи мереж електрозв`язку; б) суспільно небезпечними наслідками у формі: витоку, втрати, підробки, блокування інформації, спотворення процесу обробки інформації або порушення встановленого порядку її маршрутизації; в) причинним зв`язком між дією та зазначеними наслідками.

Несанкціоноване втручання в роботу ЕОМ, АС, комп`ютерних мереж чи мереж електрозв`язку - це самочинне, без дозволу власника або уповноваженої особи проникнення у вказані електронні системи чи мережі. При несанкціонованому втручанні особа протиправно отримує доступ до інформації, що зберігається в ЕОМ та АС, вона не має на це ні дійсного, ні передбачуваного права. ЕОМ чи їх мережі не належать винному ні на праві власності, ні на якій-небудь іншій законній підставі (наприклад, на умовах оренди). Тут завжди має місце злам і проникнення (вторгнення) у програму чужого комп`ютера, системи або мережі ЕОМ. При втручанні в роботу ЕОМ, АС, комп`ютерних мереж чи мереж електрозв`язку завжди має місце негативний вплив на нормальне функціонування цих систем і мереж, а також інформаційних процесів, що в них проходять; ці дії суперечать охоронюваним законом правам і інтересам власника і заподіюють йому певну шкоду. Способи втручання в роботу вказаних систем і мереж можуть бути різними: шляхом виявлення слабких місць у захисті, шляхом автоматичного перебирання абонентських номерів («угадування коду»), дії «хакерів», з`єднання з тим чи іншим комп`ютером, підключеним до телефонної мережі, використання чужого імені (пароля) за допомогою використання помилки в логіці побудови програми та інше, і не впливають на встановлення складу кримінального правопорушення (стаття 361 КК) як підстави кримінальної відповідальності, але вони враховуються при оцінці суспільної небезпеки вчинення кримінального правопорушення і призначенні покарання.

Це кримінальне правопорушення є злочином з матеріальним складом, для його наявності слід встановити не тільки вчинення діяння, а й настання хоча б одного з указаних у законі наслідків: витоку, втрати, підробки, блокування інформації, спотворення процесу обробки інформації або порушення встановленого порядку її маршрутизації.

Витік інформації має місце у випадках, коли вона стає відомою (доступною) хоча б одній особі, яка не має на це права, наприклад, внаслідок ознайомлення із її змістом, шляхом копіювання та інше. При цьому власник не позбавляється інформації, яка йому належить.

Для наявності об`єктивної сторони цього злочину слід встановити причинний зв`язок між несанкціонованим втручанням у роботу ЕОМ чи АС і хоча б з одним із суспільно небезпечних наслідків в альтернативі, вказаних у диспозиції статті 361 КК.

При цьому суб`єктивна сторона злочину характеризується умисною формою вини.

Як вже суд зазначив вище, ОСОБА_5 без дозволу потерпілого, скористався телефоном останнього та отримав доступ до пін-коду його карти. У подальшому обвинувачений без дозволу потерпілого використовував банківську карту останнього для зняття готівки, а також розрахунку у магазинах, тобто здійснив несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, що призвело до витоку інформації.

Крім того, суд враховує, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 в Україні введений воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану був неодноразово продовжений і діє по теперішній час.

Отже, інкриміновані ОСОБА_5 діяння, були вчинені останнім під час дії воєнного стану.

З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що дії ОСОБА_5 за фактом самочинного (без дозволу потерпілого) втручання 24.11.2023 о 10:00 год. в роботу банкомату CAVI 7484 АТ КБ «ПриватБанк» з використанням телефону потерпілого охоплюються складом кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною п`ятою статті 361 КК, за ознаками несанкціонованого втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, якщо вони призвели до витоку інформації, кваліфікуючою ознакою якого є вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного стану. В свою чергу дії ОСОБА_5 за фактом втручання 29.11.2023 о 17:20 год. в роботу банкомату CAVI 0222 АТ КБ «ПриватБанк», о 18:35 год. в роботу POS-терміналу S1VC03W9 АТ КБ «ПриватБанк», о 18:50 год. в роботу POS-терміналу S1VC02QJ АТ КБ «ПриватБанк», о 20:40 год. в роботу банкомату CAVI 9983 АТ КБ «ПриватБанк», 30.11.2023 о 05:55 год. в роботу банкомату CAVI 9983 АТ КБ «ПриватБанк» охоплюються складом кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною п`ятою статті 361 КК, за ознаками несанкціонованого втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, якщо вони призвели до витоку інформації, кваліфікуючими ознаками якого є вчинення кримінального правопорушення повторно, в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого за фактом заволодіння банківською картою потерпілого, суд враховує таке.

Верховний Суд (далі - ВС) у постанові від 14.02.2019 (справа № 454/420/17) зауважив, що згідно з приміткою до статті 358 КК під офіційним документом у цій статті та статтях 357 і 366 цього Кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

До інших «важливих особистих документів» слід відносити посвідчення, військовий квиток, трудову книжку, диплом про закінчення вищого закладу освіти, свідоцтво про народження, проїзний документ дитини, картка фізичної особи - платника податків, інші офіційні або приватні документи, які засвідчують важливі факти і події в житті людини і втрата яких істотно ускладнює реалізацію її прав, свобод і законних інтересів.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що питання чи є той або інший документ для даної особи важливим, має вирішуватись судом у кожному конкретному випадку з урахуванням, зокрема, важливості фактів, які засвідчуються документом, можливості його відновлення, розміру збитків від втрати документа. Також, віднесення платіжної банківської картки до важливих особистих документів має бути обґрунтованим з наведенням доводів на підтвердження, що ці документи були особистими та важливими для потерпілої особи.

Водночас сукупність норм статті 1 Закону України «Про інформацію», пунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 статті 1, пункту 15.2 статті 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», частини четвертої статті 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вказує, що документом визнається будь-який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а засобами доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом) є засоби певної форми на паперовому, електронному чи іншому виді носія інформації, використання якого ініціює переказ грошей з відповідного рахунку. Одним з видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби (платіжні картки тощо).

Отже, ВС зробив висновок про те, що платіжна банківська картка не відповідає ознакам важливого особистого документу, тобто предмету злочину, передбаченого частиною третьою статті 357 КК, а є офіційним документом, і відповідно предметом кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 357 КК.

Слід також зауважити, що у постанові від 31.01.2013 (справа № 5-33кс12) ВСУ зазначив, що банківська платіжна картка є засобом доступу до банківського рахунку, що існує в електронній формі, а не засобом доступу до сховища, а тому викрадення засудженим банківської картки потерпілої особи з наступним зняттям грошей з банкомату з використанням цієї картки не може розцінюватися як викрадення, поєднане з проникненням у сховище.

Аналізуючи наведені вище правові висновки та роз`яснення, встановлені в судовому засіданні фактичні обставини, суд дійшов до переконання, що в діянні ОСОБА_5 наявні ознаки викрадення офіційного документа.

З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що дії ОСОБА_5 за наведеним фактом охоплюються складом кримінального правопорушення (проступку), передбаченого частиною першою статті 357 КК, за ознаками викрадення офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів.

Крім того, як вже суд зазначив вище, у судовому засіданні встановлено, що після заволодіння карткою потерпілого ОСОБА_5 здійснював зняття з неї готівки та розраховувався у магазинах побутової техніки. Зазначені обставини знайшли своє підтвердження за результатом судового розгляду. Зокрема, обвинувачений під час його допиту повідомив суду розмір грошових коштів, якими він заволодів. Наведені ОСОБА_5 суми збігаються із розміром шкоди, який вказаний у пред`явленому йому обвинуваченні, а також підтверджений дослідженими судом доказами, зміст яких суд вже навів вище.

Також обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував факту заволодіння майном потерпілого ОСОБА_8 , а саме велосипедом останнього. При цьому обвинувачений повідомив, що викрав велосипед за обставин, викладених в обвинувальному акті.

З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження заволодіння ОСОБА_5 чужим майном.

Вирішуючи питання щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого в цій частині, суд враховує роз`яснення, надані в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» (далі - Постанова № 10), відповідно до яких предметом злочинів проти власності є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи: речі (рухомі й нерухомі), грошові кошти, цінні метали, цінні папери тощо, а також право на майно та дії майнового характеру, електрична та теплова енергія.

У пункті 3 Постанови № 10 роз`яснено, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

У постанові від 15.05.2018 (справа № 296/3704/16-к) ВС зазначив, що об`єктивна сторона крадіжки виражається в дії - таємному незаконному, безоплатному, поза волею власника вилученні чужого майна.

Таємним вважається викрадення, коли воно вчинюється за відсутності особи, у власності чи під охороною якої перебувало майно, що викрадається, або у присутності такої особи непомітно для неї, а також у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють акту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки (психічно хворі, малолітні). Викрадення є таємним і в тому разі, коли воно вчиняється у присутності особи, якій доручено майно, але вона перебуває в такому стані, який виключає можливість усвідомлювати значення того, що відбувається (сон, непритомність, сильне сп`яніння тощо).

Із суб`єктивної сторони такий злочин передбачає прямий умисел, тобто особа повинна розуміти, що вилучає таке майно таємно.

Пунктом 4 Постанови № 10 визначено, що крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

У судовому засіданні встановлено, що на час заволодіння майном потерпілого - його грошовими коштами обвинувачений ОСОБА_5 вважав, що за його діями ніхто не спостерігає. Такі показання обвинуваченого в судовому засіданні сторонами кримінального провадження не оспорювались, тому суд вважає, що заволодіння майном потерпілого відбулось саме таємно, тобто шляхом вчинення крадіжки.

Суд також враховує, що після заволодіння майном потерпілого обвинувачений розпорядився ним на власний розсуд, а саме витратив гроші на власні потреби, у тому числі й на придбання мобільних телефонів. Тому суд дійшов до переконання, що в діях обвинуваченого наявні ознаки саме закінченого кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що дії ОСОБА_5 за фактом безкарткового зняття з рахунку потерпілого ОСОБА_6 готівки о 10:01 год. на суму 4002 грн. та о 10:02 год. на суму 3002 грн. охоплюються складом кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною четвертою статті 185 КК, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжки), кваліфікуючою ознакою якого є вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного стану; за фактом зняття готівкових коштів з банківської карти потерпілого ОСОБА_6 29.11.2023 о 17:22 год. на суму 10000 грн., о 17:24 год. на суму 10000 грн., о 20:47 год. двічі по 10000 грн., 30.11.2023 о 05:57 год. на суму 13500 грн., розрахунку банківською картою потерпілого ОСОБА_6 в магазинах «Техномаркет» та «Комфі», а також за фактом заволодіння 17.02.2024 велосипедом потерпілого ОСОБА_8 охоплюються складом кримінального правопорушення (злочину), передбаченого за частиною четвертою статті 185 КК, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжки), кваліфікуючими ознаками якого є вчинення кримінального правопорушення повторно, в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту 1 частини першої статті 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

У постанові від 14.06.2018 (справа № 760/115405/16-к) ВС зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Крім того, ВС у постанові від 09.10.2018 (справа № 756/4830/17-к) звернув увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у статті 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 частини першої статті 65 КК поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає відмінність в оцінці виду та розміру покарання принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Аналогічний висновок зроблений ВС у постанові від 13.08.2020 (справа № 716/1224/19).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму ВСУ № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При цьому, суд також враховує, що у постанові від 18.09.2019 (справа № 166/1065/18) ВС зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання факту скоєння злочину, ще й дійсне визнання власної провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки.

Аналогічна правова позиція сформована у постанові ВС від 27.11.2019 (справа № 629/847/15-к) та від 20.08.2020 (справа № 750/1503/19).

Суд також враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що формулювання пункту 1 частини першої статті 66 КК передбачає, що наявність будь-якої з обставин, перелічених в ньому, - тобто, або «з`явлення із зізнанням», або «щирого каяття», або «активного сприяння розкриттю злочину» - означає, що вимогу цього пункту виконано. Таким чином, положення статті 69-1 КК застосовуються, якщо судом установлено будь-яку з обставин, зазначених у пункті 1 частини першої статті 66 КК, та будь-яку з обставин, вказаних у пункті 2 частини першої статті 66 КК.

Крім того, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд враховує, що ВС у постанові від 17.04.2018 (справа № 298/95/16-к) зазначив, що у частині другій статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

У ході судового розгляду кримінального провадження суд встановив, що ОСОБА_5 вчинив ряд кримінальних правопорушень, серед яких кримінальний проступок, тяжкі злочини та особливо тяжкі злочини. Обвинувачений у судовому засіданні винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав та надав суду чіткі та послідовні показання, які узгоджуються з відомостями, викладеними в обвинувальних актах, при цьому у вчиненому розкаявся.

Суд також враховує, що ОСОБА_5 у силу статті 89 КК вважається особою раніше несудимою, на обліках у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Суд бере до уваги характеристику з місця проживання обвинуваченого, згідно з якою ОСОБА_5 є внутрішньо переміщеною особою та мешкав у тимчасовому прихистку для таких осіб на базі Вищого професійного училища № 11 з 18.04.2022. Зі змісту зазначеної характеристики випливає, що ОСОБА_5 за час проживання в гуртожитку зарекомендував себе з негативної сторони: скритний, неодноразово був учасником конфліктних ситуацій, був помічений у нетверезому стані, неодноразово надходили скарги на його поведінку від інших мешканців гуртожитку. Крім того, саме у зазначеному гуртожитку ОСОБА_5 заволодів майном потерпілого, який також є внутрішньо переміщеною особою.

Отже, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, думки потерпілого, суд дійшов до переконання, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання, передбачене санкціями кримінального закону, у виді обмеження волі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 357 КК, та позбавлення волі - за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 185 та частиною п`ятою статті 361 КК.

Вирішуючи питання щодо тривалості застосованого кримінального покарання (його міри), суд враховує таке.

Санкція частини першої статті 357 КК передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до трьох років. В свою чергу санкція частини четвертої статті 185 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, а санкція частини п`ятої статті 361 КК - від десяти до п`ятнадцяти років.

Як суд зазначив вище, ВС у постанові від 17.04.2018 (справа № 298/95/16-к) зазначив, що у частині другій статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. В ході судового розгляду кримінального провадження прокурор належними, достатніми та допустимими доказами не довела, що призначення обвинуваченому менш суворого покарання ніж позбавлення волі на максимально дозволений санкцією кримінального закону строк не здатне забезпечити досягнення мети кримінального покарання. Тому суд вважає, що правові підстави для призначення обвинуваченому максимально дозволеного строку кримінального покарання у виді позбавлення волі відсутні. Натомість, суд вважає за можливе, враховуючи обставини справи, призначити обвинуваченому мінімально допустимий строк кримінального покарання, визначений санкціями кримінального закону.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією кримінального закону (частини п`ята статті 361 КК), у виді позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Санкцією частини п`ятої статті 361 КК визначене безальтернативне призначення додаткового покарання у виді позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

У постанові від 04.09.2023 (справа № 404/2081/22) ВС звернув увагу на те, що згідно з положеннями статті 55 КК у випадку, коли санкцією відповідної частини статті Особливої частини КК передбачено можливість призначення особі додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, суд, визнаючи особу винуватою у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, має право призначити таке додаткове покарання незалежно від того, чи обвинувачений обіймав певну посаду чи займався певною діяльністю на час вчинення кримінального правопорушення.

Суд також враховує висновок ВС, сформований у постанові від 22.05.2018 у справі № 753/18479/16-к, відповідно до якого позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю застосовується, в тому числі, і до осіб, які на час вчинення кримінального правопорушення не займали офіційно певні посади та не займалися офіційно певною діяльністю.

До аналогічного висновку суд дійшов ВС у постанові від 21.06.2022 по справі №171/869/21.

Зі змісту вказаних правових висновків убачається, що не є перешкодою для призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та обставина, що обвинувачений на момент ухвалення вироку не працює на певній посаді та не проводить діяльність, з використанням можливостей якої (яких) він вчинив кримінальне правопорушення.

Отже, санкцією частини п`ятої статті 361 КК передбачене обов`язкове призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю. Саме тому, враховуючи наведені правові висновки, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, які пов`язані з роботою інформаційних, електронних, комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних мереж строком на 3 роки.

Відповідно до частини першої статті 70 КК при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Частиною другою зазначеної статті регламентовано, що при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання.

З огляду на викладене, суд вважає слушним зауважити, що покарання ОСОБА_5 має бути призначене саме з урахуванням приписів частини першої статті 70 КК у виді позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, які пов`язані з роботою інформаційних, електронних, комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних мереж.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для застосування при призначенні покарання обвинуваченому положень частини першої статті 75 КК, тобто для звільнення від відбування кримінального покарання з випробуванням суд приймає до уваги, висновки, викладені ВС в постанові від 26.04.2018 (справа № 757/15167/15-к), а саме відповідно до вимог статті 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Приписи кримінального закону та наведені вище висновки, сформульовані ВС, уповноважують суд звільнити засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням лише у разі призначення кримінального покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років. Санкція кримінального закону за інкриміновані ОСОБА_5 злочини у виді позбавлення волі перевищує п`ять років. Правові підстави для застосуванням приписів статті 69 КК (тобто призначення покарання нижче нижньої межі) при призначені обвинуваченому покарання судом встановлені не були. Тому суд вважає, що правові підстави для звільнення обвинуваченого від відбування кримінального покарання відповідно до приписів частини першої статті 75 КК, тобто з випробуванням, також відсутні.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 374 КПК у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються також рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Згідно з пунктом 9 частини другої статті 131 КПК заходами забезпечення кримінального провадження є, зокрема запобіжні заходи.

Зі змісту частини четвертої статті 196 КПК випливає, що слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою статті 197 цього Кодексу.

При цьому частиною першою статті 197 КПК регламентовано, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Слід також зауважити, що статтею 199 КПК регламентований порядок продовження строку тримання під вартою. Зокрема, частиною першою статті 199 КПК визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. А зі змісту частини другої статті 199 КПК виливає, що клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду.

До обвинуваченого ОСОБА_5 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії яких під час судового розгляду був неодноразово продовжений відповідно до наведених вище приписів кримінально-процесуального закону.

Вирішуючи питання щодо застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд вважає за доцільне також зауважити таке.

У пункті 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України (далі - КС) від 23.11.2017 (справа № 1-28/2017) КС зауважив, що продовження судом під час підготовчого судового засідання застосування заходів забезпечення кримінального провадження щодо запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою за відсутності клопотань прокурора порушує принцип рівності усіх учасників судового процесу, а також принцип незалежності та безсторонності суду, оскільки суд стає на сторону обвинувачення у визначенні наявності ризиків за статтею 177 КПК, які впливають на необхідність продовження домашнього арешту або тримання під вартою на стадії судового провадження у суді першої інстанції. Коли суддя за відсутності клопотань сторін (прокурора), як зауважив КС, ініціює питання продовження тримання обвинуваченого під вартою або домашнім арештом, він виходить за межі судової функції і фактично стає на сторону обвинувачення, що є порушенням принципів незалежності і безсторонності судової влади.

Хоча зазначені висновки КС висловлені щодо продовження строку застосованого запобіжного заходу під час підготовчого судового засідання, суд вважає зазначені висновки прийнятними і в частині, що стосується доцільності продовження застосованого запобіжного заходу щодо засудженої особи (при постановленні вироку).

Разом з тим, суд вважає за доцільне зауважити, що ЄСПЛ у пункті 31 рішення від 04.06.2015, яке набуло статусу остаточного 04.09.2015 (справа «Руслан Яковенко проти України» /Заява № 5425/11/ (далі - Рішення № 5425/11) зауважив, що починаючи з дати постановлення вироку (навіть якщо лише судом першої інстанції), підсудний перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції [про захист прав людини і основоположних свобод].

У пункті 32 Рішення № 5425/11 ЄСПЛ зауважив, що у такому випадку судовий контроль за позбавленням свободи, що вимагається згідно з пунктом 4 статті 5 Конвенції, вважається вже інкорпорованим у постановлений вирок та призначене покарання. Проте, коли виникають нові питання щодо законності такого тримання під вартою, знову застосовується пункт 4 статті 5 Конвенції (рішення у справі «Стоїчков проти Болгарії» (Stoichkov v. Bulgaria), заява № 9808/02, пп. 64 та 65, від 24.03.2005).

ЄСПЛ у пункті 46 Рішення № 5425/11 звертає увагу на те, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити. У зв`язку з цим Суд доходить висновку, що словосполучення «після засудження» не може тлумачитися як таке, що обмежується вироком, який набрав законної сили, оскільки це виключатиме випадки затримання під час судового засідання осіб, яких за результатами судового розгляду було засуджено і які на такий судовий розгляд з`явилися, ще будучи вільними, незалежно від доступних їм засобів юридичного захисту (рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» (Wemhoff v. Germany), від 27.06.1968, С. 23, п. 9, Series А № 7). Більше того, особа, засуджена судом першої інстанції, яка перебуває під вартою до закінчення строку оскарження вироку, не може вважатися такою, що перебуває під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення за підпунктом «c» пункту 1 статті 5 Конвенції (див., зокрема, рішення у справі «Сольмаз проти Туреччини» (Solmaz v. Turkey), заява № 27561/02, п. 25, від 16.01.2007).

Також у пункті 47 Рішення № 5425/11 ЄСПЛ зауважив, що у своїй практиці Суд неодноразово зазначав, що він бере до уваги значні розбіжності серед держав - учасниць Конвенції стосовно питання про те, чи розпочинається відлік строку відбування покарання особою, засудженою судом першої інстанції, тоді як розгляд апеляційної скарги ще триває. Проте Суд повторно зазначає, що важливі гарантії статті 5 Конвенції не залежать від національного законодавства (рішення у справі «Б. проти Австрії» (В. v. Austria), від 28.03.1990, п. 39, Series А № 175, та вищенаведене рішення у справі «Сольмаз проти Туреччини» (Solmaz v. Turkey), п. 26). Отже, навіть якщо національне законодавство держави-члена передбачає, що вирок набирає законної сили лише після завершення розгляду справи судами усіх інстанцій, попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції (рішення у справі «Сольмаз проти Туреччини» (Solmaz v. Turkey), п. 26).

Саме тому суд вважає, що правові підстави для зазначення у вироку суду застережень, передбачених частиною першою статті 197 КПК щодо строку дії судового рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відсутні.

Згідно з абзацом третім пункту 2 частини четвертої статті 374 КПК у резолютивній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, зокрема початок строку відбування покарання.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (далі - Закон № 3352-XII) визначено, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

З огляду на викладене, суд вважає, що строк відбування призначеного обвинуваченому покарання слід рахувати з дня набрання вироком законної сили, а відповідно до частини п`ятої статті 72 КК строк його перебування під вартою (попереднє ув`язнення) слід зарахувати до строку призначеного покарання. Натомість, строк відбування додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади слід рахувати з моменту відбуття основного покарання.

Потерпілий ОСОБА_6 до початку судового розгляду заявив цивільний позов, відповідно до якого просить стягнути з обвинуваченого на його користь 71503 грн. матеріальної шкоди та 20000 грн. моральної шкоди.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення цивільного позову потерпілого в частині стягнення матеріальної шкоди, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 9 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 31.03.1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», відповідно до якого, вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд керується відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.

Зі змісту частини п`ятої статті 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК кожна сторона - в цьому випадку потерпіла - повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, потерпілий посилався на відомості, викладені в обвинувальному акті, щодо заволодіння обвинуваченим його грошовими коштами.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Згідно з пред`явленим обвинуваченням розмір шкоди, завданої потерпілому ОСОБА_6 , становить 71503 грн. За результатом судового розгляду зазначена сума знайшла своє підтвердження. Отже, суд вважає, що у кримінальному провадженні встановлений розмір завданої потерпілому ОСОБА_6 шкоди відповідно до визначеного кримінально-процесуальним законом порядку.

З огляду на викладене, суд вважає, що цивільний позов потерпілої в частині стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди необхідно задовольнити повністю.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги роз`яснення, надані в пункті 9 постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з якими розмір відшкодування визначається судом залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідача та інших обставин, до яких віднесено: характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість заподіяної травми, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, ступінь зниження престижу, який залежить від часу і зусиль, необхідних для відновлення первинного стану.

Аналізуючи доводи потерпілого, викладені у позовній заяві, суд враховує, що останній відповідно до приписів частини першої статті 81 ЦПК, за правилами якої здійснюється розгляд цивільного позову, не мотивував, з чого він виходив, оцінюючи завдану йому моральну шкоду у розмірі 20000 грн., а також не навів відповідного розрахунку. Разом з тим, суд враховує характер вчинених кримінальних правопорушень, глибину фізичних та моральних страждань потерпілого, ступінь винуватості обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, вимоги розумності та справедливості, а тому вважає, що заявлені потерпілим позовні вимоги в частині відшкодування завданої йому моральної шкоди слід задовольнити частково.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до положень статті 100 КПК.

Частиною дев`ятою статті 100 КПК регламентовано, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому пунктом 6 зазначеної норми визначено, що гроші, цінності та інше майно, що одержані фізичною або юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено, конфіскуються.

Суд вже зазначив вище, що 05.12.2023 в приміщенні Відділу поліції № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 добровільно видав працівникам поліції два мобільних телефона марки «Ксіомі», дві коробки від мобільних телефонів. Зазначені телефони були придбані обвинуваченим за грошові кошти потерпілого, тобто вказане майно є майном, одержаним внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Саме тому суд дійшов до переконання, що вказані речові докази підлягають конфіскації. Натомість диски із відеозаписами з камер відеоспостереження, які також визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, суд вважає за доцільне залишити в матеріалах справи.

Разом з тим, згідно з наданою представником сторони обвинувачення ухвалою слідчого судді від 11.12.2023 на речові докази у кримінальному провадженні був накладений арешт, який доцільно скасувати.

Згідно з частиною першою статті 124 КПК процесуальні витрати слід покласти на обвинуваченого.

Керуючись статтями 371, 373, 374 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 361, частиною першою статті 357, частиною четвертою статті 185 Кримінального кодексу України, та призначити покарання:

- за частиною п`ятою статті 361 Кримінального кодексу України у виді 10 (десяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, які пов`язані з роботою інформаційних, електронних, комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних мереж строком на 3 (три) роки;

- за частиною першою статті 357 Кримінального кодексу України у виді 2 (двох) років обмеження волі;

- за частиною четвертою статті 185 Кримінального кодексу України 6 (шести) років позбавлення волі.

Відповідно до частини першої статті 70 Кримінального кодексу України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, які пов`язані з роботою інформаційних, електронних, комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних мереж строком на 3 (три) роки.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, які пов`язані з роботою інформаційних, електронних, комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних мереж, рахувати з моменту відбуття основного покарання.

Відповідно до частини п`ятої статті 72 Кримінального кодексу України зарахувати до строку призначеного ОСОБА_5 покарання строк його перебування під вартою з 19.02.2024 по 21.02.2024 та з 28.03.2024 по день набрання вироком законної сили з розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 1 (один) день позбавлення волі.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_5 , у вигляді тримання під вартою - залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь:

- держави 1135 (одну тисячу сто тридцять п`ять) гривень 92 (дев`яносто дві) копійки витрат на залучення експертів;

- ОСОБА_6 71503 (сімдесят одну тисячу п`ятсот три) гривні 53 (п`ятдесят три) копійки матеріальної шкоди та 5000 (п`ять тисяч) моральної шкоди.

Речові докази:

- мобільний телефон «Xiaomi Redmi 12с», який поміщений до спеціального пакету НПУ №WAR 1185012, мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 12», який поміщений до спеціального пакету НПУ №WAR 1184924, дві коробки до мобільних телефонів, які поміщені до спеціального пакету НПУ №PSP 3363496 та передані на зберігання до камери речових доказів Відділу поліції № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, - конфіскувати в дохід держави;

- машинку для татуювання в чорній коробці, яка поміщена до спеціального пакету НПУ №PSP 3363497, чотири баночки з фарбою та голку для татуювання, які поміщені до спеціального пакету НПУ №WAR 1185011 та передані на зберігання до камери речових доказів Відділу поліції № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, - повернути ОСОБА_5 ;

- 5 CD-дисків з відеозаписами з камер відеоспостереження, 1 DVD-диск, які приєднані до матеріалів кримінального провадження, - залишити в матеріалах кримінального провадження

Арешт, накладений на речові докази на підставі ухвали слідчого судді від 11.12.2023, - скасувати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: