Справа № 700/337/25
Провадження № 1-кп/700/87/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року селище Лисянка

Лисянський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000109, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 березня 2025 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроджеця с. Хижинці Лисянського району Черкаської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, стрільця 1-го відділення 1-го відділення роти охорони військової частини НОМЕР_1 у віськовому званні "солдат", неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не маючого, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інвалідом, учасником бойових дій , депутатом не являється, раніше не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення - проступку, передбаченого частиною першою статті 125 КК України,

УСТАНОВИВ:

До Лисянського районного суду Черкаської області надійшов обвинувальний акт від 31 березня 2025 року, згідно якого дізнанням встановлено, що ОСОБА_4 , будучи солдатом стрільцем 1-го взводу 1-го відділення роти охорони військової частини НОМЕР_1 , згідно з вимог ст.ст. 65,68 Конституції України, п.4 ч.1.ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» повинен, окрім іншого, керуватися вимогам ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, затвердженого Законом України №548-ХІV від 24.03.1999 та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551- ХІV від 24.03.1999, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватися військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, знати вимоги статутів, наказів, порадників та інструкцій щодо організації керівництва службою, додержуватися їх у службовій діяльності.

Однак 14.03.2025 року близько 20 год.00 хв., у дворі домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , на грунті раптово виниклого конфлікту, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , насіс йому один удар кулаком правої руки в лоб, внаслідок чого потерпілий впав спиною на землю, після чого ОСОБА_4 сів на нього зверху та завдав кулаком правої руки один удар в область правого ока ОСОБА_5 , внаслідок чого потерпілий, відповідно до висновку експерта №5-9-01/66 від 17.03.2025, отримав тілесні ушкодженняу вигляді забійної рани і гематоми на повіках правого ока, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, дії ОСОБА_4 органом дізнання кваліфікуються за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Процесуальні рішення у справі

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000109, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.03.2025, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, надійшов до Лисянського районного суду Черкаської області 01 квітня 2025 року з клопотанням про розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні в зв`язку з тим, що обвинувачений визнав свою вину, не оспорює встановлені в результаті досудового розслідування обставини і згоден на розгляд обвинувального акту за його відсутності, проте судом встановлено, що в матеріалах справи міститься заява щодо визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку обвинуваченого ОСОБА_4 , натомість викладені фактичні обставини відносно іншої особи, тому суд своєю ухвалою від 02 квітня 2025 року кримінальне провадження призначив до судового розгляду в судовому засіданні з викликом учасників кримінального провадження на 11 годину 30 хвилин 04 квітня 2025 року.

В судове засідання не з`явилася захисник обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_5 . Суд, заслухавши думку учасників провадження та за погодженням з обвинуваченим на місці ухвалив про проведення судового розгляду справи у відсутньсті оссіб, які не з`явилися.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

Після оголошення прокурором обвинувального акту ОСОБА_4 показав суду, що обвинувачення йому зрозуміле, викладені у ньому обставини відповідають фактичним обставинам справи, він визнає себе винним і бажає давати показання.

Судом запропоновано учасникам справи визначити обсяг доказів, що підлягають дослідженню та порядок їх дослідження.

Прокурор ОСОБА_3 зазначив, що вина ОСОБА_4 вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку повністю доведена зібраними під час досудового розслідування доказами, обвинувачений визнав свою вину та не оспорює фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в обвинувальних актах, підстави для сумніву щодо добровільності його позиції відсутні, а тому вважає недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. З огляду на викладене просить суд обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти запропонованого прокурором порядку дослідження доказів.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, проте в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_5 щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники судового провадження вважають недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються і судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, а також з`ясовано що вони усвідомлюють неможливість у подальшому оспорити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, роз`яснивши учасникам процесу положення частини 3 статті 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи.

За таких обставин, суд, відповідно до вимог частини 3 статті 349 КПК України, постановив ухвалу про визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Пунктом 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету Міністрів Ради Європи "Стосовно спрощення кримінального правосуддя" визначено, що оскільки при процедурі "заява підсудного про визнання вини" від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) "Девеер проти Бельгії" (Deweerv. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Суд пересвідчився, що позиція обвинуваченого ОСОБА_4 щодо розгляду справи у порядку, передбаченому частиною 3 статті 349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, визнав повністю і надав пояснення, ідентичні викладеним в обвинувальному акті, показавши, що 14.03.2025 о 20:00 між ним та ОСОБА_5 стався конфлікт, внаслідок якого обвинувачений сів зверху на потерпілого та завдав кулаком правої руки один удар в область правого ока ОСОБА_5 . У вчиненому він щиро розкаюється і просить суворо його не карати

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 у судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах частини 3 статті 349 КПК України, керуючись законом, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненних кримінального правопорушення (проступка) передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, за обставин, встановлених судом.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за частиною 1 статті 125 КК України, оскільки він 14.03.2024 року заподіяв ОСОБА_5 умисні легкі тілесні ушкодження.

Позиції учасників провадження щодо призначення покарання

Прокурор у судовому засіданні просив призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив суд суворо його не карати. У вчиненому розкаюється та зробив для себе відповідні висновки. ОСОБА_4 не заперечував щодо призначення покарання у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Потерпілий ОСОБА_5 в своїй заяві, що міститься в матеріалах справи не заперечує проти призначення покарання ОСОБА_4 за ч.1 ст.125 у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

Мотиви призначення покарання

При призначенні покарання суд дотримується вимог кримінального закону, зокрема статтей 65, 66 КК України, та принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до яких слід враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Водночас, згідно з частиною 2 статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У рішенні "Бемер проти Німеччини" від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , відповідно до статті 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, що обтяжуюсь покарання ОСОБА_4 , відповідно до статті 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі статтею 12 КК України є кримінальним проступком; ставлення ОСОБА_4 до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості та розкаяння у вчиненому; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він має місце реєстрації та постійне місце проживання, раніше не судимий та має позитивну характеристику за місцем проживання та місцем служби; обставину, що пом`якшує покарання, якою є щире каяття, та відсутність обставини, що обтяжуюсь покарання ОСОБА_4 .

Суд також враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 на психіатричному обліку та на обліку у лікаря нарколога не перебуває, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення протиправних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції частини 1 статті 125 КК України, у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог частини 2 статті 65 КК України, дана міра покарання є справедливою і достатньою для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Обставини, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, чи є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності відсутні.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні відносно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, кримінальним правопорушенням шкоди майнового характеру не завдано, процесуальні витрати відсутні, цивільний позов не заявлявся.

Питання щодо речових доказів слід вирішити згідно з вимогами статті 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, ч. 1 ст. 125 КК України, відповідно до ст.ст. 50-52, 65-67, КК України, ст.ст. 8-11, 22, 24, 26, 27, 100, 124, 367-371, 373, 374, 394 КПК України, суд -

З А С У Д И В:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят)гривень.

Запобіжний захід не обирати.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Речові докази відсутні.

Судові витрати відсутні.

Вирок суду може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Лисянський районний суд Черкаської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Оскарження вироку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини не допускається.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок проголошено 04 квітня 2025 року негайно після виходу суду із нарадчої кімнати.

Головуюча суддя ОСОБА_7