Номер справи 699/1014/24
УХВАЛА

про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою

20 січня 2025 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

Головуючого судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

секретар судового засідання ОСОБА_4

за участі

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаського району Черкаської області клопотання захисника про зміну запобіжного заходу та клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, подані у межах кримінального провадження №0000075 від 15 лютого 2024 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.1 ч.2 ст.115 та ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

02 липня 2024 року, на підставі ухвали Черкаського апеляційного суду від 26 червня 2024 року, до суду надійшов обвинувальний акт, затверджений прокурором Черкаської обласної прокуратури, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000075 від 15 лютого 2024 року, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.1 ч.2 ст.115 та ч.4 ст.185 КК України.

Ухвалою суду від 02 липня 2024 року у вказаному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.

23 липня 2024 року ухвалою суду призначено судовий розгляд у вказаному кримінальному провадженні.

У судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням, в якому просить продовжити відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою з подальшим утриманням в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» на 60 діб, без визначення розміру застави.

Клопотання обґрунтовує тим, що ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2024 року продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 до 27 січня 2025 року включно. Закінчити судовий розгляд даного кримінального провадження до закінчення дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою неможливо, оскільки на даний час судовий розгляд триває, згідно визначеного судом порядку на цей час допитуються свідки сторони обвинувачення. На даний час ОСОБА_6 обвинувачується у вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, при цьому ризики, на які посилався слідчий суддя при обранні запобіжного заходу та при його продовженні, а також суд, при продовженні цього запобіжного заходу, не зменшилися та продовжують існувати, а саме ризики, передбачені п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Існування ризику переховуватися від суду підтверджується тим, що ОСОБА_6 одразу після вчинення злочину втік та намагався знищити сліди кримінального правопорушення, тому враховуючи тяжкість покарання, яке йому загрожує, з метою ухилення кримінальної відповідальності, може ухилятися від суду. Існування ризику впливу на свідків у кримінальному провадження підтверджується тим, що під час досудового розслідування допитано його односельців, у тому числі близьких родичів, а тому перебуваючи на волі може незаконно впливати на них з метою уникнення кримінальної відповідальності. Існування ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, підтверджується тим, що на даний час не встановлено місцезнаходження всіх викрадених речей, а тому прокурор вважає, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може їх знищити, оскільки він повністю володіє інформацією про їх місцезнаходження. Існування ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином підтверджується тим, що ОСОБА_6 , в разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, може зловживати процесуальними правами, що може виражатися у неявці за викликом суду, з метою затягування судового розгляду, а також невиконанні інших процесуальних обов`язків. За вказаних обставин, прокурор вважає, що забезпечити належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігти вказаним ризикам можливо лише шляхом продовження застосованого щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання прокурора та просили змінити запобіжний захід на домашній арешт. Захисник зазначив, що обвинувачений з 15 лютого 2024 року безперервно перебуває під вартою. На стадії судового розгляду були досліджені усі письмові матеріали, які надані прокурором та допитану частину свідків сторони обвинувачення, за результатами яких можна дійти до попереднього висновку, що подальше тримання ОСОБА_6 є невиправданим. Вважає, що на даний час, обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою втратив актуальність та вичерпав себе. На його думку, затримання ОСОБА_6 , в порядку ст.208 КПК України, здійснено незаконно, оскільки в протоколі відсутнє посилання на підставу затримання особи. Після дослідження в суді доказів сторони обвинувачення стає очевидним, що обґрунтованість обвинувачення, викликає сумніви, оскільки надані письмові докази вказують на непричетність ОСОБА_6 до інкримінованих йому дій. Жоден із допитаних в суді свідків не був очевидцем події і у своїх показаннях навіть віддалено не зазначив, що ОСОБА_6 мав намір впливати чи впливав на цих свідків. Органом досудового розслідування не надані відповіді на основні питання, зокрема: що саме відбувалося в будинку по АДРЕСА_1 , де проживали ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на передодні їх смерті. Чому трупи вказаних осіб були виявлені в одній кімнаті без нижнього одягу. Спосіб їхнього життя, рід занять до і після переїзду, справжність документів, за якими встановлені ці особи, коло їх знайомих, кому це вигідно, мотиви, місце та час вбивства та інше. Тобто, наведені аргументи, на думку захисника, спростовують та ставлять під сумнів наявність обґрунтованої підозри, а також вплив на свідків, які були взяті до уваги в попередній ухвали слідчого судді та суду. Щодо впливу на інших свідків, які ще не були допитані в суді, то такі дані відсутні, оскільки цих фактів не було і не могло бути, в силу того, що ОСОБА_6 був затриманий 15 лютого 2024 року майже одразу після виявлення трупів. Жодних контактів зі свідками не мав, а тому виключається можливість вплинути на цих свідків. Оскільки винуватість ОСОБА_6 у встановленому порядку не доведена, обвинувального вироку суду не ухвалено, а тому не зрозуміло чи причетний ОСОБА_6 до цих злочинів взагалі. Крім того зазначив, що ОСОБА_6 притягується до кримінальної відповідальності вперше, має зареєстроване та постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, має захворювання. За вказаних обставин вважає, що прокурором не надано та не доведено існування нових ризиків щодо ОСОБА_11 , які б виправдовували його подальше перебування під вартою, у зв`язку з чим просив застосувати до останнього запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний час доби.

Потерпіла ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримала клопотання прокурора та заперечила проти зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який.

Суд, врахувавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження в частині, необхідній для правильного вирішення заявлених клопотань, приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу або його зміну, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини відповідно до статті 178 КПК України.

Як встановлено під час судового засідання, ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 лютого 2024 року щодо ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який було неодноразово продовження ухвалами слідчого судді цього ж суду під час досудового розслідування даного кримінального провадження, та судом під час проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду даного кримінального провадження, дія якого закінчується 27 січня 2025 року.

Провести судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у строк дії вказаного запобіжного заходу не представляється можливим з об`єктивних причин, які не залежать від суду.

Як встановлено судом, при застосуванні слідчим суддею щодо ОСОБА_6 вказаного запобіжного заходу та неодноразового його продовження як слідчим суддею під час досудового розслідування даного кримінального провадження, так і судом під час проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду даного кримінального провадження, було враховано тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він на час обрання запобіжного заходу підозрювався, а на даний час обвинувачується, особу обвинуваченого, а також наявність ризиків, передбачених п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України.

Під час судового засідання судом встановлено, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які були враховані при обранні обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та його подальшому неодноразовому продовженні, не зменшилися, не втратили своєї актуальності та продовжують існувати на даний час.

Під час судового засідання судом достовірно встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, тяжче з яких, відповідно до вимог ч.4 ст.12 КК України, класифікується як особливо тяжкий злочини, та за який згідно, санкції відповідної частини статті, передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, внаслідок чого ОСОБА_6 , достовірно усвідомлюючи суворість призначеного йому покарання за злочини, у вчиненні яких обвинувачується, у разі доведеності його вини, хоча і має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, однак не працевлаштований, офіційного джерела доходу не має, може переховування від суду, а також перешкодити кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_6 , достовірно усвідомлюючи про суворість можливого призначення йому покарання за злочини, у вчиненні яких обвинувачується, а також настання негативних для себе наслідків у виді можливого призначення йому покарання за вказане кримінальне правопорушення, яке пов`язане виключно з позбавленням волі, з метою його уникнення, може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, якими є його односельчани та близькі родичі, у тому числі, що проживають за однією з ним адресою, шляхом здійснення на них як фізичного, так і морального тиску, як особисто, так і через своїх знайомих, з метою зміни ними раніше наданих показів, а також знищити або сховати викрадені речі місце місцезнаходження яких, як вбачається з клопотання прокурора, є невстановленим.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про доцільність збереження застосованого щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який забезпечить його належну процесуальну поведінку, у зв`язку з чим строк тримання під вартою, який закінчується 27 січня 2025 року, слід продовжити на період судового розгляду, але не більше ніж на шістдесят діб.

При цьому, обвинуваченим ОСОБА_6 та його захисником - адвокатом ОСОБА_7 під час судового засідання, як на підставу застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, яким є домашній арешт у певний час доби, не наведено обґрунтованих обставини, які б свідчили про втрату актуальності вищевказаних ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Натомість, доводи захисника обвинуваченого на те, що жоден із допитаних в суді свідків у своїх показаннях навіть віддалено не зазначив, що ОСОБА_6 мав намір впливати чи впливав на цих свідків, а також останній не міг впливати на свідків, які ще не були допитані судом, оскільки ОСОБА_6 затриманий 15 лютого 2024 року майже одразу після виявлення трупів, об`єктивно вказують не на відсутність ризику можливо впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, а на дієвість застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який запобігає вчиненню останнім впливу на свідків.

Суд звертає увагу, що клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який ґрунтується на недоведеності стороною обвинувачення належними та допустимими доказами вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушення, при цьому викладаючи свій аналіз досліджених під час судового розгляду даного кримінального провадження доказів.

Однак, оцінка досліджених під час судового розгляду доказів, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність в діях складу кримінального правопорушення, здійснюється судом у нарадчій кімнаті під час постановлення вироку за результатами судового розгляду кримінального провадження, натомість така оцінка наданим стороною обвинувачення доказів, які, на думку останньої, свідчать про наявність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, не надається під час вирішення питання про продовження чи зміну застосованого щодо обвинуваченого запобіжного заходу під час судового розгляду кримінального провадження, внаслідок чого посилання сторони захисту на те, що досліджені під час судового розгляду докази, не доводять вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення, не приймаються судом до уваги.

Захисник обвинуваченого, стверджуючи про те, що оскільки винуватість ОСОБА_6 у встановленому порядку не доведена, обвинувального вироку суду не ухвалено, а тому не зрозуміло чи причетний ОСОБА_6 до цих злочинів взагалі, не врахував, що саме під час даного судового розгляду та саме даного кримінального провадження судом, який до даного часу не завершено та за його результати не постановлено вироку, встановлюється причетність або непричетність ОСОБА_6 до інкримінованих йому стороною обвинувачення кримінальних правопорушеннях та його винність або невинуватість у їх вчиненні, у зв`язку чим вказане твердження, як підставу для зміни застосованого щодо обвинуваченого запобіжного заходу, не може бути прийняте судом до уваги.

Наявність у обвинуваченого зареєстрованого та постійного місця проживання, де він проживає спільно з близькими родичами, які є свідками у даному кримінальному провадженні, та яке розташовано в невеликому селі, в якому проживають інші свідками у даному кримінальному провадженні, жодним чином не зменшує ризиків, передбачених ст.177 КПК України, наявність яких встановлена під час судового розгляду даного кримінального провадження, і такі ризик не можуть бути нівельовані шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, у тому числі з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

При цьому, з огляду на викладені документах, які наявні в матеріалах справи щодо здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема у довідках Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Черкаській та Кіровоградській областях, відомостях, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи під вартою, отримує належну медичну допомогу та лікарями не встановлено обставин, які б виключали його знаходження в місцях попереднього ув`язнення, внаслідок наявних у нього захворювань.

Сам по собі факт встановлення лікарями наявності у обвинуваченого захворювання «Гіпертонічна хвороба ІІ стадії. Правостороння пупкова грижа», з урахуванням надання йому належним чином необхідної медичної допомоги в місці попереднього ув`язнення та відсутності доказів, які б свідчити про неможливість його утримання в місцях попереднього ув`язнення внаслідок такого захворювання, не може бути підставою для зміни застосованого щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За вказаних обставин, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвокат ОСОБА_7 щодо наявності підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу, є необґрунтованим.

Згідно ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке спричинило загибель людей, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави.

Керуючись ст.177, 178, 197, 331, 369-372 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у певний період доби відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, застосованого відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 діб, тобто до 20 березня 2025 року включно.

Копію ухвали направити до Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор», вручити прокурору, обвинуваченому та захиснику.

Ухвала суду підлягає до негайного виконання та набирає законної сили після її проголошення, однак може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення, виключно в частині продовження строку запобіжного заходу.

Повний текст ухвали оголошений о 16 годині 30 хвилин 21 січня 2025 року.

Головуючий суддя-доповідач ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3