ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/47/25
Провадження №1-кс/477/20/25
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

08 січня 2025 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання слідчого СВ ВП №3 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_4 в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000011 від 06 січня 2025 року, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що народився в м. Нова Одеса Миколаївської області та фактично проживає в АДРЕСА_1 , зареєстрований за місцем проживання в АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 194 КК України,

за участі: прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

08 січня 2025 року до Жовтневого районного суду Миколаївської області згідно ухвали Миколаївського апеляційного суду від цього ж числа, надійшло клопотання слідчого СВ ВП №3 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000011 від 06 січня 2025 року за частиною другою статті 194 КК України.

В обґрунтування поданого клопотання слідчий вказує, що ВП №3 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000011 від 06 січня 2025 року за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 194 КК України за фактом підпалу приміщення Корабельного районного суду міста Миколаєва.

В ході досудового розслідування встановлено, що 05 січня 2025року, близько 20.23 години, ОСОБА_7 розбив вікно приміщення Корабельного районного суду міста Миколаєва, після чого залив всередину приміщення легкозаймисту речовину та здійснив підпалювання залитою рідини.

У цьому кримінальному провадженні 07 січня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 194 КК України, тобто в умисному пошкодженні чужого майна шляхом підпалу.

На думку слідчого необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою обумовлена наявністю ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України.

Наявність указаних ризиків слідчим обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, та з метою уникнення покарання може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки не має міцних соціальних зв`язків та належної адаптації до суспільних відносин; раніше неодноразово судимий та вчинив указане правопорушення у період іспитового строку.

Також у своєму клопотанні слідчий посилається і на те, що підозрюваний ОСОБА_7 може впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які серед іншого є його знайомими, що свідчить про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини першої статті 177 КПК України.

А враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_7 не працевлаштований, не має постійного джерела доходів, раніше неодноразово судимий та на даний час перебуває у якості підозрюваного в іншому кримінальному провадженні, що вказує на його схильність до вчинення кримінальних правопорушень існує ризик вчинення іншого кримінальне правопорушення, передбаченого пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України

Застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу не дозволить запобігти зазначеним вище ризикам.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 повністю підтримала клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просила його задовольнити, указувавши на існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого та просив застосувати до нього менш тяжкий запобіжний захід, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, зокрема домашній арешт.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні також заперечувала проти задоволення клопотання слідчого посилаючись на недоведеність ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України та вважала, що недопущення їх настання можливо забезпечити шляхом покладення на підозрюваного обов`язків визначених статтею 194 КПК України.

У судовому засіданні проголошено резолютивну частину ухвали.

Заслухавши позиції учасників судового провадження, дослідивши докази по заявленому клопотанню, слідчий суддя встановив наступне.

В провадженні ВП №3 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0000011 від 06 січня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 194 КК України.

Під час досудового розслідування в даному кримінальному провадженні встановлено, що 05 січня 2025 року, ОСОБА_7 , перебуваючи в м. Миколаїв, вирішив та спланував вчинення знищення майна, шляхом підпалу, а саме Корабельного районного суду міста Миколаєва, що розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Доктора Самойловича, 29-А.

Завдання про умисне вчинення знищення Корабельного районного суду міста Миколаєва ОСОБА_7 було отримано від невстановленої особи, через месенджер «Телеграм», з обіцянкою про виплату грошової винагороди у розмірі 2000 доларів США.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне знищення Корабельного районного суду міста Миколаєва, шляхом підпалу, з метою власного збагачення, 05 січня 2025 року приблизно о 20:00 год., ОСОБА_7 , із завчасно підшуканими (придбаними) засобами вчинення злочину прибув до Корабельного районного суду м. Миколаєва, що розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Доктора Самойловича, 29-А, де сховався для подальшої реалізації злочинного наміру.

Надалі, 05 січня 2025 року о 20:23 годині, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 , фіксуючи свої дії на власний мобільний телефон, підійшов до правого вікна від входу до Корабельного районного суду міста Миколаєва, де усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх злочинних дій, та бажаючи їх настання, умисно, застосовуючи фізичну силу, за допомогою заздалегідь підготовленої гумової киянки, розбив скло вказаного вікна, після чого ОСОБА_7 через розбите вікно залив у приміщення будівлі суду легкозаймисту речовину, та поклав всередину заздалегідь підготовлений полімерний пакет з іншими легкозаймистими засобами, та за допомогою запальнички здійснив підпалювання залитої легкозаймистої рідини, тим самим умисно вчинив підпал будівлі Корабельного районного суду м. Миколаєва.

Після цього, розуміючи, що поступово масштаб полум`я та руйнування буде збільшуватися, ОСОБА_7 , із місця вчинення кримінального правопорушення втік.

Тим самим, ОСОБА_7 вчинив дії, які охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 194 КК України.

06 січня 2025 року ОСОБА_7 затримано в порядку статті 208 КК України.

07 січня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 194 КК України, тобто в умисному пошкодженні чужого майна шляхом підпалу, яка з дотриманням положень статті 278 КПК України йому вручена.

На підставі оцінки сукупності отриманих доказів, слідчий суддя дійшов висновку про причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому протиправного діяння, що може містити ознаки злочину, в якому він підозрюється.

При цьому, слідчим суддею не оцінювалися докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, тобто на даному етапі провадження не вирішувалися ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.

Відповідно до частини першої статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх доказів вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого частиною другою статті 194 КК України, який відносяться до категорії тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до десяти років, підтверджується зібраними матеріалами під час досудового розслідування у їх сукупності, зокрема: протоком огляду місця події від 05 січня 2025 року(приміщення Корабельного районного суду міста Миколаєва); протоколом огляду місця події від 05 січня 2025 року (ділянка місцевості парку поблизу Корабельного районного суду м. Миколаєва); протоколом допиту представника потерпілого особи ОСОБА_8 від 06 січня 2025 року; протоколом огляду оптичного носія інформації з відеозаписами від 05 січня 2025 року; протоколами допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06 січня 2025 року; протоколом обшуку від 06 січня 2025 року; протоколом затримання ОСОБА_7 від 06 січня 2025 року та протоколом допиту ОСОБА_7 від 06 січня 2025 року та в силу частини третьої статті 132 КПК України, частини другої статті 177 КПК України є підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і запобіжного заходу.

Слідчим суддею враховується те, що за рішеннями Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При цьому, такі об`єктивні дані не повинні бути достатніми для засудження особи, а повинні лише об`єктивно зв`язувати певну особу з певним злочином для можливості застосування заходу забезпечення кримінального провадження при наявності реальних ризиків, а у разі ж не доведеності вини особи за наслідками судового розгляду, остання може бути виправдана судом, у тому числі, з урахуванням положень національного законодавства.

В світлі обставин даного клопотання, досліджених матеріалів, що долучені слідчим ОСОБА_3 до клопотання про застосування запобіжного заходу, достатньо для того, щоб в межах судового контролю, який здійснюється слідчим суддею при розгляді питання про обрання запобіжного заходу, дійти висновку про наявність обґрунтованої підозри.

Згідно частини першої статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

За положеннями процесуального законодавства України, що застосовуються з урахуванням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та відповідної практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), окремі положення яких можна екстраполювати на норми національного законодавства, що не містять однозначного регулювання спірних питань, вбачається, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані статтею 5 Конвенції, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України.

Відповідно до статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Слідчий суддя визнає доведеними обставинами те, що існують передбачені статтею 177 КПК України ризики, зокрема, ризики того, що підозрюваний перебуваючи на волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може переховуватись від органу досудового розслідування або суду; незаконно впливати на свідків або інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Про наявність існування ризику, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду свідчать вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та тяжкість покарання, передбаченого санкцією частини другої статті 194 КК України, а також характер інкримінованого підозрюваному злочину, а саме вчинення протиправних дій небезпечним шляхом, спосіб його застосування, що вказує на усвідомлення ним вчинюваних дій, тобто свідчить про умисний характер вчинення протиправних дій, які вчинялися ним за вказівкою невстановленої особи за грошову винагороду; відсутність у ОСОБА_7 на утриманні будь яких осіб, що на думку слідчого судді вказує на існування ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України. Відомостей про те, що соціальні зв`язки підозрюваного є настільки міцними, що б утримували його в належній процесуальній поведінці, слідчому судді не надано.

Також, слідчим та прокурором доведено існування ризику, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України, оскільки, ОСОБА_7 знає свідків які надали викривальні покази проти нього та з якими останній має тісні дружні відносини, тому може вплинути на них з метою зміни показань, або надання показань, що виправдовують його.

Крім того слідчий суддя вважає доведеним існування ризику передбаченого пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, з огляду на те, що ОСОБА_7 засуджений вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 квітня 2023 року та вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 11 жовтня 2023 року та вчинив інкриміновані йому діяння в період іспитового строку, що підтверджує доводи органу досудового розслідування про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень.

Оцінюючи наявність указаного вище ризику, слідчим суддею також береться до уваги покази ОСОБА_7 від 06 січня 2025 року та його пояснення надані в судовому засіданні, з яких слідує, що останній виконуючи вказівки невстановленої особи мав намір виїхати до м. Одеса для продовження вчинення аналогічних дій.

З урахуванням сукупності вищенаведених обставин, слідчий суддя вважає підтвердженою наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків або потерпілих у цьому кримінальному провадженні та ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Оцінюючи встановлені вище ризики, через призму положень статті 178 КПК України, слідчим суддею, окрім вищевикладеного враховує також і те, що підозрюваний ОСОБА_7 не одружений, на утриманні осіб не має, не працевлаштований, має задовільний стан здоров`я, що вказує на досить низьку міцність його соціальних зв`язків.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, необхідного для запобігання існуючим ризикам, слідчий суддя враховує таке.

Згідно із частиною першою статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки.

Тобто застосування такого запобіжного заходу можливе не тільки за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення особою злочину та ризиків, а й у разі неможливості зменшити наявні ризики до розумних меж через застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» ЄСПЛ зазначив, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається.

При цьому висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Відповідно до частини першої статі 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Частиною 3 статті 176 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_7 у виді особистого зобов`язання та домашнього арешту пов`язане з тим, що такі запобіжні заходи є занадто м`якими та їх застосування не достатнє для забезпечення запобігання ризикам, встановленим слідчим суддею, оскільки не виконання підозрюваним обов`язків у цьому кримінальному провадженні, не матиме належних наслідків, які б утримали підозрюваного у належній процесуальній поведінці і може створити передумови для його переховування від органів досудового розслідування та/або суду. Крім того, за таких обставин ОСОБА_7 отримає можливість незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді особистої поруки слідчим суддею не встановлено з огляду на відсутність будь-яких заяв від осіб, які б заслуговували на довіру про намір взяти підозрюваного на поруку.

З урахуванням доведеності вищенаведених ризиків, слідчий суддя вважає доведеним, що інші, більш м`які (особисте зобов`язання, особиста порука та домашній арешт), запобіжні заходи на даному етапі досудового розслідування не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, а тому з урахуванням приписів пункту 2, 5 частини другої статті 183 КПК України у вказаному випадку до ОСОБА_7 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Враховуючи обставини кримінального провадження та долучені до матеріалів клопотання докази, які свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення дій пов`язаних із умисним пошкодженням чужого майна шляхом підпалу, слідчий суддя вважає підозру, яка повідомлена підозрюваному обґрунтованою, а долучені докази такими, що переконують неупередженого спостерігача, що ця особа могла вчинити даний злочин з досить високою ймовірністю.

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

З огляду на викладене, для запобігання ризиків, які зазначені в клопотанні, враховуючи, що застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу не гарантуватиме та не забезпечуватиме запобігання вказаним ризикам та виконанням ним процесуальних обов`язків, заперечення підозрюваного та його захисника слідчий суддя відхиляє.

Слідчий суддя вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються підозрюваному ОСОБА_7 , тяжкості покарання, яке йому загрожує, згідно санкції статті, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного слідчим суддею/судом, на даному етапі, не встановлено.

За викладеного, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі підозрюваного та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження та суспільному інтересу.

За такого, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, та відносно підозрюваного ОСОБА_7 необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Оскільки злочин, у якому підозрюється ОСОБА_7 пов`язаний із насильством, з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177, 178 КПК України слідчий суддя уважає за можливе не визначати розмір застави.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, при цьому строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 06 січня 2025 року, вбачається, що ОСОБА_7 був затриманий 06 січня 2025 року о 20.35 годині.

З огляду на імперативні положення, визначені частиною першою та другою статті 197 КПК України, строк триманні під вартою підозрюваному ОСОБА_7 слід відраховувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 06 січня 2025 року.

Керуючись статтями 176-178, 183, 193-194, 196-197, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, який діє до 06 березня 2025 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню ВП №3 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області після її оголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_14