Справа № 303/1889/16
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.04.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/557/24 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_8 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.09.2024.

Цією ухвалою:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Кострино Великоберезнянського району Закарпатської області, громадянин України, одружений, з вищою освітою, суддя у відставці, мешканець АДРЕСА_1 , несудимий, звільнений від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо нього відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України закрито.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 11.07.2014 на автомобіль марки «Mitsubishi Pajero 3/0 I Wagon», д.н.з. НОМЕР_1 ; автомобіль марки ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_2 ; п`ять слідів речовини бурого кольору схожої на кров; слід біологічного походження схожий на волосся людини; сліди пальців рук; передню ліву та передню праву подушку безпеки; елемент передньої панелі салону автомобіля; гумовий килимок підлоги з-під сидіння водія; дві пластикові пляшки з рідиною об`ємом 1,5 літри кожна.

Речові докази: транспортний засіб марки «Hyundai Accent» д.н.з. НОМЕР_3 , який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_10 передано останньому за належністю; транспортний засіб марки «Mitsubishi Pajero 3/0 I Wagon» д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні в закритому боксі УМВС України в Закарпатській області повернуто ОСОБА_6 ; транспортний засіб марки ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_2 , який знаходиться на зберіганні в закритому боксі УМВС України в Закарпатській області повернуто ОСОБА_8 ; п`ять слідів речовини бурого кольору схожої на кров; слід біологічного походження схожий на волосся людини; сліди пальців рук; передню ліву та передню праву подушку безпеки; елемент передньої панелі салону автомобіля; гумовий килимок підлоги з-під сидіння водія; дві пластикові пляшки з рідиною об`ємом 1,5 літри кожна знищено.

Процесуальні витрати за проведення експертиз у сумі 17234 грн 94 коп. віднесено на рахунок держави.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 09.07.2014 біля 18 год 50 хв, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Mitsubishi Pajero 3/0 I Wagon», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по автодорозі «М-06» сполученням «Київ-Чоп» з боку м. Ужгорода у напрямку м. Мукачева та проїжджаючи дорожній

-2-

кілометровий знак 787 км + 1185,1 м, поблизу приміщення готелю «Короп» у селі Дубрівка Ужгородського району Закарпатської області автодороги «М-06» сполученням «Київ-Чоп», де дорога має дві смуги руху, по одній смузі в кожному напрямку, які розділені між собою дорожньою горизонтальною розміткою 1.1 «Вузька суцільна лінія», в зоні дії дорожнього попереджувального знаку напрямку повороту 1.4.2 «Рух ліворуч», встановленого у напрямку руху в бік м. Ужгорода, діючи всупереч вимогам п. 1.5, 2.3 «б», 2.9 «а», 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України та дорожньої розмітки 1.1 «вузька суцільна лінія», виявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, не забезпечив безпеки дорожнього руху, діючи самовпевнено, проігнорував вимоги дорожньої горизонтальної розмітки 1.1 і те, що дорога має заокруглення ліворуч з обмеженою оглядовістю та на той час була мокрою, не впорався з керуванням, не втримав керований ним автомобіль в межах своєї смуги, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з транспортним засобом марки ВАЗ-2107 д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , який у той час, маючи перевагу в русі, здійснював рух по своїй смузі зі сторони м. Мукачева у напрямку м. Ужгорода.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_11 за висновком судово-медичної експертизи № 256 від 10.07.2014 отримав тілесні ушкодження у вигляді саден на шкірних покривах підборіддя по центру, нижньої щелепи зліва, на фоні якого розташована забійна рана, передньої поверхні грудної клітки в підключичній ділянці зліва та справа, передньої поверхні грудної клітки в області тіла грудини, бокової поверхні грудної клітки зліва в проекції 4-6 ребер по передній пахвовій лінії, с/З правого стегна по передній поверхні, лівого колінного суглобу, на фоні якого розташована забійна рана; поверхневих різаних ран на шкірних покровах середньої поверхні грудної клітки в ділянці мечоподібного відростку грудини, передньої черевної стінки зліва; с/3 лівого стегна по передній поверхні; проникаючої різаної рани в с/3 лівого плеча по внутрішній поверхні з пошкодженням кровоносних судин; ділянки осадження с/3 передньої поверхні шиї; відкритого перелому кісток правого колінного суглобу, вивиху лівого кульшового суглобу; переломів ребер справа: 1-го по біляхребтовій лінії, 5-8 по білягрудинній лінії, 2-го по передньо-паховій лінії, 3,4 по середньо-ключичній лінії, переломи зліва: 4-6 по середньо-ключичній лінії, 7 по середньо-пахвовій лінії, 8-10 по передньо пахвовій лінії з розривами пристінкової плеври та крововиливами в навколишні підлеглі м`які тканини; розриву лівого купола діаграми зі зміщенням шлунку і лівої долі печінки в ліву плевральну порожнину, розриву печінки, селезінки, правої легені, правої нирки, серцевої сорочки; крововиливів у підшлункову залозу, клітковину середостіння; забою серця, нирок.

Вищевказані тілесні ушкодження виникли одномоментно або в швидкій послідовності одне за одним внаслідок дії тупих твердих та колючо-ріжучих (уламки скла) предметів з ударним та ударно - здавлюючим механізмом дії, в результаті травми в салоні автомобіля під час ДТП, є характерними для водія вищеописаної ДТП, прижиттєвими і стосовно живих осіб згідно п. 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 за № 6, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням його смерті.

Невиконання водієм ОСОБА_6 вимог п. 1.5, 2.3. «б», 12.1 Правил дорожнього руху України та дорожньої розмітки 1.1 «вузька суцільна лінія» перебувають в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали - отримання ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до його смерті.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

-3-

Рішення суд мотивував тим, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, у якому обвинувачується ОСОБА_6 , було вчинене останнім 09.07.2014, й відповідно до вимог ст. 12 КК України, таке відноситься до тяжких злочинів, тому строк притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності сплив. Також судом враховано і те, що ОСОБА_6 від слідства та суду не ухилявся та не вчинив нового злочину, з часу вчинення інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення минуло більше десяти років, обвинувачений клопотав про звільнення його від кримінальної відповідальності, у зв`язку зі спливом строків давності.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_11 просить ухвалу суду від 17.09.2024 скасувати та призначити новий розгляд у справі в суді першої інстанції. В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що обвинувачений систематично не з`являвся на судові засідання без поважних причин, судом першої інстанції до нього неодноразово застосовувались заходи кримінально-правового примусу (приводи та накладення грошового стягнення. Зазначені обставини, на переконання потерпілої, вказують на передчасність рішення суду про наявність підстав для закриття кримінального провадження.

У запереченні на апеляційну скаргу потерпілої, захисник-адвокат ОСОБА_7 вказує на її безпідставність й необґрунтованість з огляду на те, що обвинувачений не ухилявся від суду, оскільки всі неявки обвинуваченого були підтверджені медичними довідками. Більш того, розшук обвинуваченого ОСОБА_6 не оголошувався та ним не здійснювалося дій з метою переховування від суду і матеріалами кримінального провадження протилежного не доведено. Просить ухвалу суду від 17.09.2024 залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілої без задоволення.

Судове провадження розглядається за відсутності потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що потерпілі належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення апеляційних вимог потерпілої, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_8 не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписами до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

-4-

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги потерпілої щодо безпідставного застосування судом першої інстанції положень ст. 49 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, апеляційний суд бере до уваги таке.

Застосування інституту давності обумовлене зменшенням суспільної небезпечності кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила внаслідок спливу певного проміжку часу.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

За ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з положеннями ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Згідно ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Тобто, встановивши обставини, що дають підстави для закриття кримінального провадження, суд повинен їх дослідити і в разі згоди особи ухвалити рішення про її звільнення від кримінальної відповідальності.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.11.2019 у справі № 345/2618/16-к, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Відтак суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.

Наведені норми закону вказують на те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності на цій підставі, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження - досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд провадження судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 у справі (№ 309/1201/15-к).

-5-

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції, розглядаючи клопотання сторони захисту про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, встановив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке згідно ст. 12 КК України на час вчинення кримінального правопорушення належало до категорії тяжкого злочину. Вказане кримінальне правопорушення вчинено 09.07.2014, з дня його вчинення минуло більше десяти років, а тому сплинув строк притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України.

З дня вчинення кримінального правопорушення і на час розгляду кримінального провадження в суді обвинувачений не ухилявся від слідства або суду, перебіг строків давності не переривався і не зупинявся. З урахуванням цих обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності відповідно до вимог ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції дотримався вимог закону, перевірив передбачені ст. 49 КК України підстави для звільнення особи від кримінальної відповідальності, врахував доводи сторони захисту, за ініціативою якої вирішувалося питання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, заслухав з цього приводу думку прокурора, який не заперечував щодо його задоволення, а також заперечення потерпілої щодо його задоволення, тому прийняв обґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані (офіційні відомості, документи, будь-які докази тощо) з приводу ухилення обвинуваченого ОСОБА_6 від досудового розслідування та суду у цьому кримінальному провадженні, зокрема оголошення його в розшук та зупинення кримінального провадження, а також вчинення ним нового кримінального правопорушення, що засвідчує безперервність перебігу строків давності за ст. 49 КК України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що попри загальні доводи апеляційної скарги потерпілої, які зводяться до відсутності підстав для задоволення клопотання захисника, у контексті положень ст. 49 КК України, такі доводи є безпідставними, оскільки не спростовують висновків суду щодо спливу строку давності, що перешкоджає подальшому кримінальному переслідуванню ОСОБА_6 .

Доводи апеляційної скарги потерпілої про те, що обвинувачений ОСОБА_6 навмисно неодноразово не з`являвся у судові засідання районного суду саме з метою затягування судового розгляду, на переконання апеляційного суду, є безпідставними.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що відкладення судових засідань під час судового розгляду в суді першої інстанції здійснювалося з об`єктивних підстав. При цьому судом першої інстанції не було встановлено факту зловживання ні сторонами обвинувачення чи захисту, а також потерпілою, своїми процесуальними правами.

-6-

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до усталеної судової практики під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Під час з`ясування, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінальний процесуальний статус особи, що вчинила кримінальне правопорушення. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає з матеріалів кримінального провадження ознак ухилення від суду у процесуальній поведінці обвинуваченого ОСОБА_6 під час судового розгляду в суді першої інстанції, внаслідок якої відкладалися судові засідання. Будь-які дані про оголошення в розшук ОСОБА_6 , як під час досудового розслідування, так і під час розгляду провадження в суді першої інстанції також відсутні в матеріалах кримінального провадження.

Що стосується посилань потерпілої на застосування до обвинуваченого приводу, то апеляційний суд зазначає, що стосовно обвинуваченого було винесено ухвали від 17.09.2019, 24.05.2023, 30.05.2023, 04.07.2023, 10.06.2024 про привід його у судові засідання, та ухвалою суду від 22.07.2024 накладено грошове стягнення. При цьому підстав для оголошення обвинуваченого в розшук та зупинення судового провадження суд не встановив, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 щоразу надавав документи про перебування його на лікуванні, в тому числі й на стаціонарному.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доказів, які б об`єктивно вказували на навмисне переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від органу досудового розслідування або суду, надано не було.

Апеляційний суд акцентує увагу на тому, що звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за наявності настання спливу строків давності, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, та згоди обвинуваченого на таке звільнення, було обов`язком суду першої інстанції. Крім того, апеляційний суд зауважує про те, що із системного аналізу КПК та КК слідує, що передбачений ст. 49 КК України інститут звільнення від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення зі згодою потерпілої на таке звільнення, а також про те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє обвинуваченого ОСОБА_6 від обов`язку відшкодувати заподіяну його діями шкоду.

Як неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Ruiz Toriya v. Spaine» від 09.12.94). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною;

-7-

більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001).

Під час перегляду оскаржуваної ухвали в межах апеляційної скарги судом апеляційної інстанції не встановлено таких істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були безумовними підставами для скасування чи зміни ухвали в цьому кримінальному провадженні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги потерпілої, на думку апеляційного суду, в цілому не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у частині прийняття рішення про застосування до ОСОБА_6 положень ч. 1 ст. 49 КК України, а тому відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.09.2024 про звільнення ОСОБА_14 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України,- без змін.

На ухвалу апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді