27.03.2025
Справа № 331/1256/24
Провадження № 1-кс/331/586/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого 2-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000234 від 14.02.2024 за підозрою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.111, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_3 за погодженням з прокурором відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, по кримінальному провадженню № 0000234 від 14.02.2024 за підозрою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.111, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 КК України.

В обґрунтування вищезазначеного клопотання зазначено, що громадянин України ОСОБА_4 , наприкінці лютого 2025 року (більш точна дата та час органом досудового розслідування не встановлена) перебуваючи за місцем фактичного проживання АДРЕСА_1 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, направлених на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, передбачаючи невідворотне настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи умисно за попередньою змовою з громадянкою України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , добровільно та ініціативно надав згоду на допомогу представнику іноземної держави, держави-агресора рф - громадянину російської федерації ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є діючим співробітником (офіцером) 316-го розвідувального центру головного управління генерального штабу збройних сил російської федерації, (далі за текстом співробітник гу гш зс рф), шляхом виконання завдань із підшукання потенційних публічних місць, в яких можливо розмістити вибухові пристрої, та подальшого самостійного виготовлення саморобних вибухових пристроїв для вчинення вибуху.

Продовжуючи злочинну діяльність, ОСОБА_4 у період з 21.02.2025 по 13.03.2025, діючи умисно, за попередньою змовою з громадянкою України ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправність свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання супільно-небезпечних наслідків, з метою створення небезпеки для життя та здоров`я людей, заподіяння значної майнової шкоди, порушення громадської безпеки та залякування населення у м. Запоріжжя, на виконання отриманого від представника держави-агресора рф - співробітника гу гш зс рф ОСОБА_7 завдання щодо вчинення терористичного акту, тобто вибуху та підпалу, підшукали об`єкт потенційного збройного ураження, а саме будівлю ІНФОРМАЦІЯ_3 , розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

У той же час, ОСОБА_4 , за попередньою змовою із ОСОБА_5 , діючи умисно, на виконання представника держави-агресора рф - співробітника гу гш зс рф ОСОБА_7 , з метою самостійного виготовлення саморобного вибухового пристрою, здійснила придбання в побутових магазинах та в місцях роздрібної торгівлі товари широкого вжитку компонентів для його виготовлення, а саме: ацетон+, аміачна селітра, електроліт, гайки, болти, алюмінієва пудра, і ряд інших невстановлених елементів, із яких 12.03.2025 спільно та під керівництвом вказаного представника російської федерації, шляхом змішування та хімічні маніпуляції з ними, виготовила нестабільні вибухові суміші та почала їх зберігати за місцями свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , з метою подальшого їх збору у вибуховий пристрій та приведення в дію для вибуху у публічно доступному місці, а саме поблизу будівлі ІНФОРМАЦІЯ_3 , розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

13.03.2025 на підставі зібраних під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000234 від 14.02.2024 відомостей, слідчим слідчого відділу Управління СБ України в Запорізькій області за погодженням із прокурором, групи прокурорів який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомлено про те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України - державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, шляхом надання представникам іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинена в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб;

- ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 КК України готування до вчинення терористичного акту тобто вчинення вибуху та підпалу, які створять небезпеку для життя чи здоров`я людини, заподіять значну майнову шкоду, з метою порушення громадської безпеки та залякування населення, за попередньою змовою групою осіб, шляхом підшукання та пристосування знарядь вчинення злочину.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Так, згідно п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відтак, санкцією ч. 2 ст. 111 КК України, за якою ОСОБА_4 , повідомлено про підозру, передбачено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Таким чином, з урахуванням санкції ч. 2 ст. 111 КК України, орган досудового розслідування відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 170 КПК України повинен вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні з метою його конфіскації.

Зокрема досудовим розслідуванням встановлено, що у власності підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є наступне майно:

- квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 20.03.2025 року, яка належить громадянину України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

- квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 20.03.2025 року, яка належить громадянину України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Окрім того, наразі в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що наявні ризики відчуження та знищення наведеного вище майна з метою унеможливлення застосування до нього заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна та подальшої його конфіскації, орган досудового розслідування вважає за доцільне, здійснити розгляд цього клопотання без повідомлення про це підозрюваного та сторону захисту, з метою запобігання настанню негативних наслідків для кримінального провадження.

Враховуючи цей факт, керуючись ч. 2 ст. 172 КПК України «Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна», просить провести розгляд клопотання без виклику підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З огляду на викладене, просить слідчого суддю клопотання про арешт майна задовольнити. Накласти арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме на:

- квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 20.03.2025 року, яка належить громадянину України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

- квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 20.03.2025 року, яка належить громадянину України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про статус суддів»: суддя, при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об`єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Із зазначеного слідує, що розгляд справи за відсутності, слідчого, прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Слідчий суддя, взявши до уваги заяву слідчого, вивчивши доводи клопотання та долучені до нього копії документів, прийшов до наступного.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-її). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А « 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 7 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи.

Таким чином, враховуючи правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення злочину, а також те, що незастосування арешту майна, може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а також те, що у разі доведеності вини підозрюваного ОСОБА_4 у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.111, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 КК України, вказане майно підлягатиме конфіскації, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про арешт майна є доведеним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 16, 21, 93, 98-100, 117, 131, 132, 167, 170-174 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000234 від 14.02.2024 за підозрою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.111, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 КК України - задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме на:

- квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 20.03.2025 року, яка належить громадянину України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 );

- квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 20.03.2025 року, яка належить громадянину України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її винесення.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді клопотання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя: ОСОБА_1