Провадження № 1-кп/522/1870/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

законного представника

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 ,

законного представника

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання по кримінальному провадженню №0000363 від 07.11.2023 про застосування до неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не досяг віку кримінальної відповідальності та вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, примусових заходів виховного характеру, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання по кримінальному провадженню №0000363 від 07.11.2023 про застосування до неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не досяг віку кримінальної відповідальності та вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, примусових заходів виховного характеру.

Як встановлено судом, 28.08.2023, приблизно о 16 годині 40 хвилин, неповнолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не досяг віку з якого може наставати кримінальна відповідальність, разом зі своїми друзями перебував на придомовій території поряд з будинком за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 19-А, де грав в футбол у тому числі з раніше йому не знайомим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час перерви в грі між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 виникла словесна суперечка яка переросла в з`ясування стосунків з приводу начебто виказаної неповаги один до одного та супроводжувалась взаємними словесними образами. Під час з`ясування стосунків, ОСОБА_8 переслідуючи мету фізичного покарання ОСОБА_5 за вказані на його адресу образи, діючи на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, раптово для ОСОБА_5 наніс йому два удари кулаком правої руки в обличчя.

В результаті зазначених навмисних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носа без зміщення, які згідно п.п.2.3.3 та 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.) відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Будучи особою, яка не досягла віку кримінальної відповідальності, ОСОБА_9 вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В судовому засіданні прокурор, підтримуючи клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру зазначив, що ОСОБА_8 , на момент вчинення кримінального проступку був неповнолітньою, вчинив суспільно небезпечне діяння не досягши віку з якого передбачена кримінальна відповідальність, щиро розкаявся у вчиненому, на досудовому розслідування та в судовому засідання щиро покаявся та надав пояснення про обставини вчинення ним суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_8 свою вину у вчиненні суспільно небезпечного діяння визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому та підтвердив обставини викладені у клопотанні про застосування примусових заходів виховного характеру.

Законний представник неповнолітнього у відношенні якого застосовуються примусові заходи виховного характеру ОСОБА_7 та захисник неповнолітньої особи у відношенні якої застосовуються примусові заходи виховного характеру ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_4 просили суд задовольнити клопотання прокурора про застосування до неповнолітнього ОСОБА_8 примусових заходів виховного характеру.

Неповнолітній потерпілий ОСОБА_5 та законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримали доводи клопотання та вимоги своєї позовної заяви згідно до якої вони просять стягнути з законного представника неповнолітньої особи у відношенні якої застосовуються примусові заходи виховного характеру матеріальну та моральну шкоду та витрати на правову допомогу.

Оцінюючи усі докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в діях неповнолітнього ОСОБА_8 містяться ознаки суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального проступку передбаченого ч.2 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Заслухавши пояснення неповнолітнього ОСОБА_8 , який на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не досяг віку кримінальної відповідальності, його законного представника, захисника, враховуючи думку прокурора про задоволення клопотання, перевіривши докази та інші обставини, які мають істотне значення для вирішення питання про застосування примусових заходів виховного характеру, суд прийшов до висновку, що клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на момент вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, ОСОБА_8 , відповідно до ст. 22 КК України, не досяг віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» № 2 від 15 травня 2006 року, примусові заходи виховного характеру застосовують лише у разі постановлення судом рішення про звільнення неповнолітнього від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст. 97 КК України, до особи, котра до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння (ч.2 ст.97 КК України) та при звільненні неповнолітнього від покарання відповідно до ч.1 ст.105 КК України.

Відповідно до ч.2 ст. 97 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені ч.2 ст. 105 КК України, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Згідно ст. 498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.п.1, 2, 3 ч.2 ст. 105 Кримінального кодексу України, до неповнолітнього можуть бути застосовані примусові заходи виховного характеру у виді застереження, обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, а також передачі неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх замінюють.

Частиною 3 статті 105 КК України передбачено, що до неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених пунктами 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх замінять, допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. Строк нагляду, передбаченого п.3 ч.2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи, мети виправлення неповнолітнього та з урахуванням практики має здійснюватися, як правило, не менше одного року.

Оцінивши зібрані по кримінальному провадженню докази, суд вважає, що винуватість ОСОБА_8 в скоєнні суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 126 КК України доведена в повному обсязі.

При цьому, суд враховує, що ОСОБА_8 свою винуватість визнав та щиро розкаявся у вчиненому, раніше до визначеної законом відповідальності не притягувався, позитивно характеризуються за місцем навчання.

Неповнолітній ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечне діяння не досягнувши віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність, отже він підпадає під критерії, зазначені в статті 97 КК України.

При призначенні примусових заходів виховного характеру, суд враховує обставини вчиненого, суспільну небезпечність, наслідки діяння, дані про особу неповнолітнього, його характеристику, умови життя, виховання і поведінку, ставлення до вчиненого, час, який пройшов з часу вчинення неповнолітнім суспільно небезпечного діяння.

Як встановлено в судовому засіданні та з матеріалів кримінального провадження неповнолітній ОСОБА_8 проживає разом із опікуном (бабусею) ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка визнана його опікуном відповідно до Рішення виконавчого комітету Арцизської міської ради Одеської області від 28.05.2024 №89. Також встановлено, що неповнолітній ОСОБА_8 раніше до визначеної законом відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем навчання. Згідно характеристики за місцем проживання опікуна ОСОБА_7 , остання зарекомендувала себе позитивно, веде здоровий спосіб життя, з сусідами підтримує дружні та доброзичливі стосунки, виховує своїх внуків та забезпечує їх матеріально. Також, ОСОБА_7 надала заяву про те, що має вплив на онука ОСОБА_8 та зможе здійснювати за ним належний нагляд.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_8 , примусових заходів виховного характеру, передбачених п.п.1,3 ч.2 ст. 105 КК України у вигляді застереження та передачі неповнолітнього під нагляд особи, яка заміняє батьків (опікуна) ОСОБА_7 .

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

З урахуванням того, що неповнолітня особа у відношенні якої застосовуються примусові заходи виховного характеру ОСОБА_8 не має самостійного заробітку та інших джерел існування, навчається в училищі та знаходиться на утриманні опікуна, суд вважає за необхідне саме з законного представника неповнолітньої особи у відношенні якої застосовуються примусові заходи виховного характеру ОСОБА_7 стягнути матеріальну та моральну шкоду.

Згідно із ч.1 ст. 1166 ЦКУ майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно наданого фіскального чеку на придбання та застосування необхідних ліків було витрачено 384 грн. 10 коп., копія чеку додана до цивільного позову.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в цій частині позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 5 000 грн., суд вважає наступне.

Поняття «моральна шкода» визначено у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, тож моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому під немайновим шкодою, завданою юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням ділової репутації, а також вчинення дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до діяльності.

Відповідно до ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п.1 ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвлм або іншим ушкодженням здоров`я.

У відповідності до ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Виходячи з принципів справедливості, розумності та достатності, суд вважає, що компенсація нанесеної моральної шкоди у розмірі 3 000 грн. відповідає зазначеним принципам. Тому, в цій частині позов задовольняється частково.

Крім того, суд вважає за необхідне також стягнути витрати по отриманню потерпілою юридичної допомоги оскільки вони повністю підтверджуються матеріалами кримінального провадження та відповідними доказами, наявними в матеріалах справи.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 22, 97, 105 КК України, ст.ст. 318, 322, 342-376, 498-501 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання по кримінальному провадженню №0000363 від 07.11.2023 про застосування до неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не досяг віку кримінальної відповідальності та вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, примусових заходів виховного характеру - задовольнити.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоукраїнка Кіровоградської області, громадянина України, учня Державного навчального закладу «Професійне училище №40 м. Новоукраїнка», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження та передачі під нагляд особі, яка заміняє батьків (опікуна) ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на 1 (один) рік.

Цивільний позов ОСОБА_6 , діючої як законний представник в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_7 , яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 , яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 , діючої як законний представник в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , матеріальну шкоду у розмірі 384 грн. 10 коп., моральну шкоду у розмірі 3 000 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1