11.03.2025 Франківський районний суд м. Львова
До Львівського апеляційного суду
----------------------------------------------------------
П О Д А Н Н Я
11.06.2024 матеріали судової справи № 465/4370/24 скеровані до Львівського апеляційного суду з Поданням судді ОСОБА_3 від 06 червня 2024 для вирішення територіальної підсудності. Підстави такого рішення судді викладені в Поданні. ( т. 1 ас. 180 182).
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 12 червня 2024 у задоволенні подання відмовлено. Підстави такого рішення викладені в ухвалі. Зокрема за змістом ухвали: «… колегією апеляційного суду встановлено, що предметом незаконного заволодіння були приміщення, які знаходяться за адресою: м. Львів, пл.. Ринок, 7 та 8. Однак, слід також врахувати, що державні реєстратори, які здійснювали незаконні дії щодо зазначеного вище майна, зокрема ОСОБА_4 здійснював свою діяльність на робочому місці, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а державний реєстратор ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 . Технічні документи на нерухоме майно , що стало предметом кримінального правопорушення, складались ФОП ОСОБА_6 , який здійснював свою діяльність за адресою: м. Львів, вул.. Джерельна, 69. При цьому досудове розслідування даного кримінального провадження здійснювалось ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області за процесуальним керівництвом Франківської окружної прокуратури м. Львова…».
Відмовляючи у клопотанні, колегія суддів також звернула увагу на дотримання судом першої інстанції положень ч. 2 ст. 34 КПК України, згідно якої питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду, тобто за поданням, підписаним головою відповідного місцевого суду ( т.1 ас.186 188).
18 червня 2024 справа повернулася до суду першої інстанції згідно супровідного листа апеляційного суду від 13.06.2024 року (т.1 ас. 189).
Дана ухвала разом із поданням за підписом в.о. голови Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_7 , поступили до апеляційного суду 05.07.2024.
Підстави прийнятого рішення викладені в ухвалі та поданні (т. 1 ас. 190 197).
Вирішуючи питання Подання, апеляційний суд своєю ухвалою від 12 липня 2024 відмовив у визначенні підсудності кримінального провадження, зазначивши: «… що за правилами ст. 12 КК України, кримінальні правопорушення інкриміновані ОСОБА_8 , передбачені ч. 4 ст. 190 ( в редакції кримінального Закону станом на 26.07.2016; 07.11.2017) та частинами 1 та 2 ст. 209 ( в редакції кримінального Закону станом на 07.05.2019), відносяться до особливо тяжких.
Зі змісту обвинувального акта вбачається, що кримінальне правопорушення , передбачене ч. 2 ст. 209 КК України, було вчинено після вчинення діянь, кваліфікованих органом досудового розслідування за ч. 4 ст. 190 КК України.
Будь які інші відомості про рух судової справи, в притул до 12.11. 2024, в матеріалах судового провадження відсутні.
Згідно Розпорядження керівника апарату суду від 12.11.2024 № 213/Р, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Відповідно до Протоколу та Звіту про повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями від 12.11.2024, справа розподілена та 14.11.2024 передана судді ОСОБА_9 . Підстави передачі викладені у зазначених вище Розпорядженні, Протоколі та Звіті ( т. 2 ас. 1-2).
Відповідно до ухвали судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_9 від 20.01.2025, у ході вирішення питань, передбачених статтями 75,80, 81, ч.1 ст. 314, ст. 371 КПК України, обвинувальний акт прийнятий до провадження та призначено підготовче судове засідання з його розгляду з одночасним визначенням запасного судді. Прийняття обвинувального акта до провадження та призначення підготовчого судового засідання вирішувалося з урахуванням завантаженості головуючого, у тому числі й фактом раніше призначених судових справ та виконанням обов`язків слідчого судді. Більш повно підстави такого рішення викладені в ухвалі ( т. 2 ас. 3 42).
В черговому підготовчому судовому засіданні, в ході вирішення питань, передбачених статтями 314 315, у тому числі й статтею 32 КПК України щодо підсудності розглядуваного обвинувального акта Франківському районному суду, зважаючи на наслідки розгляду з порушенням територіальної підсудності, заслухавши висновки прокурора доводи та аргументи захисників та самих обвинувачених, суд прийшов до переконання, що в силу вимог ст. 32 КПК України, обвинувальний акт не може бути предметом судового розгляду Франківським районним судом м. Львова з наступних підстав.
Як попереднім складом суду, так і колегіями суддів апеляційного суду уже встановлено, що інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_8 кримінальні правопорушення вчинені ним за місцем здійснення діяльності обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, а саме:
- на робочому місці обвинуваченого - державного реєстратора ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 ;
- на робочому місці обвинуваченої - державного реєстратора ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 ;
-на робочому місці обвинуваченого - ФОП ОСОБА_6 , який здійснював свою діяльність за адресою: АДРЕСА_3 .
-Одним із злочинів, що інкримінуються ОСОБА_8 , як це зазначено в обвинувальному акті, є злочин, передбачений ст. 190 ч. 4 КК України, який він вчинив з участю державного реєстратора ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .
Проте жоден із інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч.3 ст. 362 ( в редакції кримінального Закону станом на 30.11.2015; 26.07.2016;07.11.2017), ч.3 ст. 365 2 ( в редакції кримінального Закону станом на 07.11.2017), ч. 4 ст. 190 ( в редакції кримінального Закону станом на 26.07.2016;07.11.2017), частинами 1 та 2 ст. 209 ( в редакції кримінального Закону станом на 30.11.2015; 26.07.2016;07.11.2017 та 07.05.2019), а також кримінального проступку, передбаченого частинами 2 і 3 ст. 358 КК України ( в редакції кримінального Закону станом на 12.10.2015; 26.07.2016;07.11.2017) не вчинений на території на яку поширюється юрисдикція Франківського районного суду м. Львова, а отже, кримінальне провадження не підсудне цьому суду навіть не зважаючи на те, що досудове розслідування проводилося органами досудового розслідування Львівського районного управління поліції № 2 ГУ НП у Львівській області, а процесуальне керівництво здійснювалось Франківською окружною прокуратурою м. Львова Львівської області.
Натомість як судом першої інстанції, так і колегіями апеляційного суду встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 та 2 ст. 209 ( в редакції кримінального Закону станом на 30.11.2015; 26.07.2016;07.11.2017 та 07.05.2019), що інкримінується ОСОБА_8 у цьому ж кримінальному провадженні, мало місце за адресою здійснення діяльності приватним нотаріусом ОСОБА_10 по вулиці Героїв УПА, 73 у м. Львові, що територіально відноситься до юрисдикції Франківського районного суду м. Львова.
Встановлено також, що злочин, передбачений ч.1 та 2 ст. 209 КК України ( в редакції кримінального Закону станом на 30.11.2015; 26.07.2016;07.11.2017 та 07.05.2019), інкримінується ОСОБА_8 , як такий, що за хронологією вчинений останнім.
При цьому, суд виходить з класифікації інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 (в редакції Закону станом на 07.11.2017) та ч. 2 ст. 209 КК України ( в редакції кримінального Закону станом на 07.05.2019), як це зазначено в обвинувальному акті.
Так, станом на 07.11.2017 санкція ч. 4 ст. 190 КК України, передбачала покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 (п`яти) до 12 (дванадцяти) років з конфіскацією майна.
Станом на 07.05.2019 санкція ч. 2 ст. 209 КК України, передбачала покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.
Відтак, згідно класифікації злочинів, передбачених ст. 12 КК України , злочин, передбачений ч. 4 ст. 190 (в редакції Закону станом на 07.11.2017) відноситься до особливо тяжких злочинів, а злочин, передбачений 2 ст. 209 КК України ( в редакції кримінального Закону станом на 07.05.2019) відноситься до тяжких злочинів.
Отже, судом встановлено, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 209 КК України ( в редакції кримінального Закону станом на 07.05.2019) хоч і вчинено останнім і на території на яку поширюється юрисдикція Франківського районного суду, проте за класифікацією він є менш тяжким за злочин, передбачений ч. 4 ст. 190 (в редакції Закону станом на 07.11.2017), який вчинений на території на яку поширюється юрисдикція Пустомитівського районного суду Львівської області та не поширюється юрисдикція Франківського районного суду м. Львова.
Відповідно до ст. 32 КПК України, законодавець чітко встановлює, що кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення.
Отже у вказаному кримінальному провадженні для вирішення питання про його підсудність ключовим є підсудність за місцем вчинення більш тяжкого правопорушення, і таке вчинено не на території, що підпадає під юрисдикцію Франківського районного суду м. Львова, а отже кримінальне провадження не може бути предметом розгляду Франківського районного суду м. Львова в силу вимог статей 32, 412 та 438 КПК України.
Статтею 412 КПК України визначено перелік істотних порушень процесуального закону. Порушення правил про підсудність відповідно до п. 6. ч. 2 ст. 412 КПК є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, яке беззаперечно має наслідком скасування судового рішення.
У справі № 264/5559/18 , суд касаційної інстанції посилаючись на положення п.6 ч.2 ст.412 КПК України, сформулював правовий висновок, що порушення правил територіальної підсудності являє собою істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і є безумовною підставою для скасування рішення в порядку п.1 ч.1 ст.438 КПК України.
До аналогічного висновку касаційний суд дійшов у справі № 335/3479/13-к і, також підкреслив, що порушення встановлених правил підсудності відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК є безумовною підставою для скасування судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 34 КПК України, кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду якщо, до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності.
Згідно змісту частини 2 ст. 34 КПК України, питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про, що постановляється мотивована ухвала.
Таким чином, законодавець встановив вичерпний порядок скерування кримінального провадження з одного суду до іншого, тобто місцевим судом (п.22. ч. 1 ст. 3 КПК України, ст.. 21- 23 , 52,56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»») через суд апеляційної інстанції.
Оскільки питання підсудності вирішувалося саме судом в підготовчому судовому засіданні то судом прийнято рішення про підготовку подання до апеляційного суду. Підстави такого рішення викладено в ухвалі судового засідання.
У зв`язку з вищенаведеним та на виконання ухвали Франківського районного суду м. Львова від 11 березня 2025 року, матеріали обвинувального акта у кримінальному провадженні скеровуються до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про його підсудність.
Головуючий суддя Франківського районного
суду м. Львова ОСОБА_11