Справа № 367/128/25
Провадження по справі № 1-кп/367/642/2025
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_6 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду кримінальне провадження, внесене 11.10.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000344 по обвинуваченню неповнолітніх:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Буча Київської області, українця, громадянина України, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування встановлені фактичні обставини вчинення ОСОБА_4 та ОСОБА_7 кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, який не оспорюються учасниками судового провадження.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 та ОСОБА_7 вчинили кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 4 ст. 186 КК України за наступних обставин.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, який затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, який неодноразово продовжувався, останній раз Указом Президента України від 28.10.2024 № 740/2024, затвердженим Законом України від 29.10.2024 № 4024-ІХ, яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год 30 хв 10.11.2024 строком на 90 діб.

Так, в умовах воєнного стану, 09.10.2024 близько 21 год 00 хв (точний час не встановлено) неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуваючи разом із неповнолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , між будинками АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , побачивши раніше не знайомого їм потерпілого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проходив повз них та на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин розпочали з потерпілим словесний конфлікт, під час якого у неповнолітніх виник умисел на відкрите викрадення чужого майна (грабіж) в умовах воєнного стану, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, перебуваючи в тому ж місці, в той же час неповнолітній ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння потерпілому майнової шкоди, заподіяння шкоди його здоров`ю та порушення усталених правил розподілу благ у суспільстві, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, діючи в умовах воєнного стану, поставив підніжку потерпілому ОСОБА_10 , якій проходив повз неповнолітніх, від чого потерпілий втративши рівновагу впав на землю на спину.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, перебуваючи в тому ж місці, неповнолітній ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння потерпілому майнової шкоди, заподіяння шкоди його здоров`ю та порушення усталених правил розподілу благ у суспільстві, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, діючи в умовах воєнного стану, користуючись тим, що потерпілий ОСОБА_10 впав на землю на спину та перебуває у положенні лежачи, почав наносити потерпілому удари ногами (не менш 10) та удари руками (не менш 5) по голові ОСОБА_10 , а неповнолітній ОСОБА_7 в свою чергу, почав наносити удари (не менше 5) ногами по тулубу потерпілого, чим спричинили потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у вигляді численних саден та подряпини обличчя (точна кількість та локалізація в медичній документації не зазначені), субкон`юктивального крововиливу лівого ока, забоїв м`яких тканин та параорбітальних - гематом обох очей; струсу головного мозку; перелому медіальної стінки лівої орбіти, а також крововиливів в частині комірок решітчастого лабіринту зліва, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за критерієм тривалості розладу здоров`я.

Після застосування до потерпілого насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), розуміючи, що ОСОБА_10 , не може здійснювати опір, оскільки внаслідок отриманих тілесних ушкоджень втратив свідомість, неповнолітній ОСОБА_11 спостерігав за обстановкою навколо щоб вони із ОСОБА_7 не були викритті сторонніми особами, а неповнолітній ОСОБА_7 забрав у потерпілого належний йому мобільний телефон марки «SAMSUNG А 32» сірого кольору, вартістю 5 340,30 грн. та грошові кошти в сумі 2 300,00 грн.

З викраденим майном неповнолітній ОСОБА_7 разом з ОСОБА_11 залишив місце події, отримавши можливість вільно ним розпоряджатися, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 майнової шкоди на загальну суму 7 640,30 грн.

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_4 та неповнолітній ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений в умовах воєнного стану.

26 березня 2025 року, між прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні № 0000344 від 11.10.2024, та неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за участю законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 та у присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 була укладена угода про визнання обвинуваченим ОСОБА_4 винуватості, яку сторони просили затвердити.

За умовами цієї угоди сторони, а саме прокурор - ОСОБА_3 та неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 за участю законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 та у присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст.186 КК України та істотних для цього кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке має понести ОСОБА_4 за вичинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки із звільненням від відбування покарання з випробуванням у порядку ст. 75 КК України, з урахуванням ст. 104 КК України.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

При цьому неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснено наслідки укладення угоди, а саме обмеження його права на оскарження вироку в апеляційному та касаційному порядку, відмова права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, допиту під час судового розгляду свідків обвинувачення, подачі клопотань про виклик свідків і надання доказів, що свідчать на його користь, крім того, йому роз`яснено наслідки невиконання угоди.

26 березня 2025 року, між прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні № 0000344 від 11.10.2024, та неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за участю законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 та у присутності захисника - адвоката ОСОБА_8 була укладена угода про визнання обвинуваченим ОСОБА_7 винуватості, яку сторони просили затвердити.

За умовами цієї угоди сторони, а саме прокурор - ОСОБА_3 та неповнолітній обвинувачений ОСОБА_7 за участю законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 та у присутності захисника - адвоката ОСОБА_8 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст.186 КК України та істотних для цього кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке має понести ОСОБА_7 за вичинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки із звільненням від відбування покарання з випробуванням у порядку ст. 75 КК України, з урахуванням ст. 104 КК України.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

При цьому неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_7 роз`яснено наслідки укладення угоди, а саме обмеження його права на оскарження вироку в апеляційному та касаційному порядку, відмова права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, допиту під час судового розгляду свідків обвинувачення, подачі клопотань про виклик свідків і надання доказів, що свідчать на його користь, крім того, йому роз`яснено наслідки невиконання угоди.

Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому засіданні зазначила, що при укладенні угод про визнання винуватості були дотримані вимоги процесуального та матеріального права, просила суд затвердити угоди про визнання винуватості та призначити обвинуваченим узгоджене сторонами покарання.

В підготовчому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 просив затвердити угоду, повністю визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та пояснив, що він повністю розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження такої угоди.

В підготовчому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_7 просив затвердити угоду, повністю визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та пояснив, що він повністю розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження такої угоди.

Захисник ОСОБА_5 та законний представник неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_6 також вважали можливим затвердити угоду про визнання винуватості, зазначивши, що при укладенні угоди між її підзахисним та прокурором були дотримані правила та вимоги, передбачені кримінальним процесуальним законодавством України та КК України, при цьому підозрюваним вищезазначена угода була укладена з прокурором добровільно, без застосування насильства, примусу та погроз.

Захисник ОСОБА_8 та законний представник неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_9 також вважали можливим затвердити угоду про визнання винуватості, зазначивши, що при укладенні угоди між його підзахисним та прокурором були дотримані правила та вимоги, передбачені кримінальним процесуальним законодавством України та КК України, при цьому підозрюваним вищезазначена угода була укладена з прокурором добровільно, без застосування насильства, примусу та погроз.

Потерпілий ОСОБА_10 надав прокурору згоду на укладення Угод про визнання винуватості, через канцелярію суду подав заяву щодо розгляду кримінального провадження без його участі.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про те, що у даному кримінальному провадженні можливо затвердити надані угоди про визнання винуватості з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Суд встановив, що неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений в умовах воєнного стану, яке, згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, укладання угод по якому не допускається, крім випадків надання потерпілим письмової згоди прокурору на укладання ним угоди. Прокурором надано заяви потерпілого ОСОБА_10 , відповідно до яких він надає згоду на укладання угод між прокурором та обвинуваченими, а отже угода відповідає вимогам закону.

Шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження суд переконався, що укладення угод сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угодах.

При цьому суд переконався, що неповнолітні обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_7 повністю усвідомлюють зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнають себе винуватими, цілком розуміють права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, вид основного та додаткового покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до них у разі затвердження угоди судом та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України. Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

При призначенні покарання суд на виконання вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, проходження Програми відновного правосуддя за участю неповнолітніх, які є підозрюваними у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачено п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 66 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_7 , суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, проходження Програми відновного правосуддя за участю неповнолітніх, які є підозрюваними у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачено п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 66 КК України.

Обставиною, що обтяжують покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , передбаченою ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 03 лютого 2021 року № 629/2739/18 зауважила про те, що частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Положеннями ст.69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Враховуючи кілька обставин, що пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_7 та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним призначити обвинуваченим покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст.186 КК України із застосуванням ст.69 КК України, що запропоновано сторонами угоди.

Умови угод про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченими, їх форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, умови угод не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін, угоди укладені добровільно, при їх затвердженні враховано обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченим, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої злочином шкоди, вчинення кримінального правопорушення неповнолітніми, проходження Програми відновного правосуддя за участю неповнолітніх, які є підозрюваними у вчиненні кримінального правопорушення обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено, а також враховуючи, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який має постійне місце проживання та реєстрації, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який має постійне місце проживання та реєстрації, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, обставини того, що неповнолітні обвинувачені пройшли Програми відновного правосуддя за участю неповнолітніх, можуть виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості наявні.

З огляду на викладене, враховуючи особи обвинувачених, їх молодий вік, загальну суму майнової шкоди, обставини, які пом`якшують покарання, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; приймаючи до уваги ставлення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обтяжуючих обставин та тяжких наслідків, думку потерпілого, суд реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити неповнолітнім ОСОБА_4 та ОСОБА_7 за вчинене кримінальне правопорушення покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст. 186 КК України, у вигляді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до статті 104 КК України, звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею. Звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути застосоване до неповнолітнього лише у разі його засудження до арешту або позбавлення волі. Іспитовий строк установлюється тривалістю від одного до двох років. У разі звільнення неповнолітнього від відбування покарання з випробуванням суд може покласти на окрему особу, за її згодою або на її прохання, обов`язок щодо нагляду за засудженим та проведення з ним виховної роботи.

Згідно статті 75 КК України, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може звільнити вказану особу від відбування заходу примусу з випробуванням, умотивувавши належним чином своє рішення.

За роз`ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, неповнолітній може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням лише в разі засудження його до арешту або позбавлення волі (ч.2 ст.104 КК України). При звільненні особи від відбування покарання з випробуванням суди у резолютивній частині вироку мають посилатися на статтю 75 КК України, а щодо неповнолітньої особи - ще й на статтю 104 КК України як на підстави для прийняття такого рішення. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років (ч.3 ст.75 КК України) , а неповнолітньому - від одного до двох років (ч.3 ст.104 КК України). Цей строк обчислюється з дня постановлення вироку незалежно від того, судом якої інстанції застосовано ст.75 КК України.

З урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про осіб обвинувачених, можливості виправлення їх без ізоляції від суспільства, вбачаються підстави для застосування до ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , при укладенні угоди, ст. 75 КК України, і звільнення їх від відбування призначеного основного покарання з випробуванням та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченим узгодженого сторонами покарання.

Встановлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинувачених немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Цивільний позов потерпілими особами не заявлявся.

Арешт, накладений: ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 14 жовтня 2024 року на майно вилучене 11.10.2024 в ході проведення огляду в каб 9 СВ ВП № 1 Бучанського РУП ГУНП Київській області, розташованому за адресою: Київська область, Бучанський район, м. Буча, вул. Нове Шосе, 3, у законного представника неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме: кофту, штани «Sinsay», кросівки «Adidas», шляхом накладення заборони на користування, розпорядження та відчуження вказаним майном та ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 14 жовтня 2024 року на майно вилучене 11.10.2024 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_3 , власником якої є ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 за місцем мешкання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: мобільний телефон «Samsung Galaxy А32»; спортивний костюм «Frad Реrry», кросівки «Adidas», шляхом накладення зиборони на користування, розпорядження та відчуження вказаним майном - підлягає скасуванню.

Долю речових доказів вирішити на підставі приписів ст. 100 КПК України..

На підставі викладеного, керуючись ст. 349, 368, 370, ч. 2 ст. 373, 374, 394, 468, 469, 472, 473, 474, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду від 26 березня 2025 року про визнання винуватості, укладену між прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_4 за участю законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 та у присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 .

Затвердити угоду від 26 березня 2025 року про визнання винуватості, укладену між прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_7 за участю законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 та у присутності захисника - адвоката ОСОБА_8 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Буча Київської області, українця, громадянина України, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого, визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 26 березня 2025 року покарання зі застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири ) роки.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_3 , раніше не судимого, визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 26 березня 2025 року покарання зі застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири ) роки.

На підставі ст. 75, 104 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75, 104 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.п.2, 4 ч.3 ст.76 КК України, покласти обов`язки на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Роз`яснити засудженому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та засудженому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Заходи забезпечення кримінального провадження щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в порядку, передбаченому ст. 131, 176 КПК України, не застосовувати.

Цивільний позов не заявлено.

Арешт, накладений: ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 14 жовтня 2024 року на майно вилучене 11.10.2024 в ході проведення огляду в каб 9 СВ ВП № 1 Бучанського РУП ГУНП Київській області, розташованому за адресою: Київська область, Бучанський район, м. Буча, вул. Нове Шосе, 3, у законного представника неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме: кофту, штани «Sinsay», кросівки «Adidas», шляхом накладення заборони на користування, розпорядження та відчуження вказаним майном та ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 14 жовтня 2024 року на майно вилучене 11.10.2024 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_3 , власником якої є ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 за місцем мешкання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: мобільний телефон «Samsung Galaxy А32»; спортивний костюм «Frad Реrry», кросівки «Adidas», шляхом накладення зиборони на користування, розпорядження та відчуження вказаним майном - скасувати.

Речові докази: кофту, штани «Sinsay», кросівки «Adidas» - повернути власнику ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; мобільний телефон «Samsung Galaxy А32», спортивний костюм «Frad Реrry», кросівки «Adidas» - повернути власнику ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Іспитовий строк ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обчислювати з моменту проголошення вироку суду, тобто з 28 березня 2025 року.

Іспитовий строк ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обчислювати з моменту проголошення вироку суду, тобто з 28 березня 2025 року.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1