ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1476/25 Справа № 205/4374/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000047 щодо:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Дідове Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 187, частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України;

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Санкт-Петербург Російської Федерації, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 187 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_5

в режимі відеоконференції: ОСОБА_6

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:

Обґрунтовуючи клопотання щодо продовження строків тримання під вартою ОСОБА_5 , прокурор зазначає, що він обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 187 КК України та ч. 2 ст. 121 КК України, враховуючи, що санкція інкримінованих статей передбачає довготривале позбавлення волі, ризик переховування обвинуваченого з метою уникнення від кримінальної відповідальності є триваючим та не зменшився. Крім того, з огляду на дані про особу ОСОБА_5 , який не працевлаштований, легального джерела доходу, міцних соціальних зв`язків не має, зловживає спиртними напоями, враховуючи, що він вчинив особливо тяжкий злочин з корисливих мотивів щодо особи похилого віку, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення та перешкоджання кримінальному провадженню є вагомими та триваючими.

Мотивуючи клопотання в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , зазначає, що останній обвинувачується у вчиненні злочину ч. 4 ст. 187 КК України, яке є особливо тяжким, за яке передбачено покарання у виді довготривалого позбавлення, а тому з огляд на характер, тяжкість інкримінованого злочину, а також особу обвинуваченого, який офіційного місця проживання не має, не працевлаштований, міцних соціальних зв`язків та утриманців не має, зловживає спиртними напоями, у зв`язку з чим ризик переховування та вчинення іншого злочину, а також перешкоджання кримінальному провадженню продовжують існувати та запобігти останім, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу на даному етапі судового провадження неможливо.

Заслухавши прокурора, який підтримав та просив задовольнити своє клопотання, захисника та обвинувачених, які заперечували проти задоволення клопотання прокурора, обговоривши доводи клопотання, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Вирішуючи питання обґрунтованості клопотання прокурора щодо необхідності продовжити обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

З огляду на те, що розгляд вказаних вище апеляцій на вирок суду потребує відповідного часу, враховуючи, що оскаржене судове рішення не набрало законної сили, а строк тримання обвинувачених під вартою був продовжений лише до 01 травня 2025 року, є необхідність розглянути клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , колегія суддів у відповідності до ст. 178 КПК України, враховує ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченим злочинів, які відносяться до категорії особливо тяжких, суворість покарання, що їм загрожує у разі визнання винуватими у вчиненні цих злочинів, що в сукупності дає підстави вважати, що останні усвідомлюючи покарання, яке їм загрожує, в разі визнання винуватими, можуть переховуватися від суду.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Крім того, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 постійного місця роботи та легального джерела доходу, міцних соціальних зв`язків та утриманців не мають, при цьому, як вказує прокурор останні ведуть аморальний спосіб життя та зловживають спиртними напоями, що свідчить про відсутність соціально-стримуючих факторів у попередженні заявлених ризиків.

Також вагомість вказаних ризиків свідчить і характер та спосіб вчинення інкримінованих злочинів, а саме за попередньої змовою, з корисливого мотиву, шляхом нанесення численних ударів особі похилого віку.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

З огляду на викладене, ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися та не припинили існувати.

Разом з цим, апеляційний суд враховує практику Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Отже, колегія суддів, враховуючи вищенаведене, а також, що апеляційне провадження щодо обвинувачених не закінчено, вважає, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, тому доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є обґрунтованими, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 цього Кодексу.

Заперечення захисту щодо застосування альтернативного запобіжного заходу не є переконливими, оскільки, відповідно до вимог ч. 6 ст. 183 КПК України альтернативний запобіжний захід у вигляді застави не встановлюється щодо осіб, які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, з застосуванням насильства до потерпілого. Враховуючи, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, проти власності, а також життя та здоров`я особи, підстав для визначення їм застави колегія суддів не вбачає.

Крім того, враховується також і майновий стан обвинувачених, які легального джерела доходу не мають, за відомостями, що містяться в матеріалах справи обвинувачені проживали за однією адресою, однак дані про те, чи мають вони на даний час визначене місце для постійного проживання стороною захисту не надані. Також, приймаючи до уваги, що рівень соціальної довіри з огляду на дані про осіб ОСОБА_5 . ОСОБА_6 не свідчать про можливість ними самостійно контролювати належну процесуальну поведінку та виконати покладені на них обов`язки, а тому застосування до них, як на то вказує захист домашнього арешту, застави чи особистого зобов`язання є неможливим.

Разом з цим, матеріали провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційному суду такі відомості не доведені.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає наявними підстави для продовження обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і неможливим на цей час застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Керуючись ст. ст. 401, 403, 405, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора від 07 квітня 2025 року про продовження строків тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строк тримання під вартою до 01 червня 2025 року, включно, без визначення застави.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строк тримання під вартою до 01 червня 2025 року, включно, без визначення застави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4