єдиний унікальний номер справи 531/1727/24
номер провадження 1-кп/531/27/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року м. Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Карлівка обвинувальний акт по кримінальному провадженню 0000269 від 19 квітня 2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Максимівка, Карлівського району, Полтавської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, не депутат, не військовозобов`язаний, не одружений, на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей та батьків похилого віку не має, не інвалід, раніше судимий, а саме:

- 19.12.2006 апеляційним судом Полтавської області за ч.3 ст.187, ч.4 ст. 187, п.п.4,6 ч.2 ст. 115, ст. 70 КК України до 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна,13.08.2018 звільнений по відбуттю строку покарання.

- засуджений 30.04.2024 року Карлівським районним судом Полтавської області за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі сі. 75 КК України від відбування покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради Національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», на території України введено воєнний стан, який діє і на даний час.

Встановлено, що 19 квітня 2024 року, близько 10:00 год. ОСОБА_5 , перебуваючи в квартирі ОСОБА_6 , що розташована в багатоквартирному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 , з дозволу останнього, помітив в коридорі біля вхідних дверей квартири на вішалці, в розстебнутій барсетці, шкіряний гаманець чорного кольору, після чого у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на його таємне викрадення.

У подальшому ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, користуючись відсутністю уваги власника, усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, умисно, таємно, повторно, з корисних мотивів, діючи в умовах воєнного стану, з коридору квартири викрав чоловічий гаманець чорного кольору вартістю 317,44 грн., в якому знаходились грошові кошти в сумі 600 грн., купюрами номіналом 500 та 100 грн., помістивши його до кишені своїх брюк після чого вийшов із квартири.

У подальшому ОСОБА_5 викраденим майном розпорядився на власний розсуд у повному обсязі, а саме грошові кошти витратив на придбання алкогольних напоїв, а чоловічий гаманець чорного кольору відніс до своєї квартири, де зберігав його до вилучення працівниками поліції, чим спричинив ОСОБА_6 матеріальних збитків на загальну суму 917,44 грн.

Своїми умисними діями, що виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про закриття кримінального провадження за ч.4 ст. 185 КК України на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, а саме у зв`язку із декриміналізацією вчиненого діяння, оскільки Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18.07.2024 року змінено вартість викраденого майна, яка необхідна для визначення правопорушення як кримінально караного, а розмір викраденого майна, який ставиться обвинуваченому у провину наразі не утворює складу злочину за ч.4 ст. 185 КК України, тому просить провадження закрити.

Обвинувачений не заперечував щодо задоволення заявленого клопотання, вказавши що наявні всі підстави для закриття провадження за ч.4 ст. 185 КК України відповідно до закону.

Від потерпілого надано клопотання про проведення розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення.

Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Європейський суд з прав людини вважає, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі Скоппола проти Італії).

Так, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, який набрав чинності 09.08.2024 року, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст.51 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, розглянувши справу № 278/1566/21, зробила наступний висновок у Постанові від 07 жовтня 2024 року щодо декриміналізації викрадення чужого майна шляхом крадіжки «Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

Зміни, внесені Законом № 3886 IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ та підпункту 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886 IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.»

Отже, з 09.08.2024 змінився розмір крадіжки, який визначає кримінальну відповідальність за такі дії.

Внесені зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому що скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

До набрання чинності вказаним Законом, кримінально караною вважалася крадіжка, виходячи з розміру понад 0,2 неоподатковуваного мінімуму, який за нормами адміністративного та кримінального законодавства для кваліфікації злочинів чи правопорушень, встановлювався з суми неоподатковуваного мінімуму на рівні податкової соціальної пільги.

Податкова соціальна пільга визначена підпунктами 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПКУ для відповідного року.

Так, підпунктом 169.1.1 статті 169 визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2024 р. становив 2920 грн., податкова соціальна пільга становила 0,5 грн, тобто неоподаткований мінімум доходів громадян становив 1460 грн. на 2024р., а 2 неоподаткованих мінімумів (ст. 51 ч.2 КУпАП) складає 2920 грн.

Отже, на час вчинення ОСОБА_4 , інкримінованих дій - 2024 рік, мінімальна сума вартості викраденого майна, як ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, повинна становити не менше 2920 грн. З досліджених матеріалів даного судового провадження встановлено, що вартість таємно викраденого ОСОБА_4 , майна 917,44 грн.

Передбачені частиною першою статті 5 КК України підстави для закриття кримінальної справи не пов`язані із встановленням фактичних обставин справи, що свідчать про відсутність в діянні особи складу злочину, а пов`язані зі змінами законодавства про кримінальну відповідальність (постанова ВС від 09.09.2019 року в справі № 591/6379/16-ц).

Крім того, згідно п. 4 -1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Згідно з ч. 3 ст. 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що з 09.08.2024 року втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, яке ставиться у провину ОСОБА_4 , а останній не заперечував проти закриття кримінального провадження щодо нього у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд приходить до висновку про необхідність закриття кримінального провадження за ч.4 ст. 185 КК України на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Долю речових доказів визначити відповідно до ст. 100 КПК України. Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

Судові витрати відсутні.

Керуючись ст. 284, 479-2 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про закриття кримінального провадження - задовольнити.

Кримінальне провадження 0000269 від 19 квітня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з декриміналізацією відповідно до Закону України № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024.

Процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 2650,48 грн. стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

Питання речових доказів вирішити згідно ст.100 КПК України - гаманець з банківськими картками та грошовими коштами: одна купюра номіналом- 1 грн., монети номіналом 10 грн - 1 шт., 1 грн - 2 шт. та 10 коп. - 2 шт., а також почата пачка сигарет , які було поміщено до сейф-пакету НПУ № Р8Р 1335801 та повернуті на відповідальне зберігання потерпілому вважати повернутими. Дві скляні рюмки, які поміщено в окремі паперові конверти НПУ б/н; скляну пляшку з горілкою 0,5л, яку поміщено до паперового конверту НПУ б/н; пусту пляшку з під напою «Бренді кола», яку поміщено до паперового конверту б/н;

-пусту пляшку з під напою «Бренді кола», яку поміщено до паперового конверту НПУ б/н; пуста скляна пляшка з піл горілки, яку поміщено до паперового конверту б/н; недопалок сигарети, який поміщено до паперового конверта НПУ б/н, - знищити.

Копію даної ухвали направити до Відділу поліції №3 Полтавського районного управління поліції Головного правління Національної поліції в Полтавській області для вирішення питання щодо притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за наявності в його діях ознак адміністративних правопорушень, передбачених ст. 51 КУпАП.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Полтавського апеляційного суду через Карлівський районний суд, протягом 7 днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1