Справа № 947/909/25
Провадження № 1-кс/947/711/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2025 року cлідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання т.в.о. старшого слідчого СУ Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0001356 від 29.10.2024 року, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рені Ізмаїльського району Одеської області,громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відносно якого перебуває на розгляді в Ренійському районному суді Одеської області обвинувальний акт № 001375 від 19.10.2023 за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 296 КК України,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Суть клопотання.

До Київського районного суду м. Одеси, в рамках кримінального провадження № 0001356 від 29.10.2024 року, надійшло клопотання т.в.о. старшого слідчого СУ Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 60 днів запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Клопотання мотивовано тим, що:

- ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України .

- наявні ризики вчинення підозрюваним ОСОБА_4 дій, передбачених пунктами 1 -5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та /або суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення

- застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу не дасть можливості здійснювати дієвий контроль за його поведінкою, забезпечити виконання покладених на нього судом обов`язків, не зменшить до прийнятного рівня зазначених ризиків.

Позиція учасників судового засідання

Прокурор ОСОБА_3 оголосив клопотання та просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, посилаючись на обставини викладені в клопотанні та наявність ризиків, які встановлені слідчим у клопотанні. Звернув увагу, що злочин в якому підозрюється ОСОБА_4 відноситься до особливо тяжких. В ході досудового розслідування проведено великий комплекс НСРД, які на даний час розсекречуються. Встановлено, що підозрюваний погрожував потерпілому, зокрема передав останньому досьє і повідомив, що передасть дану інформацію етнічному угрупуванню. Органом досудового розслідування встановлено жінку яка була з підозрюваним та працівників поліції, які надали базу даних щодо потерпілих. Повідомив, що підозрюваний наразі притягується до кримінальної відповідальності за злочини передбачені ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 296 КК України.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання зазначила, що у діях його підзахисного відсутній склад кримінального правопорушення. На її думку, повідомлення про підозру складено та повідомлено з грубим порушенням вимог КПК України. Вважає, що підозра є необґрунтованою, а ризики є недоведеними. Зважаючи на вказане просила відмовити у задоволенні клопотання.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника повідомив, що з підозрою не погоджується, намірів тікати чи ухилятися від слідства не має запевнив, що буде з`являтися до слідчого за першою вимогою. У задоволенні клопотання просив відмовити.

Короткий виклад фактичних обставин даного кримінального провадження та змісту поданого стороною обвинувачення клопотання.

Слідчим управлінням ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0001356 від 29.10.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 289 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, у невстановлений час, але не пізніше грудня 2023 року, перебуваючи в невстановленому місці, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, діючи умисно, з корисливих мотивів з метою незаконного збагачення, досягли попередньої змови щодо незаконного заволодіння чужим майном шляхом вимагання. При цьому вказана група осіб з метою конспірації узгодила здійснювати свої кримінальні протиправні дії під уявним приводом посередництва у вирішенні цивільно-правових спорів, що насправді не існували.

Так, у невстановлений час, але не пізніше грудня 2023 року, перебуваючи в невстановленому місці, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та інші невстановлені досудовим розслідуванням особи дізнались інформацію про ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зокрема, про його підприємницьку діяльність з доставки питної води та перебування у власності його родини селянського (фермерського) господарства «САД» у м. Рені Ізмаїльського району Одеської області), яку вирішили використати для вимагання в нього грошових коштів.

Так, 06.12.2023 у перший половині дня, більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та інші невстановлені особи, діючи згідно із заздалегідь узгодженим планом, заманили ОСОБА_8 до житлового приміщення АДРЕСА_2 під приводом замовлення доставки питної води. Надалі за вказівкою ОСОБА_7 , який на той час перебував у невстановленому досудовим розслідуванням місці, ОСОБА_4 та інші невстановлені особи, що перебували за вказаною адресою, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою, в умовах воєнного стану почали застосовувати до ОСОБА_8 фізичне насильство, а саме завдавати йому ударів в область голови та тулубу. Того ж дня, через деякий час ОСОБА_7 прибув до приміщення за вищевказаною адресою та, діючи умисно з корисливих мотивів, за попередньою змовою із ОСОБА_4 та іншими невстановленими особами,в умовах воєнного стану висунув ОСОБА_8 вимогу передати йому грошові кошти у сумі 1 500 доларів США (що відповідно до курсу НБУ станом на 06.12.2023 дорівнювало 54 992,7 гривень) під приводом необхідності погашення неіснуючого боргу, який нібито виник у ході його підприємницької діяльності, погрожуючи подальшим застосуванням фізичного насильства над останнім, у разі відмови виконати вимогу протягом тижня.

Надалі, 12.12.2023 у другий половині дня, більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено, діючи за вказівкою ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, перебуваючи біля будинку за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом погроз наказали ОСОБА_8 сісти автомобіль «HundaiTucson», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_4 . Побоюючись застосування фізичного насильства, ОСОБА_8 вимушено сів у вказаний автомобіль та проїхав із зазначеними особами до бару «Fish HOUSEBEER HOUSE», який розташований за адресою: м. Рені Ізмаїльського району Одеської області, вул. Шевченка, 29. Після чого, в приміщенні зазначеного бару ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_4 та інші невстановленими досудовим розслідуванням особами, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, погрожуючи подальшим застосування фізичного насильства, висловив ОСОБА_8 вимогу скласти розписку щодо нібито наявності в нього боргу перед ОСОБА_4

у сумі 370 000 гривень (що відповідно до тексту розписки мало дорівнювати 10 000 доларів США) із зобов`язанням повернути вказані грошові кошти в строк до 20.12.2023. Побоюючись подальшого застосування фізичного насильства, перебуваючи у стані стресу та страху за своє життя, ОСОБА_8 вимушено погодився на зазначену вимогу ОСОБА_7 , склав відповідну розписку про нібито наявність у нього боргу перед ОСОБА_4 у сумі 370 000 гривень (які насправді не були одержані ОСОБА_8 ) та залишив її ОСОБА_7 .

Так, ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, діючи умисно за попередньою змовою, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану незаконно шляхом вимагання придбали право на майно ОСОБА_8 в сумі 370 000 гривень.

За викладених обставин, 08 січня 2025 року ОСОБА_4 було затримано в порядку ст.. 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, за кваліфікуючими ознаками: вимога передачі чужого майна та права на майно з погрозою насильства над потерпілим (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинене в умовах воєнного стану.

Отже, відповідно до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_4 має статус підозрюваного у цьому кримінальному провадженні, і щодо нього може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

Як убачається з матеріалів справи, копія клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та доданих до нього матеріалів була отримана підозрюваним з дотриманням вимог ч. 2 ст. 184 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Щодо обґрунтованості підозри.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Тобто, стандарт «обґрунтована підозра», який використовується на стадії вирішення питання про застосування запобіжного заходу, є значно нижчим, аніж на стадії вирішення судом питання про винуватість чи невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення після отримання обвинувального акта. Адже обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку (рішення ЄСПЛ у справі «Мерабішвілі проти Грузії» (Merabishvili v. Georgia) від 28.11.2017, заява №72508/13, п. 184).

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до положень ч. 2 ст. 94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч. 1 ст. 94 КПК України.

Відповідно до ст. ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті у випадку направлення обвинувального акту до суду.

Так, підставами для обґрунтованої підозри про те, що ОСОБА_4 міг вчинити вказане кримінальне правопорушення, є відомості, які містяться в наданих слідчому судді і досліджених у судовому засіданні джерелах доказів. Що підтверджується, зокрема:

-показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який повідомив, що після смерті його батька 20.08.2023, він разом з матір`ю ( ОСОБА_9 ) отримали в спадок селянське (фермерське) господарство «САД» у м. Рені, майно якого перебувало в оренді у ОСОБА_10 . У жовтні 2023 року останній за погодженням з ОСОБА_8 частину майна господарства (складське приміщення) передав у суборенду своєму братові ОСОБА_11 . В подальшому на ґрунті суперечок, пов`язаних з господарськими взаємовідносинами, між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 виник конфлікт. На думку ОСОБА_8 , у зв`язку з указаним конфліктом ОСОБА_13 звернувся до ОСОБА_7 та інших осіб та підбурив їх до вчинення протиправних дій щодо нього. Надалі ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та інші особи 06.12.20243 та 12.12.2023 скоїли вимагання щодо ОСОБА_8 , примусивши його скласти боргову розписку на суму 10 000 доларів США за вищевказаних обставин. Свої показання ОСОБА_8 також підтвердив 29.10.2024 у ході допиту в порядку ст. 225 КПК України під час судового засідання у слідчого судді;

- показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які не були очевидцями вимагання, проте зі слів ОСОБА_8 та його родичів були обізнані про побиття ОСОБА_8 та бачили в поведінці останнього ознаки стресу та страху за своє життя;

- протоколом обушку автомобілю HundaiTucson» реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_4 , від 02.05.2024, в ході якого вилучено полімерний файл, у якому знаходився аркуш паперу формату А4 із рукописною борговою розпискою, підписаною ОСОБА_8 , на ім`я ОСОБА_17 про позику у останнього на суму 370 000 гривень;

- висновком судової почеркознавчої експертизи № 24-3593 від 28.06.2024, відповідно до якої встановлено що розписка виконана ОСОБА_8 , та рукописні записи, виконані у якомусь «незвичному» стані, ймовірно у стані збудження;

- висновком судової психологічної експертизу від 26.12.2024№ СЕ-19/115-24/22939-ПС, відповідно до якої встановлено, що потерпілий ОСОБА_8 під час написання розписки перебував в стані стресу та страху за своє життя, з урахуванням обставин міг повною мірою вільно та усвідомлено здатен був приймати рішення з приводу написання розписки але реалізував його не добровільно та не з власної волі. Мотивація ОСОБА_8 була спрямована на збереження власного життя;

- матеріалами щодо проведення негласних слідчих (розшукових) дій, у яких зафіксовано подальші кримінальні протиправні дії ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , вчинені стосовно потерпілого ОСОБА_8 22.12.023 та 10.02.2024;

- іншими доказами у їх сукупності.

Дані, що містяться у наданих слідчому судді копіях матеріалів кримінального провадження № 0001356 від 29.10.2024 можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_4 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 189 КК України, та виправдовують подальше розслідування.

При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що слідчий суддя не вирішує питання винуватості особи у вчиненні тих чи інших кримінальних правопорушень, а лише на підставі долучених до клопотання доказів, вирішує питання наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення таких кримінальних правопорушень.

Щодо наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу до підозрюваного є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити певні дії, що передбачені в цій статті.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та /або суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Слідчий суддя зазначає, що ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Наявність даного ризику у відповідності до КПК України не означає, що підозрюваний обов`язково здійснюватиме переховування, однак достатньо встановити, що він має реальну можливість здійснити такі дії у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

На думку слідчого судді, тяжкість інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення та суворість покарання за його вчинення може свідчити про наявність ризику переховування від органів досудового розслідування чи суду.

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v. Bulgaria» від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000, § 76, відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Варто також зазначити, що у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» суд вказав, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність же покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 189 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи зухвалий характер вказаного кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування, здійснити виїзд на непідконтрольну Україні території, або за наявності паспорту громадянина України для виїзду за кордон, взагалі виїхати до іншої країни.

Окрім того слідчий суддя приймає до увагу ту обставину, що підозрюваний ОСОБА_4 не одружений, дітей не має, що в свою чергу може спонукати його до дій відносно втечі та свідчить про відсутність у нього сталих соціальних зв`язків за місцем проживання.

З огляду на вказане слідчий суддя приходить до переконання, що наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик у вигляді можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

Щодо ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні

Перевіряючи наявність зазначеного ризику, слідчий суддя звертає увага на наявність в матеріалах клопотання даних про потерпілих, та враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

Отже, на переконання слідчого судді, ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України. За таких обставин, заборона спілкуватися з певними визначеними особами, як наслідок встановлення ймовірного впливу на них, є об`єктивною необхідністю забезпечення «недоторканості» показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність.

Слідчий суддя вважає, що підозрюваний може впливати на потерпілого з погрозами застосування насильства з метою схилення не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, адже ОСОБА_4 наразі підозрюється у вчиненні вимагання передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинене в умовах воєнного стану, а потерпілий та свідки безпосередньо судом допитані не були, а показання, що надаються на досудовому розслідуванні, не можуть лягти в обґрунтуванні судових рішень, зважаючи на положення ч. 4 ст. 95 КПК України.

На думку слідчого судді, з метою подальшого безперешкодного розслідування по встановленню усіх обставин у цьому провадженні, необхідно обмежити підозрюваного ОСОБА_4 у можливості спілкування зі свідками, потерпілим та іншим підозрюваним у цьому кримінальному провадженні з приводу обставин, викладених у повідомленні про підозру.

Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Посилаючись у своєму клопотанні на вказаний ризик слідчий зазначає, що оскільки станом на теперішній час органом досудового розслідування не встановлено всіх осіб, причетних до вчинення зазначеного кримінального правопорушення, а отже, ОСОБА_7 перебуваючи не під вартою, матиме можливість підтримувати зв`язок із такими особами, тим самим сприяти їх переховуванню від органів досудового розслідування та, як наслідок, ухилення від кримінальної відповідальності за вчинені ним кримінальні правопорушення.

На переконання слідчого судді є обґрунтованими доводи слідчого щодо існування цього ризику, з огляду на характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , а саме його спосіб вчинення - протягом тривалого часу, з розподілом ролей, що може вказувати на стійкість сформованих злочинних намірів та на високий рівень підготовки та конспіративності дій останнього.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення.

Як встановлено стосовно ОСОБА_4 наразі в Ренійському районному суді Одеської області на розгляді перебуває обвинувальний акт 001375 від 19.10.2023 за обвинуваченням останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 296 КК України, що свідчить про те, що підозрюваний є особою схильною до систематичного зайняття протиправною діяльністю.

Щодо наявності інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України

При вирішенні питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу, крім встановлених ризиків кримінального провадження, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами матеріалів, оцінює в сукупності існування інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме:

- вагомість наданих стороною обвинувачення доказів про ймовірне вчинення підозрюваним ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України;

- пред`явлення йому підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину, у разі визнання винуватим у вчиненні якого, йому може загрожувати покарання у вигляді позбавленням волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна;

- на день розгляду клопотання підозрюваному ОСОБА_4 виповнилось повних 32 роки, інформації про наявність хронічних захворювань, які б перешкоджали застосуванню запобіжного заходу слідчому судді не надано;

- відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, оскільки не одружений, дітей не має;

- відносно підозрюваного наразі в Ренійському районному суді Одеської області розглядається обвинувальний акт № 001375 від 19.10.2023 за обвинуваченням останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 296 КК України.

Щодо можливості застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою або більш м`якого запобіжного заходу.

У справі «Третьяков проти України» від 29.09.2011 року ЄСПЛ констатував «порушення ст. 5 КЗПЛ, зокрема, з огляду на те, що судом не було розглянуто можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою», у зв`язку із чим слідчий суддя вважає за необхідне розглянути можливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_18 .

Слідчий суддя враховує, що згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, при цьому більш м`якими запобіжними заходами по відношенню до нього є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) домашній арешт. Метою ж застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

На переконання слідчого судді, досліджені під час судового засідання та описані вище ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією підозрюваного ОСОБА_4 може негативно відобразитися на здійсненні швидкого та ефективного досудового розслідування, якого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження.

Підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_4 який, в умовах воєнного стану, підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, пов`язаного із вимаганням зпогрозою застосування насильства відносно потерпілого, в судовому засіданні встановлено не було, зокрема, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможе унеможливити ухилення підозрюваного від органу досудового слідства, суду, а запобіжні заходи у вигляді особистої поруки та особистого зобов`язання є недоцільними, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що неможливо застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Слідчий суддя враховує те, що підозрюваному ОСОБА_4 інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину, пов`язаного вимаганням передачі чужого майна та права на майно з погрозою насильства над потерпілим (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинене в умовах воєнного стану, прийшов до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно останнього без визначення розміру застави.

З урахуванням викладеного, клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню.

При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне відзначити, що відповідно до положень статті 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання т.в.о. старшого слідчого СУ Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком до 08 березня 2025 року, включно, в межах строку досудового розслідування.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1