ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 568/1340/23

Провадження № 1-кп/568/13/25

11 березня 2025 року м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

в складі головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м.Радивилів кримінальне провадження №0000107 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із вищою освітою, не працюючого, одруженого, на утриманні троє неповнолітніх дітей, осіб непрацездатного віку на утриманні немає, не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7

встановив:

28 серпня 2023 року приблизно о 15 години в житловому будинку в АДРЕСА_1 між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 виник конфлікт, в ході якого у ОСОБА_3 раптово виник умисел на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій протиправний умисел ОСОБА_3 на грунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи і оцінюючи свої дії, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, умисно наніс ОСОБА_6 один удар правою рукою зажатою в кулак в область грудей, два удари рукою зажатою в кулак в область верхньої частини голови, один удар рукою зажатою в кулак в область нижньої щелепи, чим спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді крововиливів на грудній клітці, припухлості на обличчі, перелому коронки сьомого зуба на верхній щелепі справа, припухлості у тім`яній ділянці. Отримані ОСОБА_6 тілесні ушкодження за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у пред`явленому йому обвинуваченні свою вину не визнав. Пояснив, що того дня 28 серпня 2023 року він повернувся додому та в їх будинку побачив свого тестя ОСОБА_6 , з яким у нього тривалі неприязні стосунки. Попросив ОСОБА_6 залишити їх будинок, проте останній відмовився. Після цього, він взяв ОСОБА_6 за руку та почав випихати з кімнати. В них виникла суперечка, в ході якої ОСОБА_6 погрожував його «засудити». В результаті їх конфлікту, він випхав ОСОБА_6 з будинку та зачинив двері. Заперечив нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, вважає, що дії останнього мали провокативний характер. Щодо зміни своїх показів, які давав під час досудового слідства, вказує, що дізнавач переконав його, що у випадку визнання вини, розгляд кримінального провадження відбудеться за спрощеною процедурою без виклику в судове засідання. Заявлений цивільний позов не визнав.

Не зважаючи на те, що обвинувачений свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав, його вина у вчиненому кримінальному правопорушенні підтверджується належними та допустимими доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Так, потерпілий ОСОБА_6 суду пояснив, що 28 серпня 2023 року він приїхав до дочки ОСОБА_9 додому в АДРЕСА_1 , щоб забрати її та онуків до себе додому. В розмові дочка повідомила, що вони не можуть поїхати до нього, оскільки захворіла старша онука. В цей час додому приїхав його зять, ОСОБА_3 . Зайшовши до будинку, ОСОБА_3 вхопив його за груди, порвавши при цьому сорочку, та наніс удар в голову. В подальшому вони перемістились до іншої кімнати, де ОСОБА_3 продовжував наносити йому удари: наніс 2 удари в голову, один удар в щелепу, зламавши йому зуб, на декілька ударів в пах. Внаслідок отриманих ударів, він впав та втратив свідомість. Прийшовши до тями, він залишив будинок дочки та поїхав додому. На наступний день, його самопочуття погіршилось та він звернувся за медичною допомогою. Вказав, що після даного конфлікту звертався до невропатолога, кардіолога та стоматолога. Змушений був проходити тривале лікування. Після консультації стоматолога, йому рекомендовано проведення імплантації зуба, що був пошкоджений внаслідок травми. Також йому спричинено моральні страждання, що виразились у постійній тривозі та неспокою. Зазначив, що обвинувачений не відшкодував завдану матеріальну шкоду, більше того, не просив вибачення. Підтримав свій цивільний позов, вважає що протиправною поведінкою обвинуваченого йому було заподіяну як матеріальну так і моральну шкоду.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що у серпні 2023 року до них додому приїхав її батько ОСОБА_6 . Знаючи, що між її чоловіком ОСОБА_3 та батьком тривалі неприязні стосунки, вона попросила батька піти. Коли додому приїхав чоловік, то між ним та батьком відбувалась суперечка. ОСОБА_3 попросив ОСОБА_6 залишити їх будинок, та виштовхав його за двері. Під час цього чоловік ніяких ударів батьку не наносив. Вийшовши з хати, батько сів в машину та поїхав. Ввечері батько подзвонив, та повідомив, що ОСОБА_3 його побив, спричинивши тілесні ушкодження. Ствердила, що вона була присутня при конфлікті, та ОСОБА_3 жодних ударів ОСОБА_6 не наносив. Вказала, що ОСОБА_6 спровокував конфлікт, оскільки тривалий час вони перебувають у неприязних відносинах.

Крім того, вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджується дослідженими в ході судового слідства судом письмовими доказами.

Із заяви про вчинене кримінальне правопорушення встановлено, що 29 серпня 2023 року ОСОБА_6 звернувся до відділення поліції №2 Дубенського РВП ГУНП у Рівненській області та повідомив, що 28 серпня 2023 року його зять ОСОБА_3 за місцем свого проживання наніс йому удари в область серця, грудної клітки, голови та в пах. (кр.пр. а.с.6).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 30 серпня 2023 з фототаблицями, яким підтверджено обставини конфлікту в житловому будинку в АДРЕСА_1 та спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , шляхом нанесення обвинуваченим ОСОБА_3 одного удару кулаком руки в груди, двох ударів область верхньої частини голови та одного удару в область нижньої щелепи. (кр.пр. а.с. 9-14).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 14 вересня 2023 з фототаблицями, яким підтверджено спричинення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , шляхом нанесення одного удару в область нижньої щелепи та декілька ударів кулаком в область грудної клітки. (кр.пр. а.с. 42-45).

Висновком експерта №128 від 07.09.2023 підтверджується, що у потерпілого ОСОБА_6 при зверненні 29.08.2023 року до Радивилівської лікарні були виявлені тілесні ушкодження: крововиливу в ділянці лівого підребер`я, в ділянці лівого паху, припухлість в тім`яній ділянці голови, припухлість в ділянці верхньої щелепи справа, травматичний перелом коронки 7-го зуба, припухлість правої щоки в середини ротової порожнини. Вказані тілесні ушкодження мають ознаки дії тупого предмета, та могли утворитись від ударів кулаком 28 серпня 2023 року, та відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. (а.с.16-17)

Пояснення обвинуваченого ОСОБА_3 в тій частині, що він не наносив удари потерпілому, суд до уваги прийняти не може так як вони об`єктивно спростовуються показаннями потерпілого, протоколами проведення слідчих експериментів з потерпілим та обвинуваченим, а також висновком судово-медичної експертизи.

Пояснення свідка ОСОБА_9 суд оцінює критично, як такі що надані особою, яка перебуває в родинних стосунках з обвинуваченим (є його дружиною), та є сумнівними з точки зору наведених вище доказів.

Оцінюючи всі здобуті по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого у тому, що він спричинив потерпілому умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я у судовому засіданні доведена повністю, поза розумним сумнівом.

Дії обвинуваченого вірно кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинила короткочасний розгляд здоров`я.

Відповідно до положень ст.65 КК України, у кожному конкретному випадку суд має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Досліджуючи дані про особу, суд повинен з`ясувати вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), матеріальний стан тощо.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Виходячи з засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

У відповідності зі ст.12 КК України, кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_3 відноситься до кримінальних проступків, обвинувачений на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має на утримання трьох малолітніх дітей, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання згідно ст.66, 67 КК України не встановлено.

Суд враховує, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами.

З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити в межах санкції ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу, яке буде відповідати не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, буде обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

В ході судового розгляду кримінального провадження потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов.

Згідно ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Так, потерпілий ОСОБА_6 в позовній заяві просить стягнути з відповідача - обвинуваченого ОСОБА_3 заподіяну йому кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду у розмірі 40000 грн, моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Обгрунтовуючи заявлену матеріальну шкоду в розмірі 40 000 гривень, потерпілий вказує, що завдані обвинуваченим тілесні ушкодження потягли за собою необхідність довготривалого лікування та відновлення стану здоров`я, на що було витрачено значні кошти. Також за консультацією лікаря стоматолога йому рекомендовано встановлення імпланта пошкодженого зуба, на що буде витрачено значну суму коштів. Крім того, що протиправними діями відповідача моральному здоров`ю потерпілого спричинено значної шкоди, тому що весь період намагання поновити свої порушені права, його життя перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями. Таким чином, внаслідок вчинення протиправних дій ОСОБА_3 ОСОБА_6 були заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, потерпілий оцінює в 20000 грн.

Відповідач ОСОБА_3 подав відзив на позовну заяву, заперечуючи проти його задоволення з огляду на необгрунтованість. Вказує, що позивачем до позовної заяви не долучено жодного доказу на підтвердження завданої матеріальної шкоди, зокрема витрат на придбання ліків, проведення досліджень, витрат на лікування), а ряд документів, що долучені до позовної заяви зокрема виписки з картки амбулаторного (стаціонарного) хворого за листопад 2023 року та довідка медкартки стаціонарного хворого ОСОБА_10 , 1935 р.н., не несуть ніякого доказового значення в даному кримінальному проваджені.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_6 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задоволити.

Цивільний відповідач ОСОБА_3 , заперечив щодо задоволення цивільного позову, підтримавши свої доводи викладені у відзиві на позов.

Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи в частині цивільного позову, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, вважає, що позов цивільного позивача у кримінальному провадженні підлягає до задоволення частково, з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст.16 ЦК України).

Згідно з положеннями ч. 2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до положень ч. 1 ст.129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно із ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно із ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що потерпілим на підтвердження позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди надано виписки з амбулаторної карти щодо звернення ОСОБА_6 зі скаргами до лікарів невропатолога, кардіолога та стоматолога в період з 29.08.2023 по 31.09.2023. Суд приймає до уваги надані позивачем документи, проте зазначає, що будь-яких доказів понесених витрат на лікування з зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень потерпілим до цивільного позову не долучено.

Також надано копії виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_6 про перебування на стаціонарному лікуванні в період з 02.11.2023 по 09.11.2023 року з діагнозом «Серцева недостатність І стадії» та з 09.11.2023 року по 22.11.2023 року з діагнозом «Нейросенсорна втрата слуху, двостороння». Однак, на думку суду вказані медичні документи не є належними та допустимими доказами щодо завдання потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди, внаслідок спричинення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень. Також суд не бере до уваги довідку №675 стаціонарного хворого №19976 ОСОБА_10 , 1935 р.н.. Скріншот сторінки «Центр стоматології та імплантації др. Ничипорука» з прейскурантом послуг на імплантацію, суд не бере до уваги та визнає неналежним доказом розміру завданої шкоди. Інших доказів на підтвердження розміру матеріальної шкоди суду не надано. Із врахуванням обставин, позивачем не доведено розміру майнової шкоди, визначений ним у сумі 40000 грн. Таким чином, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог у частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням слід відмовити, за недоведеністю.

Згідно із ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушені права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає безумовним, що внаслідок будь-яких злочинних дій, кожна людина переносить емоційні, душевні переживання. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту завдання потерпілому ОСОБА_6 моральної шкоди унаслідок спричинення тілесних ушкоджень, завданих кримінальним правопорушенням.

Заявлений потерпілим ОСОБА_6 цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди на суму 20000 гривень підлягає частковому задоволенню, оскільки, на думку суду, потерпілим не наведено достатніх підстав та не підтверджено в ході судового розгляду, що саме послугувало для визначення моральної шкоди у вказаному розмірі. Тому, при визначенні розміру завданої потерпілому моральної шкоди, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд враховує, що її розмір 5000 грн. є адекватним тим моральним стражданням і переживанням, яких зазнав потерпілий у результаті заподіяння йому обвинуваченим тілесних ушкодження. Крім того, суд вважає, що притягнення винної особи до кримінальної відповідальності є уже частковим компенсуванням моральної шкоди.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінального провадженні відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не застосовувався і підстав для його застосування суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 349, 366-368, 371, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1360 (одна тисяча триста шістдесят) гривень.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди кошти в розмірі 5000 (п`ять тисячі) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення;

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1