УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/4324/24

22 листопада 2024 року

Костопільський районний суд Рівненської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в режимі відеоконференції в м.Костопіль клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу виді тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000135 від 30 січня 2024 року щодо ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України ,

за участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3 (дистанційно)

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Костопільського районного суду Рівненської області перебуває кримінальне провадження №0000135 від 30 січня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 Кримінального кодексу України.

Прокурор в кримінальному провадженні подав до суду клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання сторона обвинувачення посилається на те, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, а саме у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Крім цього, сторона обвинувачення посилається на наявність ризиків, якими обґрунтовується запропонований запобіжних захід, а саме: ризик переховуватись від суду, можливість перешкоджання кримінальному провадженню, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні прокурор клопотання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_3 підтримав з підстав зазначених в клопотанні.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, керуючись ст.ст.176-183 КПК України приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч.4 ст.176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим із прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Метою застосування запобіжного заходу є, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, в тому числі, забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, в тому числі, переховуватися від органів досудового розслідування та (або) суду.

Згідно ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є обов`язковою до застосування на території України, кожен має право на свободу та особисту недоторканість, нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Згідно із ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Так, на переконання суду на день розгляду клопотання ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, що підтверджується зібраними у ході досудового розслідування матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Також суд вважає обґрунтованими наведені прокурором ризики.

Так суд рахує доведеним прокурором існування ризику переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки у разі доведення винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину, останньому загрожує безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, а в умовах воєнного стану, який на теперішній час діє в Україні, ризик втечі лише збільшується. І хоч тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд погоджується з думкою прокурора, що обвинувачений ОСОБА_3 схильний продовжити кримінальне правопорушення, в якому останній обґрунтовано обвинувачується, або вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки у зв`язку із самовільним залишенням військової частини йому припинено виплату грошового забезпечення, він офіційно не працевлаштований, у нього відсутня можливість отримання будь-якого доходу, що вказує на існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Суд, рахує, що встановлені обставини по справі унеможливлюють застосування до обвинуваченого більш м`який захід забезпечення кримінального провадження, аніж запропонованого прокурором, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на які посилається сторона обвинувачення, або для застосування стосовно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, в судовому засіданні не встановлено.

Тобто встановлені обставини виправдовують подальше утримання останнього під вартою.

Відповідно до вимог п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суд також не вбачає можливості застосувати заставу, оскільки під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.407 Кримінального кодексу України.

Згідно ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.176, 177, 178, 183, 193,194, 196,197, 315 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Продовжити відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Чернівці, громадянина України, українця, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України, курсанта навчального взводу 4-ї навчальної роти 2-го навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата, раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, тобто до 17 січня 2025 року, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню і подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

СуддяОСОБА_1