Справа № 627/1104/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.12.2024с-ще Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Краснокутськ Харківської області клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ст.336 КК України,

у с т а н о в и в :

Згідно обвинувального акту органами досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в тому , що будучи військовозобов`язаним і придатним до військової служби , діючи умисно , усвідомлюючи свої дії , з метою ухилення від призову , у зв`язку з оголошенням загальної мобілізації та призовом на військову службу у Збройні Сили України по мобілізації , не маючи права на відстрочку , без поважних на це причин , 12.07.2024 відмовився від отримання та підписання повістки на відправку та безпідставно не прибув 13.07.2024, о 07 :00 , до ІНФОРМАЦІЯ_1 на військову службу під час мобілізації для подальшого направлення до місця проходження військової служби до команди НОМЕР_1 , внаслідок чого посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до указу Президента від 06.05.2024 № 272/2024 « Про продовження строку проведення загальної мобілізації » складений акт про те, що військовозобов`язаний рядовий запасу ОСОБА_4 відмовився від отримання повістки для призову на військову службу під час мобілізації та не прибув у доведений час та дату до відділу для відправки до команди НОМЕР_1 за призовом під час мобілізації , чим порушив порядок комплектування ЗСУ та вимоги ст.65 Конституції України , ст.1 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу» , п.3 ч.1 ст.22 Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію » .

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 органами досудового розслідування кваліфіковані за ст.336 КК України , тобто ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

До суду надійшло клопотання трудового колективу Приватної Агрофірми «Ватал» про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, у зв`язку з передачею його на поруки колективу підприємства ПА « Ватал» .

Клопотання обгрунтоване тим , що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин вперше , зазначений злочин не є тяжким , щиро розкаявся у вчиненому діянні , у зв`язку з чим на загальних зборах колективу працівників підприємства прийнято рішення про звернення до суду з проханням щодо передачі обвинуваченого на поруки колективу підприємства та відповідно звільнення від кримінальної відповідальності. Зі свого боку колектив підприємства зобов`язується здійснювати заходи виховного характеру , спрямовані на недопущення вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень , а також своєчасно повідомляти про обставини , які перешкоджають виконанню виховної функції.

Захисник обвинуваченого , адвокат ОСОБА_5 , та обвинувачений ОСОБА_4 підтримали подане клопотання та просять задовольнити за підставами, викладеними у ньому.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти клопотання трудового колективу , посилаючись на відсутність підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності . Просить в задоволенні клопотання відмовити .

Розглянувши клопотання , вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 КК України звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КК України особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Верховний Суд у постанові від 21.05.2024 (справа №443/1255/24) звернув увагу, що інститут звільнення особи від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації можна застосувати лише у разі встановлення усіх обов`язкових для подання відповідного клопотання умов, зокрема: 1) вчинення кримінально караного діяння вперше; 2) таке діяння є кримінальним правопорушенням відповідного ступеню тяжкості; 3) воно не є корупційним та не пов`язане з корупцією, а у разі порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, вчинене особою, яка керувала транспортними засобами не у стані будь-якого сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів; 4) наявне щире каяття особи.

Тобто однією з підстав такого звільнення є щире каяття особи, яке свідчить про її бажання спокутувати провину перед колективом та виправити свою поведінку. Також звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 47 КК України можливе лише за клопотанням колективу, членом якого є особа, про передачу її на поруки. Воно має бути оформлене протоколом загальних зборів колективу, який долучається до справи. До таких висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 25.05.2021 у справі № 464/4133/17.

Встановивши відсутність хоча б однієї із цих передумов, суди не вправі застосовувати ст. 47 КК України щодо обвинуваченої особи.

Згідно постанови Верховного суду від 12.11.2020 у справі № 495/5499/18 особу, яка не визнала себе винною у вчиненні злочину та не розкаялася, передавати на поруки неможна.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.01.2024 у справі № 283/2169/19 та у постанові від 15.11.2021 у справі № 199/6365/19, поняття «щире каяття» передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання.

Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Визнання об`єктивного розвитку подій автоматично не свідчить про щире каяття обвинуваченого, про відвертий осуд своєї поведінки і відповідне суб`єктивне ставлення до вчиненого.

Обвинувачений ОСОБА_4 перед розглядом клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності вказав, що вину визнає та щиро кається , однак на думку суду , висловлювання обвинуваченого , надані ним в ході судового розгляду про його щире каяття у скоєному, носить лише формальний характер. Інших обставин, які б давали підстави вважати про щире каяття ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому дій, не вбачається.

ОСОБА_4 жодних дій щодо реального виправлення ситуації, у тому числі і явки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для виконання свого обов`язку, не здійснив, а отже, пасивність такої поведінки в даному випадку дійсно суперечить поняттю щирого каяття.

Проте, як зазначалося вище, лише визнання вини обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення , не може свідчити про наявність у його діях такої обов`язкової умови для застосування вимог ст. 47 КК України як щире каяття.

Також, як зазначено у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2018 року у справі № 161/13242/16-к, передача особи на поруки є правом, а не обов`язком суду і є виправданою лише тоді, коли суд дійде висновку про те, що виправлення конкретної особи, яка вчинила злочин, є можливим без фактичного застосування до неї заходів кримінально-правової репресії. Приймаючи таке рішення, суд виходить також з думки потерпілого та інших учасників справи.

Проте, зважаючи, що судом не встановлено у діях обвинуваченого щирого каяття із вищенаведених мотивів та, враховуючи позицію прокурора щодо заперечення застосування до ОСОБА_4 звільнення від кримінальної відповідальності, а тому в задоволенні клопотання колективу підприємства слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 369, 370, 372, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити у клопотанні трудового колективу Приватної Агрофірми « Ватал» про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності , у зв`язку з передачею його на поруки трудовому колективу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в семиденний строк з дня оголошення ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1