Справа № 307/5220/24
Провадження № 1-кп/307/338/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2025 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому засіданні в приміщенні суду в місті Тячів матеріали кримінального провадження про обвинувачення: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого, одруженого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 в порушення вимог статтей 14, 15, 16, 16-1, 16-2, 18, 19 Кодексу України «Про надра», якими передбачено, що надра надаються у користування фізичним та юридичним особам, лише за наявності у них спеціального дозволу на користування надрами, статтями 50, 51 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», статтею 85 Водного кодексу України, а також за відсутності дозволу на проведення робіт (крім будівельних) на землях водного фонду, який відповідно до пунктом 7 статтею 14 Водного кодексу України видається на спеціальне водокористування, будівельні, днопоглиблювальні роботи, видобування піску і гравію, прокладання кабелів, трубопроводів та інших комунікацій на землях водного фонду, а також розробки та затвердження нормативів скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, порядок видачі якого затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 557 від 12 липня 2005 року «Про затвердження Порядку видачі дозволів на проведення робіт на землях водного фонду», здійснив незаконне видобування корисної копалини піщано-гравійної суміші відкритим способом за координатами 475613.6 N 235910.9 Е в урочищі «Фізеш», смт. Солотвино Тячівського району, Закарпатської області, де розташована земельна ділянка з кадастровим номером :02:005:0418, при наступних обставинах.

Зокрема, ОСОБА_6 упродовж періоду з 19.09.2023 по 18.10.2023, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх наслідки, достовірно знаючи, що в нього відсутні дозвільні документи для користування надрами загальнодержавного значення, а саме спеціальний дозвіл на користування надрами, використовуючи належний йому,екскаватор Jonuang з номерним позначенням НОМЕР_1 заводський номер 1420260 без д.н.з., здійснював незаконне видобування із земельної ділянки з кадастровим номером :02:005:0418, що розташована в урочищі«Фізеш», смт. Солотвино Тячівського району, Закарпатської області, піщано-гравійної суміші об?ємом 41.47 м', та подальше навантаження в кузов автомобіля марки КАМАЗ 5410 номерний знак НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_4 , з метою подальшого транспортування вищевказаної суміші за межі даної земельної ділянки, до моменту коли 18.10.2023 його дії були зупинені начальником Тячівського МУВГ ОСОБА_7 на місці незаконного видобування.

У відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 № 827 «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» видобута сипка суміші із земельної ділянки з кадастровим номером :02:005:0418, що розташована на території урочища«Фізеш», Солотвинської територіальної громади, Тячівського району,Закарпатської області, відноситься до піщано-гравійної сумішші та є корисними копалинами загальнодержавного значення.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України.

12 лютого 2025 року між прокурором відділу Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах відділу) Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_8 та ОСОБА_4 було укладену угоду про винуватість, згідно якої ОСОБА_4 визнав себе винним у інкримінованому кримінальному правопорушенні.

Згідно з умовами вказаної угоди, сторони угоди за взаємною згодою визначили вид та міру покарання, яке повинна понести обвинувачений у разі затвердження такої угоди, а саме за ч. 2 ст. 240 КК України у виді штрафу в сумі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 гривень.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про винуватість, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

Вирішуючи питання, щодо наявності підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та тяжких злочинів між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена угода про визнання винуватості.

Прокурор у судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про винуватість дотримані вимоги КК та КПК України, просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому, узгоджене в угоді покарання .

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні також просять зазначену угоду затвердити та призначити узгоджене ними покарання, при цьому обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення в обсязі підозри та дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання.

Кримінальне правопорушення за ст. 204 ч. 1 КК України, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до нетяжких злочинів. Узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами кримінального провадження є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому судом з`ясовано, що учасники процесу повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про винуватість, характер обвинувачення, цілком розуміють свої права, визначені ч.4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, також наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди відповідають вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд, враховуючи заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов до висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про винуватість.

Разом з цим, суд вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_4 слід стягнути в користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз в розмірі 17 038,80 грн.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності ст.100КПК України.

Керуючись ст.ст. 373,374, 474, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про винуватість, укладену 12 лютого 2025 року між прокурором відділу Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах відділу) Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_8 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України та призначити йому узгоджене угодою про визнання винуватості покарання:

- за ч. 2 ст. 240 КК України у виді штрафу в сумі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз в розмірі 17 038,80 грн.

Речові докази трактор без державного номерного знаку з надписом Jouang з номерним позначенням на кабіні JYL210E та 14 20 260, вантажний автомобіль марки «КАМАЗ», державний номерний знак НОМЕР_4 , повернути ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення засудженим та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1