КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/7558/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 листопада 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000534 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 листопада 2024 року задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про накладення арешту на майно, яке було вилучено 21.06.2024 в ході проведення обшуку нежилих приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, в рамках кримінального провадження №0000534 від 23.10.2023, повний перелік згідно резолютивної частини ухвали.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні клопотання прокурора.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що арештоване майно не відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Апелянт стверджує, що під час обшуку вилучено особисті грошові кошти, які належать ОСОБА_7 , в загальній сумі 2 000 000 гривень, які передано особисто ОСОБА_10 для здійснення обміну на валюту для оплати навчання її доньки за кордоном.

Звертає увагу, що під час проведення обшуку, слідчому надано відомості з Державного реєстру про походження грошових коштів за результатами здійснення ОСОБА_7 підприємницької діяльності та сплати з них усіх загальнообов`язкових податків.

Крім того, зазначає, що грошові кошти у розмірі 2 500 000 грн вилучено у ОСОБА_11 , який перебував у приміщенні під час проведення обшуку, однак ним повідомлено, що вказані грошові кошти отримано в борг від ОСОБА_8 , на підтвердження чого слідчому надано розписку від 20 червня 2024 року та податкові декларації платника єдиного податку ФОП ОСОБА_8 за 2023 рік та 1 квартал 2024 року.

Апелянт вважає, що клопотання прокурора не містить будь-яких фактичних даних, які б підтверджували той факт, що тимчасово вилучені грошові кошти є доказом у кримінальному провадженні, за фактом якого здійснюється досудове розслідування.

Звертає увагу, що вже тричі слідчий суддя скасовував арешт тимчасово вилучених грошових коштів у даному кримінальному провадженні.

Прокурор у судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомив та клопотань про відкладення судового засідання не подавав.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд за відсутності прокурора, який без поважних причин не прибув у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

З урахуванням наведеного, оскільки клопотання прокурора розглянуто слідчим суддею 07.11.2024 без виклику власників майна та їх захисника, копію повного тексту оскаржуваної ухвали адвокат ОСОБА_6 отримав 15.11.2024, а апеляційну скаргу подав до суду 15.11.2024, тому колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України, за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000554 від 23.10.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332 КК України за фактом незаконного переправлення осіб через державний кордон України, організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями, сприяння їх вчиненню порадами, вчинені щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, вчинені з корисливих мотивів.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в період часу з лютого 2022 року по теперішній час па території України та Республіки Молдова діє організована група осіб, яка взявши за основу своєї діяльності вчинення транскордонних злочинів, учасники якої мають чіткий розподіл ролей, здійснюють за грошову винагороду незаконне переправлення громадян України до Європейського союзу транзитом через Республіку Молдова.

Проведеними слідчими (розшуковими) діями встановлено, що за адресою: м.Київ, вул. Саксаганського, 89, знаходиться приміщення, яке підконтрольне учасникам організованої групи, через яке особи, які виявили намір незаконно перетнути державний кордон України, здійснювали перекази коштів за таку послугу.

21.06.2024 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 03.06.2024 проведено обшук групи нежитлових приміщень, а саме (№16а) площею 48,20 кв.м. (в літ. Б), (№15а, №22) площею 98,70 кв.м. (в літ. Б), (№27) площею 159,30 кв.м. (в літ. А), (№26) площею 115,60 кв.м. (літ. А) розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

За результатами обшуку з-поміж іншого вилучено майно, а саме: українська гривня номіналом 1000 грн. в кількості 216 купюр; українська гривня номіналом 500 грн в кількості 2406 купюр; українська гривня номіналом 200 грн. в кількості 481 купюр; українська гривня номіналом 50 грн. в кількості 145 купюр; українська гривня номіналом 20 гри. в кількості 709 купюр; українська гривня номіналом 10 гри. в кількості 5 купюр; українська гривня номіналом 5 гри. в кількості 2 купюри; долар США номіналом 100 доларів США в кількості 135 купюр; долар США номіналом 50 доларів США в кількості 61 купюр; долар США номіналом 20 доларів США в кількості 35 купюр; долар СІІІА номіналом 10 доларів СІІІА в кількості 42 купюри; долар США номіналом 5 доларів США в кількості 4 купюри; долар США номіналом 1 доларів США в кількості 2 купюри; євро номіналом 20 євро в кількості 73 купюр; євро номіналом 10 євро в кількості 62 купюр, а також з сумки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вилучено українську гривню номіналом 500 грн в кількості 5000 купюр.

21.06.2024 постановою слідчого СГ ГСУ НП України вилучені в ході обшуку грошові кошти визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0002192 від 23.11.2023.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07.11.2024 задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про накладення арешту на майно, яке було вилучено 21.06.2024 в ході проведення обшуку нежилих приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, в рамках кримінального провадження №0000534 від 23.10.2023, а саме на:

- українська гривня номіналом 1000 грн. в кількості 216 купюр, українська гривня номіналом 500 грн. в кількості 2406 купюр, українська гривня номіналом 200 грн. в кількості 481 купюр, українська гривня номіналом 50 грн. в кількості 145 купюр, українська гривня номіналом 20 грн. в кількості 709 купюр, українська гривня номіналом 10 грн. в кількості 5 купюр, українська гривня номіналом 5 грн. в кількості 2 купюри, долар США номіналом 100 доларів США в кількості 135 купюр, долар США номіналом 50 доларів США в кількості 61 купюр, долар США номіналом 20 доларів США в кількості 35 купюр, долар США номіналом 10 доларів США в кількості 42 купюри, долар США номіналом 5 доларів США в кількості 4 купюри, долар США номіналом 1 доларі в кількості 2 купюри, євро номіналом 20 євро в кількості 73 купюр, євро номіналом 10 євро в кількості 62 купюр, яке вилучено під час проведення обшуку в групі нежитлових приміщень, а саме (№16а) площею 48,20 кв./м. (в літ. Б), (№15а, №22) площею 98,70 кв./м. (в літ. Б), (№27) площею 159,30 кв./м. (в літ. А), (№26) площею 115,60 кв./м. (літ. А) розташованих за адресою: АДРЕСА_1,

- українську гривню номіналом 500 грн в кількості 5000 купюр, які вилучені під час цього ж обшуку з сумки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Задовольняючи клопотання прокурора, слідчий суддя виходив з достатності доказів, що вказують на наявність ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332 КК України, наявність даних про належність майна, на яке прокурор просить накласти арешт, з метою забезпечення збереження речових доказів, тому наявні передбачені ст. 170 КПК України підстави для накладення арешту на майно та заборони розпоряджатися та використовувати зазначене майно.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Так, згідно з ч. 1 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.

Приписами ч. 5, 7 ст. 237 КПК України визначено, що при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. При проведенні огляду уповноважують слідчого, прокурора оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. При цьому, такі речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Разом з тим, ч. 2 ст. 168 КПК України передбачає, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Так, у відповідності до ч. 3 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

У свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, до матеріалів клопотання долучено постанову слідчого слідчої групи Головного слідчого управління Національної поліції України старшого лейтенанта поліції ОСОБА_12 від 21.06.2024 про визнання вищевказаного майна речовими доказами у даному кримінальному провадженні (а.с.172-175).

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту та наклав арешт на тимчасово вилучені грошові кошти, з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання щодо накладення арешту на вилучені грошові кошти, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна, може призвести до його приховування, пошкодження, знищення чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вказане майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Твердження представника апелянтів щодо законності походження арештованих грошових коштів, оцінюються колегією суддів критично, оскільки не спростовують правильність висновків слідчого судді про необхідність накладення арешту під час проведення досудового розслідування та підлягають встановленню і перевірці у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Доводи апелянта про невідповідність вилучених грошових коштів критеріям речових доказів є безпідставними, оскільки встановлені слідчим суддею фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вищевказане вилучене майно може містити відомості, які можуть бути використані як докази факту та обставин вчинення кримінального правопорушення, а отже відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст.98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речових доказів з метою збереження.

Доводи апелянта про те, що слідчий суддя вже тричі скасовував арешт тимчасово вилучених грошових коштів у даному кримінальному провадженні, не спростовують правильність висновків слідчого судді на даному етапі досудового розслідування кримінального провадження щодо необхідності арешту вищевказаного майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Інші, зазначені в апеляційній скарзі, доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Поновити адвокату ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 листопада 2024 року.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 листопада 2024 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_13

Судді:

ОСОБА_14