Провадження по справі 1-в/635/852/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року с-ще Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у зв`язку з набранням чинності Законом України №3886- ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів»,-

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у зв`язку з набранням чинності Законом України №3886- ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Від засудженого ОСОБА_3 до суду надійшла заява про розгляд клопотання без його участі.

Представник ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)» в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

Прокурор подав заяву, в якій зазначив, що проти задоволення клопотання засудженого не заперечує, просив розглядати за його відсутності.

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання, не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року, а саме у 2024 році - 3028 грн, у 2023 -2684 грн, у 2022 - 2481 грн, у 2021 році - 2270 грн, у 2020 році - 2102 грн., у 2019 1921 грн., у 2018 1762 грн. та віднесено до дрібних крадіжок, за які передбачено адміністративну, а не кримінальну відповідальність.

Судовим розглядом встановлено, що засуджений ОСОБА_3 відбуває покарання у Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)» за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2019 року.

Вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2019 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання: за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України у виді одного року позбавлення волі; за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у виді трьох років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 185 КК України у виді двох років позбавлення волі.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань, до призначеного покарання частково приєднати покарання, невідбуте за вироком Київського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2018 року і остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді п`яти років шести місяців позбавлення волі.

Цим вироком ОСОБА_3 засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України за вчинення 11.03.2019 злочину, яким могли бути завдані збитки у сумі 246,56 грн, за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України за вчинення 02.07.2019 злочину, яким могли бути завдані збитки у сумі 400 грн, за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України за вчинення 05.08.2019 злочину, яким могли бути завдані збитки у сумі 420 грн, тобто розмір викраденого складає суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (станом на 01.01.2019 1921 грн)

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2018 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено узгоджене сторонами покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.У відповідності до ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного за даним вироком покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки.У відповідності до ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_3 в період іспитового строку: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст.3, ч. 2 ст.4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Вказане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Таким чином, кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, за вчинення якого яких ОСОБА_3 був засуджений вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2019 року, наразі не можуть вважатися кримінально караними правопорушеннями, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений, не перевищує граничної вартості майна, за заволодіння яким наразі передбачено саме кримінальну відповідальність 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У зв`язку із зазначеним, оскільки кримінальна караність діяння, за вчинення якого засуджено ОСОБА_3 , усунута, суд приходить до висновку про те, що на підставі ч.2 ст.74 КК України засудженого необхідно звільнити від призначеного покарання за передбачені ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, України, що призначене вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2019 року.

Водночас, за вироком Київського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2018 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України , яке є кримінально-караним діянням, з огляду на що за цим вироком ОСОБА_3 слід вважати засудженим за ч. 1 ст. 263 КК України та вказаний вирок підлягає до самостійного виконання.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 5, 74 КК України, статтями 537, 539 КПК України, Законом України від 18 липня 2024 року №3886-IX "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів", ч.5 підрозділом 1 Розділу ХХПодаткового кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

На підставі ч. 2 ст.74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного йому вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2019 року за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Виключити з резолютивної частини вироку Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2019 року посилання на ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України при призначенні остаточного покарання.

Вважати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що засуджений вироком Київського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2018 року, за ч. 1 ст. 263 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.У відповідності до ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного за даним вироком покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки. У відповідності до ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_3 в період іспитового строку: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2018 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 засудженого за ч.1 ст.263, ст.75 КК України виконувати самостійно.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала суду не набрала законної сили.

Суддя ОСОБА_1