ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1525/25 Справа № 192/3401/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого

в режимі відеоконференції ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2025 року, якою звільнено ОСОБА_7 від покарання, призначеного вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2019 року за ч. 3 ст. 185 КК України за епізодом крадіжки майна 31 травня 2019 року на суму 255,80 грн., у зв`язку з усуненням караності діяння,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2025 року звільнено ОСОБА_7 від покарання, призначеного вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2019 року за ч. 3 ст. 185 КК України за епізодом крадіжки майна 31 травня 2019 року на суму 255,80 грн., у зв`язку з усуненням караності діяння.

Суд першої інстанції своє рішення обгрунтував тим, що 08 липня 2019 року вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_7 був засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, призначено остаточне покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки. Згідно з вироком ОСОБА_7 31 травня 2019 року вчинив крадіжку на суму 255,80 грн. та 05 червня 2019 року замах на крадіжку майна на суму 2199,45 грн. Суд першої інстанції також зазначив, що 18 червня 2020 року вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднане невідбуте покарання за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2019 року, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 6 (шість) років. Суд першої інстанції зробив висновок, що ОСОБА_7 вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2019 року був засуджений за діяння, караність якого законом усунена, а саме крадіжку майна на суму 255,80 грн., тобто суму, яка не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тому останній підлягає звільненню від покарання, призначеного цим вироком за вказане кримінальне правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, ухвалити нову, якою негайно звільнити звільнити його від покарання за ч. 3 ст. 185, ч.3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України. Пом`якшити йому вирок строком на один рік.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що він підлягає звільненню від покарання за ч. 3 ст. 185 КК України та за вироком від 31 травня 2019 року за ч. 3 ст. 185, ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України в частині замаху на викрадення чужого майна, що було повернуто потерпілому на суму 2199, 45 грн, враховуючи відсотки (ПДВ), що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму на 01 січня звітного року. Вказав, що він незаконно вимушений відбувати покарання за ч. 3 ст. 185, ст. 15 ч.3 ст. 185, ст. 71 КК України, оскільки йому було додано до основного покарання один рік позбавлення волі.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні засуджений підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.

Прокурор під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судом першої інстанції інстанції не додержано вказаних вимог закону та допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до ч. 1 ст.413 КПК України тягне зміну судового рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За частиною 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип неявно гарантований і ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

За приписами ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів від 18 липня 2024 року №3886-IX (далі - Закон №3886-IX).

Вказаним Законом №3886-IX внесені зміни у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якими підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Отже, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд враховує висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладений у постанові від 07 жовтня 2024 року у справі №278/1566/21, провадження №51-2555кмо24, відповідно до якого Закон № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2019 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань призначено остаточне покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки. Згідно з вказаним вироком ОСОБА_7 31 травня 2019 року вчинив крадіжку на суму 255,80 грн та 05 червня 2019 року замах на крадіжку майна на суму 2199,45 грн.

18 червня 2020 року вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднане невідбуте покарання за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2019 року, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 6 (шість) років.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатної особи в розрахунку на місяць встановлений у розмірі 1921 грн., отже сума податкової пільги складає 960,50 грн., а 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з огляду на податкову соціальну пільгу 1921 грн. (960,50 грн х 2).

Тобто, вартість майна, на викрадення якого ОСОБА_7 вчинив замах 05 червня 2019 року, була більшою 2-х неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Натомість, вартість майна, викраденого ОСОБА_7 31 травня 2019 року, була меншою, ніж 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

З огляду на те, що вартість майна, яким заволодів ОСОБА_7 за ч.3 ст. 185 КК України згідно з вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2019 року, на час вчинення діяння не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що до цього діяння має застосуватися положення ст. 5 КК України, оскільки це діяння не є кримінально караним та не підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 74 КК Укрвїни особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Суд першої інстанції, враховуючи вищевикладене та вимоги ч. 2 ст. 74 КК України, обґрунтовано звільнив засудженого ОСОБА_7 від призначеного покарання за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2019 року за ч.3 ст. 185 КК України за епізодом крадіжки майна 31 травня 2019 року на суму 255,80 грн.

Разом з тим, згідно з вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2019 року ОСОБА_7 вчинив 05 червня 2019 року замах на крадіжку на суму 2199,45 грн., яка перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тому апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що вчинене ним діяння є кримінально караним і підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

Разом з тим, з оскарженого рішення суду першої інстанції інстанції вбачається, що хоча судом і правильно було звільнено засудженого ОСОБА_7 від покарання, призначеного вироком Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 08 липня 2019 року за ч. 3 ст. 185 КК України за епізодом крадіжки майна 31 травня 2019 року, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України у зв`язку із усуненням караності вчиненого діяння, проте, суд першої інстанції не виключив з вироку Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2019 року посилання суду на призначення ОСОБА_7 остаточного покарання, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.

Так, вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2019 року щодо ОСОБА_7 не скасовувався та не змінювався, він набрав чинності і своєю резолютивною частиною передбачає призначення покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі, а також на підставі ст. 75 КК України звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, із покладенням на нього на підставі п.п. 1, 2, ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України відповідних обов`язків.

Тому суд першої інстанції в оскарженій ухвалі, звільняючи засудженого ОСОБА_7 від покарання, призначеного вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2019 року за ч. 3 ст. 185 КК України за епізодом крадіжки майна 31 травня 2019 року на суму 255,80 грн., у зв`язку з усуненням караності діяння, незаконно не зазначив, що ОСОБА_7 слід вважати засудженим за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2019 року за вчинення 05 червня 2019 року кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки із звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, тим самим погіршивши становище засудженого без наявних до те підстав, не застосувавши кримінальний закон, який підлягав застосуванню.

З огляду на викладене, апеляційним судом не встановлено підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого, однак апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає зміні в її резолютивній частині.

Керуючись статтями 74, 404, 405, 407, 539 КПК, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Резолютивну частину ухвали Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 викласти наступним чином:

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_7 від покарання, призначеного вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2019 року за ч. 3 ст. 185 КК України за епізодом крадіжки майна 31 травня 2019 року на суму 255,80 грн., у зв`язку з усуненням караності діяння.

Виключити з вироку Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2019 року посилання суду на призначення ОСОБА_7 остаточного покарання, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2019 року за вчинення 05 червня 2019 року кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4