Справа № 745/520/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/265/25
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

23 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника - адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові, одночасно в режимі відео конференції із Сосницьким районним судом, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Сосницького районного суду Чернігівської області від 07 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч.ч.2,3 ст. 307, ч.1 ст. 317 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт. Бабаї Харківського району та області, громадянину України, з базовою освітою, неодруженому, який має двох неповнолітніх дітей, фактично проживаючому по АДРЕСА_1 , непрацюючому, раніше судимому, продовжені строки тримання під вартою на 60 днів, а саме до 07 березня 2025 року.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції зважив ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, ризики переховування від суду та можливість вчиняти інші кримінальні правопорушення, які продовжують існувати на даний час, а тому дійшов висновку про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою визначити розмір застави, що не перевищує 80 прожиткових мінімумів доходів громадян.

Обґрунтовуючи свою позицію обвинувачений посилаючись на ряд рішень ЄСПЛ, вказує, що навіть за наявності у суду та сторони обвинувачення певних підстав посилатися на ризики, наявність яких можна уникнути більш м`якими запобіжними заходами, суд має розглянути таку можливість, чого в даному випадку зроблено не було.

Крім того, вважає, що визначений судом розмір застави суперечить положенням ч. 5 ст. 182 КПК України, оскільки судом не наведено виключного випадку, який би дозволяв збільшити граничний розмір застави у три рази, в порівнянні з гранично допустимим, передбаченим КПК України.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили визначити обвинуваченому заставу у розмірі, що не перевищує вісімдесят прожиткових мінімумів для працездатних осіб з підстав зазначених в апеляційній скарзі, прокурора, який з доводами сторони захисту не погодився, вважав ухвалу суду цілком обґрунтованою, оскільки ризики є обґрунтованими, а підстави для застосування альтернативного запобіжного заходу відсутні, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

З наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що у провадженні Сосницького районного суду Чернігівської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000169 від 29.06.2023, за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 263, ч. 2, 3 ст. 307, ч. 1 ст. 317 КК України, ОСОБА_9 за ч. 2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 263, ч. 2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_11 за ч. 3 ст. 307 КК України.

28 лютого 2024 року до ОСОБА_6 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з який в подальшому продовжувався, останній раз до 18 січня 2025 року.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Цією ж нормою на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, що узгоджується з вимогами ч.5 ст.9 КПК України.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує подані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку судового розгляду і тримання особи під вартою, чи не допущено безпідставного тривалого судового розгляду, інші обставини, що вплинули на невиправдано тривале тримання особи під вартою, чи не з`явилися до моменту розгляду подання причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший передбачений законом запобіжний захід, тощо.

Вирішуючи питання продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до відповідних висновків.

Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися і виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, натомість обвинуваченим ОСОБА_6 даних, які б свідчили про відсутність цих ризиків в апеляційній скарзі не наведено.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Ризик, це завжди ймовірність настання того чи іншого факту, тому твердження обвинуваченого про недоведеність ризиків є безпідставним. Адже, у разі настання будь-якого з вказаних у клопотанні ризиків, це вже буде неналежна процесуальна поведінка обвинуваченого.

Колегія суддів приймає до уваги, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за найтяжче з яких передбачене покарання до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна. При цьому, кримінальні правопорушення були вчинені за попередньою змовою групою осіб, з метою збуту та полягали у збуті психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), психотропної речовини, обіг якої обмежено амфетаміну, у великих розмірах, тобто психотропних речовин, які становлять суспільну небезпеку для громадян.

На час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді, отже, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, з урахуванням встановлених у кримінальному провадженні обставин, має місце обґрунтованість твердження сторони обвинувачення про існування ризиків ухилення ОСОБА_6 від явки до суду та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

У даному кримінальному провадженні предметом вчинення кримінальних правопорушень є особливо небезпечні психотропні речовини в особливо великих розмірах та зброя, що підвищує ризик втечі обвинуваченого настільки, що йому неможливо буде запобігти шляхом обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу. При цьому, стадія судового розгляду вказує на передчасність такого рішення, з огляду на тяжкість обвинувачення та наявність встановлених ризиків.

Твердження апелянта про визначення розміру застави, який не відповідає положенням ч.5 ст. 182 КПК України, а тому є всі підстави для його зменшення до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не заслуговує на увагу, оскільки оскаржуваною ухвалою суду взагалі застава, як альтернативний запобіжний захід не визначалася, що відповідає положенням п.5 ч.4 ст. 183 КПК України, де зазначено, що суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції перевірив обґрунтованість клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 та належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-406, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Сосницького районного суду Чернігівської області від 07 січня 2025 року про продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14