ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/669/25 Справа № 207/4629/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0001695 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 21 жовтня 2024 року, ухвалений стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, маючого середню-спеціальну освіту, працюючого слюсарем-складальником м-к в ПраТ «Дніпрополімермаш» та слюсарем-інструментальником медичного обладнання в ТОВ «АйБіЕм Технолоджи», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 21 жовтня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

На підставі п. п. 1, 2 ч.1 п.2 ч.3 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_9 з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Окрім того судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Так, 06.12.2023 року близько 06.50 годин водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ 1102» р.н. НОМЕР_1 , рухався в Південному районі міста Кам`янського по вулиці Дорожній з боку проспекту Конституції в напрямку вулиці Михайла Грушевського.

Під час руху ОСОБА_7 , керуючи вищевказаним автомобілем, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, не обрав безпечну швидкість руху, при якій він мав би можливість постійно контролювати рух керуємого ним автомобіля і безпечно керувати ним, не впорався з керуванням, внаслідок чого втратив контроль над керуванням транспортним засобом, допустив виїзд автомобіля за межі проїзної частини праворуч та, в районі АЗС «Восток-Газ», скоїв наїзд на заправну колонку.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру даного автомобіля ОСОБА_10 заподіяно тілесне ушкодження у вигляді сполученої травми тіла з відкритою проникаючою черепно-мозковою травмою з оскольчастим переломом скроневої кістки ліворуч, пневмоцефалією невеликого об`єму, забоєм головного мозку 1 ступеню, скальпованою раною лівої скронево-тім`яної-потиличної ділянки голови, з гематомою голови ліворуч; з закритою тупою травмою шиї з закритими переломами зуба та дужок другого шийного хребця (С2), закритими переломами дужок тіл хребців четвертого шийного (С4) та шостого шийного (С6) хребців справа; з закритою травмою грудної клітини з закритими переломами 4-5 ребер по передньої пахвовій лінії зліва, 8-9 ребер по паравертебральній лінії зліва, закритим оскольчастим переломом лівої ключиці в середній треті, компресійними переломами тіл хребців другого грудного хребця (Тh2); одинадцятого грудного хребця (Тh11), закритим переломом остистого відростка тіла другого грудного хребця (Тh2), що супроводжувалась лівобічним пневмотораксом, явищами шокових легень - відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, по ознаці небезпеки для життя, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом закінчуються чи можуть закінчитися смертю.

Порушення Правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «ЗАЗ 1102» р.н. НОМЕР_1 , не виконав вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, який свідчить:

- п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»,- невиконання якого знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали, оскільки зазначене порушення безпосередньо спричинило настання даної події.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника обласної прокуратури просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Відповідно до п. п. 1, 2 ч.1 п.2 ч.3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор вказує, що суд в порушення вимог ст. 75, 77 КК України, звільнив ОСОБА_7 від відбування з випробуванням не лише від основного покарання а й від додаткового, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, через його неправильне тлумачення, яке суперечить його точному змісту.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу першого заступника керівника обласної прокуратури та з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, вирок суду скасувати в частині призначення покарання та ухвалити в цій частині новий вирок.

Обвинувачений в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав вирок суду законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просив залишити його без змін.

Потерпіла, належним чином повідомлена про час, дату та місце апеляційного перегляду, до зали суду не з`явилася, заяв та клопотань про відкладення не подавала.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів провадження, висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги першого заступника керівника обласної прокуратури про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, суд вважає, що вони є обґрунтованими.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що цих вимог закону судом дотримано не було.

Так, статтею 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ст. 77 КК України, У разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу, позбавлення державної нагороди України.

З нормативного розуміння наведених вимог закону вбачається що частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

Аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд у постанові від 02 вересня 2020 року справа № 761/22398/17, провадження № 51-673 км 20.

З матеріалів кримінального провадження видно, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення який є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вчинив злочин з необережності, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, одружений, працює де характеризується позитивно, відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність тих, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, та дійшов висновку, що покарання у виді позбавлення волі, з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, в межах санкції статті, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведеного у сукупності, суд також прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання, та, на підставі ст. 75 КК України, звільнив обвинуваченого від його відбування з випробуванням з іспитовим строком.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду, що з урахуванням наведених обставин саме такий вид основного та додаткового покарання, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, буде достатнім та необхідним для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, рішення суду першої інстанції про можливість звільнення на підставі ст. 75 КК України від призначеного додаткового покарання є безпідставним та не ґрунтується на вищевказаних вимогах закону, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги першого заступника керівника обласної прокуратури є обгрунтованими.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 413, п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає в неправильному тлумаченні закону, яке суперечить його точному змісту.

Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Отже, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора та приходить до висновку про необхідність її задоволення та скасування вироку щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку, у відповідності з вимогами ст. 420 КПК України.

Керуючись ст. 404, 407, 409, 414, 420 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 21 жовтня 2024 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

На підставі п. п. 1, 2 ч.1 п.2 ч.3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4