Справа № 509/5436/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року с-ще Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000809 від 12.11.2022 року з обвинувальним актом за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеса, громадянина України, українця за національністю, з середньою освітою, не одруженого, не має на утриманні малолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 19.09.2023 року Суворовським районним судом м.Одеса за ст.185 ч.4 КК України до п`яти років позбавлення волі, відповідно до ст.ст.71, 78 КК України частково приєднано покарання за попереднім вироком суду та остаточно визначено 5 років 2 місяця позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.4 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачуються в тому, що він, в умовах військового стану, 11.11.2022 року, приблизно о 13 год. 30 хв., більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, знаходячись у будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, впевнившись, що його дії залишаться непоміченими для сторонніх осіб, повторно, таємно, шляхом вільного доступу викрав велосипед марки «PROFI» моделі «Тор Grade», бірюзового кольору, вартістю 1000 гривень, який знаходився біля квартири АДРЕСА_3 , на 15 поверсі вищевказаного будинку та належить ОСОБА_6 .

Після цього ОСОБА_5 з викраденим велосипедом з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_6 матеріальні збитки на суму 1000 гривень 00 копійок.

Зазначені умисні дії ОСОБА_5 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.4 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні 26.02.2025 року захисник обвинуваченого звернувся до суду з клопотанням про закриття кримінального провадження у зв`язку з декриміналізацією правопорушення та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності згідно приписів п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, яке було підтримано обвинуваченим.

Прокурор проти задоволення клопотання не заперечує.

Потерпіла в судове засідання не з`явилась, але звернулась до суду з заявою, відповідно до якої просила розглянути кримінальне провадження у її відсутність.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню, з наступних підставах.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX (далі Закон №3886-ІХ), який набрав чинності 09.08.2024 року, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (тобто, до 2481 грн. - станом на день вчинення кримінального правопорушення) є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст.51 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Тобто, з 09.08.2024 змінився «розмір крадіжки», який визначає кримінальну відповідальність за такі дії (станом на 11.11.2022 року для кримінальної відповідальності необхідно щоб вартість викраденого майна перевищувала 2481,00 грн.).

Таким чином, внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Як зазначалось вище, згідно з обвинувальним актом ОСОБА_5 інкримінується вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки) 11.11.2022 року на загальну суму 1000 грн.

Пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до ч.3 ст.479-2 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Суд вважає, що оскільки Законом №3886-ІХ підвищилась межа, з якої настає кримінальна відповідальність за крадіжку, обвинувачений ОСОБА_5 не заперечує проти закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, то у даному випадку суд зобов`язаний закрити кримінальне провадження з цієї підстави.

Крім того, про прийняте судове рішення слід повідомити відповідний орган поліції для подальшого вирішення питання про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності.

Запобіжний захід не застосовувався.

Що стосується процесуальних витрат, суд вважає, що процесуальні витрати розподілу не підлягають з огляду на наступне.

Статтею 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються з:

1) витрат на правову допомогу;

2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження;

3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів;

4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Усталеною судовою практикою визначено, що процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Частиною 2 ст.124 КПК України визначено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

У свою чергу ч.1 ст.126 КПК України закріплює, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Колегія суддів Верховного Суду України у своїй ухвалі від 23.02.2022 року (справа №203/241/17, провадження № 51-4251км21) зазначила:

«1) Чинний КПК чітко передбачає в ч.2 ст.122, що процесуальні витрати «суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта» «у разі ухвалення обвинувального вироку» (тобто, коли особу за результатами відповідного судового розгляду судом визнано винуватою). Проте кримінальний процесуальний закон не містить жодних норм, які б визначали за яких умов і в які саме процесуальні витрати мають бути покладені на підозрюваного чи обвинуваченого у разі закриття кримінального провадження. При цьому слід брати до уваги те, що кримінальне провадження може бути закрите з різних підстав, крім того у кримінальному провадженні можуть бути різні процесуальні витрати (наприклад, понесені державою, зокрема, на залучення експерта, або потерпілою особою чи іншим учасником, зокрема, на правову допомогу тощо). За таких обставин підхід, який допускає можливість стягнення з підозрюваного чи обвинуваченого процесуальних витрат у разі закриття кримінального провадження з тих чи інших підстав, буде завжди поєднаний із порушенням принципу правової визначеності, оскільки особа не зможе адекватно передбачати, чи буде таке рішення ухвалено в його конкретній ситуації. Отже, дотримання принципу правової визначеності може бути забезпечене або в разі, якщо судова практика дотримуватиметься підходу, відповідно до якого стягнення процесуальних витрат (особливо тих, що понесені державою) з підозрюваного, обвинуваченого в разі закриття кримінального провадження є неможливим до внесення відповідних змін до законодавства, або принаймні, якщо об`єднана палата сформулює чіткі та передбачувані критерії, які мають братися до уваги судами при ухваленні рішення про стягнення таких витрат».

Враховуючи зазначену правову позицію, суд вважає, що процесуальні витрати в зв`язку закриттям кримінального провадження стягненню з обвинуваченої не підлягають, а витрати на залучення експертів підлягають віднесенню на рахунок Держави.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням підлягає залишенню без розгляду з роз`ясненням позивачу права пред`явити цивільний позов в порядку цивільного судочинства

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст.100 КПК України.

Керуючись п.4-1 ч.1 ст.284, ст.ст.372, 479-2 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Кримінальне провадження №0000809 від 12.11.2022 року з обвинувальним актом за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.4 КК України, закрити на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України, а саме: у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Речовий доказ, ДВД диск з відеозаписом зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати на залучення експертів віднести на рахунок Держави.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням залишити без розгляду з роз`ясненням позивачу права пред`явити цивільний позов в порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали після набрання нею законної сили надіслати до відповідного органу поліції для подальшого вирішення питання про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1