ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 486/2067/23

Провадження № 1-кп/486/79/2025

08 квітня 2025 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Південноукраїнську Миколаївської області матеріали кримінального провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семенівка Арбузинського району Миколаївської області, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, з середньою освітою, інвалідності не має, не є учасником бойових дій, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу по мобілізації на посаді водія роти ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший матрос»,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України

В С Т А Н О В И В:

Під час досудового розслідування встановлено, що 01.07.2022 року ОСОБА_8 було призвано на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

У відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.07.2022 року № 171 солдата ОСОБА_8 призначено на посаду оператора військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення, та визначено таким, що справи та посаду прийняв, і приступив до виконання службових обов`язків за посадою шпк «солдат».

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.12.2022 року № 139-РС солдата ОСОБА_8 призначено на посаду водія-радіотелефоніста відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів роти ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_1 , та визначено таким, що справи та посаду прийняв, і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, шпк «матрос».

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.10.2023 року № 311 солдата ОСОБА_8 призначено на посаду водія роти ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_1 , та визначено таким, що справи та посаду прийняв, і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, шпк «старший матрос».

Пунктом 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Отже, з 01.07.2022 року, а саме з моменту відправлення ОСОБА_8 у військову частину НОМЕР_1 із територіального центру комплектування та соціальної підтримки, останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Таким чином, на момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 мав статус військовослужбовця по мобілізації.

Досудовим розслідування встановлено, що 15.22.2023 року близько 14:00 годин, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 перебуваючи біля банкомату «Приват банку» за адресою: Миколаївська область, Вознесенський район, м. Южноукраїнськ, пр-т Незалежності, 37, помітив в банкоматі картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_10 , яку останній з власної необережності забув у вказаному банкоматі.

В той момент у ОСОБА_8 виник протиправний умисел, направлений на таємне викрадення вказаної картки, з корисливих спонукань, з метою подальшого викрадення грошових коштів із вказаної банківської картки. Тоді останній, реалізуючи свій протиправний умисел та діючи умисно, усвідомлюючи протиправність та караність своїх дій, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою власного матеріального збагачення, діючи таємно, ОСОБА_8 шляхом вільного доступу викрав з банкомату «Приват банку» офіційний документ - банківську картку AT «Ощадбанк» № НОМЕР_2 , відкриту на ім`я ОСОБА_10 , не вживши заходів, направлених на повернення чужого майна власнику, та залишивши її у власному володінні, при цьому маючи реальну можливість розпоряджатись викраденим.

Таким чином, ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, а саме: будучи військовослужбовцем по мобілізації та проходячи військову службу на посаді водія роти ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_1 , викрадення офіційного документу (банківську картку), вчинене з корисливих мотивів.

Вказані обставини встановлені органом досудового розслідування та не оспорюються учасниками судового провадження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаюється, просить суворо не карати, а також зазначив, що проходить військову службу. Дав показання суду про те, що дійсно вчинив описане в обвинувальному акті кримінальне правопорушення, у спосіб, час та місці зазначеному в обвинуваченні.

Потерпілий ОСОБА_10 до суду не з`явився, проте у підготовчому судовому засіданні зазначив, що в нього відсутні претензії до обвинуваченого, оскільки останній відшкодував йому завдану шкоду та просив суворо не карати обвинуваченого.

Захисник ОСОБА_9 у судовому засіданні зазначає, що обставини справи встановлені вірно, не заперечує того, що вони відповідають описаному в обвинувальному акті кримінального правопорушення, у спосіб, час та місці зазначеному в обвинуваченні ОСОБА_8 . Просить суд врахувати щире каяття обвинуваченого та визнання вини в скоєному кримінального правопорушення, а також те, що останній на обліку у лікаря психіатра не перебуває, є такою особою, яка раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності, так як він ще є військовослужбовцем, та що потерпілий не має претензій до обвинуваченого, а тому враховуючи всі ці обставини вважає, що буде вірним і справедливим видом покарання та достатнім для його виправлення, у вигляді штрафу.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_7 прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин. Однак, під час судових дебатів прокурор ОСОБА_6 просив суд, врахувати тяжкість вчинення кримінального правопорушення, окрім того, особу обвинуваченого, який кримінальне правопорушення визнав у повному обсязі, так як підтвердив і потерпілий, що обвинувачений намагався відшкодувати моральну шкоду внаслідок вчинення зазначеного кримінального правопорушення, окрім цього є особою, яка раніше не судима та є військовослужбовцем ЗСУ призваний під час мобілізації, також врахувати наявність обставин, що пом`якшують покарання це щире каяття, яке зазначено і в обвинувальному акті, також відсутність обставин що обтяжують покарання, а тому визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 357 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу і вирішити питання про речові докази.

Заслухавши думку учасників судового провадження, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, піддавши їх оцінці, суд приходить до переконання, що своїми умисними діями, які виразились у викраденні офіційних документів, вчиненому з корисливих мотивів, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України.

Частиною 1 статті 357 КК України передбачено кримінальну відповідальність за викрадення, привласнення, вимагання офіційних документів, штампів чи печаток або заволодіння ними шляхом шахрайства чи зловживання особи своїм службовим становищем, а так само їх умисне знищення, пошкодження чи приховування, а також здійснення таких самих дій відносно приватних документів, що знаходяться на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності, вчинене з корисливих мотивів або в інших особистих інтересах.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання ст. 67 КК України, відсутні.

Крім цього, при призначенні покарання судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_8 , раніше до кримінальної відповідальності не притягався, військовослужбовець ЗСУ, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, визнав встановленні досудовим розслідуванням обставини, беззаперечно визнав вину у вчинені кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 357 КК України, щире каяття, а також відшкодування потерпілому завданої шкоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_8 , суд враховує, що вчинене, відповідно до ст. 12 КК України, є кримінальними проступками, характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд приходить до висновку, що для досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, а саме виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень є необхідним та достатнім призначити покарання у виді штрафу.

Санкція ч.1 ст. 357 КК України, передбачає покарання у виді штрафу штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційним наглядом на строк до трьох років, або обмеженням волі на той самий строк.

Враховуючи викладене, суд вважає, за можливе призначити ОСОБА_8 покарання, пов`язане з грошовим стягненням в межах санкції ч.1 ст. 357 КК України, що буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

На думку суду, призначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення нових правопорушень і не буде становити особистий надмірний тягар для особи. Таке покарання буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

Встановлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає, з огляду на відсутність таких клопотань в учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 22, 26, 100, 373-374, 381-383, 394, 395 КПК України, ст.ст. 12, 50, 65, 66, 67, 357 КК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень в дохід держави.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Речові докази, а саме: диск для лазерних систем зчитування типу «DVD-R 4.7 GB» на якому міститься відеозапис з камери відеоспостереження із вчиненням кримінального правопорушення, зберігається при матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження №0000140.

Речові докази: банківську карту банку АТ «Ощад Банку» № НОМЕР_2 , яка повернута потерпілому ОСОБА_10 , залишити в останнього.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Миколаївського апеляційного суду через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до ч. 7 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя Южноукраїнського

міського суду ОСОБА_1