УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2024 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000006 від 07.08.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з поданого клопотання, Одеською обласною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000006 від 07.08.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 212 КК України.

До Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про те, що невстановлені громадяни, використовуючи підконтрольні їм підприємства разом з іншими невстановленими службовими особами підприємств вчинили дії, направлені на умисне ухилення від сплати податків, що призвело до ненадходження до бюджету податку на додану вартість в особливо великих розмірах.

При цьому, відповідно наявних матеріалів кримінального провадження, встановлено, що фактично ПММ, які відповідно до податкових накладних реалізовано ряду підприємств на території України, реалізується за готівкові кошти оптом та в роздріб невстановленому колу осіб.

Також під час досудового розслідування встановлено, що на території Білгород-Дністровського району Одеської області невстановлені особи здійснюють незаконне зберігання з метою збуту, незаконне транспортування з метою збуту а також незаконний збут підакцизних товарів без дозвільних документів.

Так, встановлено, що до вчинення вищевказаного кримінального провадження причетні громадяни: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та його брат ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які разом з іншими невстановленими особами імовірно здійснюють незаконне придбання з метою збуту, зберігання та транспортування з цією ж метою, а також збут незаконно виготовленого пального.

В ході досудового розслідування у період часу з 19.11.2024 року по 21.11.2024 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлові приміщення в межах географічних координат: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; НОМЕР_5 , НОМЕР_6 ; НОМЕР_7 , НОМЕР_8 .

За результатами проведеного обшуку виявлено та вилучено майно, а саме:

1. блокнот з чорновими записами 1 од.;

2. ТТН 8 од.;

3. аркуш формату А4 1 од.;

4. чек Фоп ОСОБА_6 1 од.;

5. відеореєстратор «ALHUA», S/N 7H08621PAZB17D3;

6. автоматичний пістолет для подачі палива, фільтр та пульт увімкнення по 1 одиниці;

7. міні АЗС-насос з автоматичним пістолетом 2 од.;

8. помпи для перекачування пального 2 од.;

9. дизельне паливо об`ємом 7000 л.;

10. бензин об`ємом 2100 л.

В подальшому, вищевказане майно було визнано речовими доказами в рамках кримінального провадження, про що було винесено відповідну постанову.

Оскільки у органу досудового розслідування є достатні підстави, що вилучене під час обшуку майно може зберігати у собі сліди вчинення кримінального правопорушення, з метою забезпечення збереження вилученого майна, прокурор звертається до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

Прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 подав до суду заяву, в якій просив подане клопотання задовольнити та розглянути у його відсутність.

Власник майна ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про дату, час та місце розгляду клопотання належним чином.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України.

Дослідивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК країни речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування на теперішній час обґрунтовано здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0000006 від 07.08.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України за фактом здійснення незаконного зберігання з метою збуту, незаконного транспортування з метою збуту а також незаконного збуту підакцизних товарів без дозвільних документів.

В рамках вказаного кримінального провадження встановлено, що імовірно до вчинення кримінального правопорушення можуть бути причетні громадяни: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та його брат ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які разом з іншими невстановленими особами імовірно здійснюють незаконне придбання з метою збуту, зберігання та транспортування з цією ж метою, а також збут незаконно виготовленого пального.

В ході досудового розслідування у період часу з 19.11.2024 року по 21.11.2024 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлові приміщення в межах географічних координат: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; НОМЕР_5 , НОМЕР_6 ; НОМЕР_7 , НОМЕР_8 .

За результатами проведеного обшуку виявлено та вилучено майно, а саме:

1. блокнот з чорновими записами 1 од.;

2. ТТН 8 од.;

3. аркуш формату А4 1 од.;

4. чек Фоп ОСОБА_6 1 од.;

5. відеореєстратор «ALHUA», S/N 7H08621PAZB17D3;

6. автоматичний пістолет для подачі палива, фільтр та пульт увімкнення по 1 одиниці;

7. міні АЗС-насос з автоматичним пістолетом 2 од.;

8. помпи для перекачування пального 2 од.;

9. дизельне паливо об`ємом 7000 л.;

10. бензин об`ємом 2100 л.

Також встановлено, що власником вищевказаного майна є громадянин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Слідчий суддя, на підставі долучених до клопотання матеріалів, прийшов до висновку, що вилучене під час обшуку майно імовірно є речовими доказами в рамках кримінального провадження, оскільки може містити у собі інформацію щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, може бути предметом його вчинення, а тому потребує збереження для подальшого дослідження з метою доказування або спростування факту вчинення кримінального правопорушення.

Також, слідчий суддя звертає увагу на те, що вилучене під час обшуку майно було визнано детективом речовими доказами у кримінальному провадженні відповідно до постанови детектива від 21.11.2024 року.

Так, слідчим суддею на підставі долучених до клопотання матеріалів встановлено, що вилучене під час обшуку майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки може містити в собі відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення в рамках кримінального провадження та може бути предметом вчинення кримінального правопорушення.

У зв`язку з викладеним, слідчий суддя приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, з метою збереження речових доказів, які можуть мати суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучене майно може бути речовими доказами в рамках кримінального провадження та містити у собі відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Отже, оскільки вилучене майно визнано речовими доказами в рамках кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що існує ризик його можливої зміни або знищення, в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. TheUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених особі пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності особи, адже досягнення мети збереження речового доказу, неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, власник майна, в порядку ст. 174 КПК України, має процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

На підставі викладеного, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, а також з метою забезпечення повного, всебічного розслідування кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власника майна, про які йдеться в клопотанні, та якого така особа зазнає, внаслідок застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, а тому клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000006 від 07.08.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України задовольнити.

Накласти арешт із забороною розпорядження та користування на майно, вилучене у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлові приміщення в межах географічних координат: НОМЕР_1 , 30.391410; НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; НОМЕР_5 , НОМЕР_6 ; НОМЕР_7 , 30.390427, а саме на:

1. блокнот з чорновими записами 1 од.;

2. ТТН 8 од.;

3. аркуш формату А4 1 од.;

4. чек Фоп ОСОБА_6 1 од.;

5. відеореєстратор «ALHUA», S/N 7H08621PAZB17D3;

6. автоматичний пістолет для подачі палива, фільтр та пульт увімкнення по 1 одиниці;

7. міні АЗС-насос з автоматичним пістолетом 2 од.;

8. помпи для перекачування пального 2 од.;

9. дизельне паливо об`ємом 7000 л.;

10. бензин об`ємом 2100 л.

Виконання ухвали покласти на прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1