КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/7700/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 листопада 2024 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дружківка Донецької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 листопада 2024 рокузадоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 , погодженого прокурором першого відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, у кримінальному провадженні №0000832 від 19.09.2024 року.

Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 20 січня 2025 року включно (але в межах строків досудового розслідування з урахуванням виконання вимог ст. 290 КПК України), без визначення розміру застави.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 листопада 2024 року.

Також, просив постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ ДБР, погодженого прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях Департаменту нагляду за додержанням законів органами ДБР Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , громадянина України, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 307 КК України - задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Визначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, ще становить 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на те, що слідчим суддею порушено вимоги ч. 3 ст. 183 КПК України щодо застосування застави, в порушення приписів ч. 1 ст. 370 КК України не були дотримані норми матеріального права та вимоги кримінального провадження, не було об`єктивно з`ясовано обставини, які підтверджені доказами, дослідженими в судовому порядку.

Так, судом необґрунтовано відмовлено стороні захисту у клопотанні про застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Захисник вважає, що клопотання про продовження найсуворішого з передбачених КПК України запобіжних заходів відносно ОСОБА_7 жодним чином не відповідає приписам КПК України та принципам, які визначні ЄСПЛ, а судом при прийнятті рішення про застосування тримання під вартою, без альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, допущено істотне порушення вимог Конвенції та ч. 3 ст. 183 КПК України.

Апелянт зазначає, що при вирішенні питання застосування найсуворішого запобіжного заходу судом не враховано, що обвинувачений раніше не судимий, має міцні родинні зв`язки, неповнолітню дитину та постійне тривале місце проживання.

З урахуванням наведених загалом вище обставин, та враховуючи матеріальний стан підозрюваного, сторона захисту вважає можливим і доцільним обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в межах розміру визначеного п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, оскільки саме такий запобіжний захід з визначенням застави є необхідним та достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання визначеним ризикам, та не є непомірним для нього, що в повній мірі відповідає правовій позиції, викладеній у п. 80 рішення ЄЄПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України».

Адвокат посилається на те, що ознайомившись з поданим клопотанням та долученими до нього доказами сторона захисту вважає, що ці документи не містять переконливого обґрунтування припущень слідчого про наявність у підозрюваного наміру перешкодити ходу судового розгляду у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України.

Крім того, долучені до клопотання докази, які перераховані у мотивувальній частині клопотання, містять дані виключно щодо обґрунтованості підозри у вчиненні інкримінованого діяння, однак не містять жодних доказів стосовно наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які б передбачали необхідність обрання обвинуваченому виняткового запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_11 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000832 від 19.09.2024 року за підозрою ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, за підозрою ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, за підозрою ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 1, ч. 2 ст. 209 КК України, а також за підозрою ОСОБА_15 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, матеріали досудового розслідування щодо кримінальних правопорушень, у вчиненні яких вони підозрюються, виділено з кримінального провадження №0001001 від 30.11.2022 року.

17.02.2024 року ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України та цього ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України.

Ураховуючи обґрунтованість підозри та доведеність прокурором наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, інші обставини кримінального провадження, 19.02.2024 року у відношенні підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 16.04.2024 року.

Строк досудового розслідування у зазначеному провадженніпостановою заступника Генерального прокурора від 02.04.2024 рокупродовжено до трьох місяців, тобто до 17.05.2024 року.

У подальшому, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10.04.2024року строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 продовжено до 17.05.2024 року.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.05.2024 року строк досудового розслідування у №0001001 від 30.11.2022 року продовжено до 6 місяців, тобто до 17.08.2024 року.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.05.2024 року строк тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено до 11.07.2024 року включно.

У подальшому, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09.07.2024 року строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 також продовжено до 17.08.2024 року, без визначення розміру застави.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.08.2024 року строк досудового розслідування кримінального провадження продовжено до 12 місяців, тобто до 17.02.2025 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.08.2024 року строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 продовжено в межах строку досудового розслідування, до 06.10.2024 рокувключно.

У подальшому, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.09.2024 року строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 також, продовжено до 25.11.2024 року, без визначення розміру застави.

Постановою прокурора від 19.09.2024 рокуматеріали досудового розслідування щодо кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюються ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_7 , виділено в окреме провадження за №0000832.

20.09.2024 року стороні захисту повідомлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000832 від 19.09.2024 року за підозрою ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, за підозрою ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, за підозрою ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 1, ч. 2 ст. 209 КК України, а також за підозрою ОСОБА_15 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, завершено.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.09.2024 року строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 продовжено в межах строку досудового розслідування, до 25.11.2024 рокувключно.

21.11.2024 року старший слідчий в ОВС Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням, яке погоджене прокурором першого відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, у кримінальному провадженні №0000832 від 19.09.2024 року.

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на те, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000832 від 19.09.2024 року за підозрою ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, за підозрою ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, за підозрою ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 1, ч. 2 ст. 209 КК України, а також за підозрою ОСОБА_15 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, матеріали досудового розслідування щодо кримінальних правопорушень, у вчиненні яких вони підозрюються, виділено з кримінального провадження №0001001 від 30.11.2022 року.

Слідчий зазначив, що наявні матеріали кримінального провадження дають стороні обвинувачення достатні підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні наступних особливо тяжких кримінальних правопорушень, а саме: в участі у злочинній організації, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255 КК України; у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту психотропних речовин в особливо великих розмірах, вчинених у складі злочинної організації, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України; у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту психотропних речовин в особливо великих розмірах, вчинених повторно, у складі злочинної організації, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

Ураховуючи факт завершення досудового розслідування та відкриття стороні захисту матеріалів кримінального провадження, згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено, що ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з часу останнього продовження строку дії запобіжного заходу не зменшились, продовжують існувати та навпаки лише збільшилися, оскільки сторона захисту отримала доступ до наявних матеріалів досудового розслідування та відповідно всіх доказів, а саме: до відомостей щодо повних анкетних даних, адрес проживання, контактних телефонів свідків у кримінальному провадженні, у тому числі тих, які надали викривальні показання; інформації щодо місця зберігання речових доказів у кримінальному провадженні; відомостей щодо осіб, які надали згоду на конфіденційне співробітництво та приймали участь у документуванні протиправної діяльності злочинної організації; відомостей щодо підозрюваних, які уклали з прокурором угоди про визнання винуватості та надали викривальні показання у відношенні підозрюваних та інших невстановлених учасників злочинної організації; відомостей щодо ухвалених обвинувальних вироків у відношенні інших учасників злочинної організації, матеріали у відношенні яких виділено у окреме кримінальне провадження; відомостей щодо інших учасників злочинної організації, яких оголошено у міжнародний розшук та досудове розслідування у відношенні яких зупинено на підставі ст. 280 КПК України тощо.

Слідчий наголошував, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, залишаються сталими, оскільки підозрюваний ОСОБА_7 може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, експерта, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Слідчий у клопотанні зазначав про те, що з урахуванням викладених обставин, жоден більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою без визначення розміру застави, не зможе забезпечити запобігання існуючим ризикам та не сприятиме виконанню завдань кримінального провадження, визначеним ст. 2 КПК України.

Так, більш м`який запобіжний захід не дозволить запобігти існуючим ризикам, оскільки у такому разі ОСОБА_7 матиме можливість і надалі контактувати з особами, причетними до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, особами з числа інших невстановлених на даний час організаторів та учасників злочинної організації, узгоджувати з ними свої дії, спрямовані на переховування від органів досудового розслідування та/або суду, знищення, приховування або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, вчинення незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

З огляду на ступінь суспільної небезпеки та характер інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, з метою запобігання спробам підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду та неможливістю запобігання зазначеним ризикам та виконання ним процесуальних обов`язків шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, до підозрюваного слід продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Так, особисте зобов`язання, порука, застава чи домашній арешт із покладенням відповідних обов`язків не усунуть ризик спілкування зі значною кількістю причетних до організації кримінальних правопорушень (злочинів) осіб, а також тиску на інших підозрюваних, свідків, експертів, спеціалістів у кримінальному провадженні.

З огляду на викладене, слідчий просив продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 на 60 днів, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 листопада 2024 рокузадоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 , погоджене прокурором першого відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, у кримінальному провадженні №0000832 від 19.09.2024 року.

Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 20 січня 2025 року включно (але в межах строків досудового розслідування з урахуванням виконання вимог ст. 290 КПК України), без визначення розміру застави.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 слідчий суддя дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, що підтверджується фактичними даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Так слідчим суддею вірно встановлено, що дані, які вказують на обґрунтовану підозру та навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів щодо можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, містяться в їх сукупності в матеріалах, здобутих в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, копії яких долучені до клопотання, а саме у: протоколах допиту свідків ОСОБА_16 від 07.04.2023, ОСОБА_17 від 31.03.2023, ОСОБА_18 від 07.04.2023 /том 1 а. м. 45-56/, протоколах за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем від 19.10.2023, 01.11.2023 /том 1 а. м. 57-80, том 2 а. м. 5-83/, протоколах за результатами спостереження за особою від 28.07.2023, 29.07.2023, 30.07.2023, 31.07.2023, 01.08.2023 /том 1 а. м. 81-143/, протоколі за результатами спостереження за особою, річчю або місцем від 01.11.2023 /том 1 а. м. 144-194/, протоколі за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 16.04.2024 /том 1 а. м. 195-222/, протоколах огляду місця події від 30.07.2023, 31.07.2023 /том 1 а. м. 223-232, 236-244/, висновках експерта від 27.11.2023, 14.11.2023, 16.09.2024 /том 1 а. м. 233-235, том 2 а. м. 1-4, 84-85/, протоколах огляду від 14.02.2024, 24.11.2023, 06.09.2024, 05.09.2024 /том 2 а. м. 86-161/, протоколі обшуку від 17.02.2024 /том 2 а. м. 162-168/.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у кримінальному провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження існування ризиків переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню; вчинення іншого кримінального правопорушення.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя обґрунтовано вважав доведеними в ході розгляду клопотання наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливість переховування від слідства та суду, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , та суворість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, зокрема, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 255 КК України, покарання за які встановлене виключно у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна. При цьому нижня межа санкції ч. 3 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років. Таким чином, у разі визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні вказаного злочину, можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням в силу приписів ст. 75 КК України виключається. Така суворість та безальтернативність покарання може спонукати особу переховуватись від органу досудового розслідування, суду з метою уникнення відповідальності, що обумовлює існування ризику, визначеного п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах провадження відсутні. При цьому наявність у ОСОБА_7 , як зазначає сторона захисту, батьків та неповнолітньої дитини, не нівелює вказаного ризику.

Слідим суддею вірно зазначено про те, що з урахуванням інкримінування підозрюваному вчинення особливо тяжких злочинів у складі злочинної організації, не встановлення всіх учасників інкримінованої протиправної діяльності, єнаявними ризики незаконного впливу на свідків, експертів, інших підозрюваних у даному провадженні. Зокрема, ОСОБА_7 з метою уникнення кримінальної відповідальності для себе, співучасників, може особисто вчинити дії чи схиляти останніх до вчинення дій, спрямованих на примушення вказаних осіб до надання неправдивих показань, здійснювати на них тиск та залякування, в тому числі підкуп. При цьому, доказове значення для суду мають тільки ті показання, які суд сприймав безпосередньо під час судового засідання (або ж отриманих в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України), тому до допиту осіб в суді такий ризик залишається актуальним.

Також, слідчий суддя правильно вважав наявним ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, який полягає у тому, що ОСОБА_7 з метою уникнення кримінальної відповідальності може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом погодження показань зі співучасниками з метою уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності, враховуючи інкримінування вчинення злочину в складі злочинної організації. Підозрюваний також може зловживати своїми процесуальними правами, що може виразитись у неявці для проведення процесуальних дій у справі чи затягуванні з отриманням та ознайомленням з процесуальними документами, вручення яких чи надання для ознайомлення є обов`язковим під час проведення досудового розслідування. Крім того, інкриміновані ОСОБА_7 злочини передбачають обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна, що може спонукати останнього вчиняти дії, направлені на його приховання або відчуження.

При цьому, з огляду на відсутність у підозрюваного легального джерела доходу та відповідно стабільного заробітку, інкримінування вчинення особливо тяжких злочинів у складі злочинної організації, те, що інкримінована ОСОБА_7 діяльність стосувалась незаконного придбання, зберігання, перевезення з метою збуту психотропних речовин, здійснювалась, згідно повідомлення про підозру, неодноразово, слідчий судя обґрунтовано вважав доведеною наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - можливість продовження протиправної діяльності. З огляду на конкретний характер інкримінованих дій, протиправна діяльність може бути продовжена ОСОБА_7 і у разі застосування до нього будь-якого іншого запобіжного заходу, в тому числі і цілодобового домашнього арешту, шляхом використання, як і в попередньо інкримінованій діяльності, месенджерів, та залученням інших осіб.

Ураховуючи конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, та дані про особу підозрюваного, колегія суддів вважає, що стороною захисту не надано належних даних на підтвердження зменшення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому слідчий суддя обґрунтовано продовжив підозрюваному винятковий запобіжний захід.

Всупереч тверджень апелянта, колегією суддів встановлено, що прокурором у судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які дають підстави для продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам, які на даний час не зменшилися та продовжують існувати, що підтверджується вищевикладеним.

Такого висновку слідчий суддя дійшов з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а також з огляду на характер та наслідки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, майновий та сімейний стан, репутацію, спосіб життя, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність продовження на даній стадії досудового розслідування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися недостатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, станом на день розгляду клопотання слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 , строку тримання під вартою, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження підозрюваному ОСОБА_7 строку тримання під вартою, без визначення розміру застави, так як у відповідності до положень ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Таким чином, продовжуючи підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано не визначив розмір застави, враховуючи фактичні обставини та кваліфікацію інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, зміст підозри та вимоги п. п. 4, 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, а саме те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

Доводи скаржника про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Ионкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Твердження апелянта про недоведеність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати іншим чином кримінальному провадженню; вчинити інше кримінальне правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про існування підстав для продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 саме у вигляді тримання під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Посилання апелянта на те, що підозрюваний ОСОБА_7 раніше не судимий та не притягувався до кримінальної відповідальності, має міцні соціальні зв`язки, неповнолітню дитину та постійне тривале місце проживання, не спростовують висновків суду про можливість вчинення підозрюваним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 листопада 2024 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4