Справа № 742/918/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/263/25
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника-адвоката - ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000284 від 16.10.2023 року за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_6 та представника потерпілої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 грудня 2024 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Прилуки Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, розлученого, не працюючого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 грудня 2024 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до вимог ст.76 КК України ОСОБА_9 зобов?язати не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до вступу вироку в законну силу ухвалено не обирати.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави в рахунок відшкодування витрат понесених на проведення експертиз по даному кримінальному провадженню 13631 грн. 04 коп.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник потерпілої ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки та задовольнити цивільний позов в повному обсязі. Вважає, що обвинувачений щиро розкаявся в суді тільки за порадою свого захисника, щоб уникнути реального покарання. В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що після ДТП потерпілого доставили в лікарню, він був ще живий, проте ОСОБА_9 ні в той день, ні наступного дня не приїхав до лікарні, щоб з`ясувати стан ОСОБА_11 та допомогти матеріально. Вказує, що під час досудового слідства ОСОБА_9 своєї вини не визнавав, навпаки під час допитів вказував неправдиву інформацію про швидкість руху автомобіля і про те, як рухався ОСОБА_11 до моменту зіткнення з автомобілем, неправдиві показання давав ОСОБА_9 і під час слідчого експерименту. Зазначає, що розгляд справи в суді першої інстанції неодноразово відкладався, і на його думку, за цей час у обвинуваченого була можливість назбирати кошти для відкодування шкоди потерпілій та вибачитись перед нею, проте за весь цей час обвинувачений так і не працевлаштувався на роботу для того, щоб хоч якось допомогти потерпілій. Вказує, що на момент смерті ОСОБА_11 потерпіла проживала з ним однією сім`єю, а тому має право на отимання моральної шкоди, що завдана смертю фізичної особи.

Не оспорюючи встановлених судом фактичних обставин кримінального правопорушення, кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Зазначає, що обвинувачений під час досудового розслідування вину у скоєному правопорушенні не визнав, обставини, які пом`якшують покарання були відсутні, лише в судовому засіданні, під тиском наявних доказів, змінив свою позицію, що свідчить про намагання пом`якшити свою відповідальність, а не про його критичне ставлення до скоєного кримінального правопорушення та наслідків у вигляді смерті потерпілого.Також судом при призначенні покарання не врахована позиція потерпілої з приводу виду та розміру покарання, яка наполягала на реальному позбавленні волі для обвинуваченого. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно застосував положення ст. 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_9 , так як останній не має постійного місця роботи та утриманців.

В свою чергу захисник-адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав заперечення на апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 , в яких просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок без змін, так як суд першої інстанції належним чином умотивував своє рішення та призначив ОСОБА_9 покарання із застосуванням умовного терміну покарання у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України та з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Як встановив суд першої інстанції, 16 жовтня 2023 року ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «Lada Granta 21901-010-51» реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався в м.Прилуки Чернігівської області по вул.Київська в напрямку вул.Котляревського.

Рухаючись у вищевказаному напрямку, зі швидкістю понад 50 км/год, приблизно о 18 год. 45 хв. неподалік будинку НОМЕР_2, ОСОБА_9 , проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку яка склалась, перевищив максимально дозволену швидкість у населеному пункті, тим самим створивши своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, при виникненні небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перетинав проїзну частину вул.Київської у м.Прилуки Чернігівської області поза межами пішохідного переходу з права на ліво відносно руху автомобіля.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді політравма: -відкрита черепно-мозкова травма, перелом кісток черепу, субарахноїдальний крововилив (крововилив під м`які мозкові оболонки) -забійна рана потиличної ділянки голови, множинні садна голови та шиї, крововиливи внутрішньої поверхні м`яких тканин голови, перелом кісток склепіння черепу з переходом на основу, крововиливи під м`які мозкові оболонки обох півкуль та мозочка головного мозку; - закрита травма органів грудної клітки та живота, перелом ребер, хребта, тазу, забої з розривами обох легень, надрив печінки, забої нирок-двобічні прямі та непрямі переломи ребер з розривами парієнтальної плеври, розрив міжхребцневих дисків між 7-м шийним та 1-м грудним та між 7-м та 8-м грудними хребцями, уламкові переломи остистих відростків 2-8-го грудних хребців, субарахноїдальний крововилив (крововилив під м`яку оболонку) грудного спинного мозку, багатоуламковий перелом лобкової кістки з розривом лобкового симфізу, уламковий перелом лівої здухвинної кістки, повний розрив лівого тазово-крижового зчленування, неповний розрив правого тазово-крижового зчленування, численні забої обох легень з розривами вісцеральної плеври, двобічний гемоторакс (кров в лівій плевральній порожнині 1000 мл в правій 1500 мл), надрив правої долі печінки, крововиливи в навколониркову клітковину обох нирок з крововиливами в нирки, крововилив в лівий наднирник; - закритий уламковий перелом голівки лівої плечової кістки, відкритий уламковий перелом нижньої третини обох кісток лівої гомілки, синці та садна тіла.

Увесь комплекс тілесних ушкоджень, в сукупності, за ознакою небезпеки для життя в мить спричинення, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень та знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_9 порушив вимоги п.2.3 б (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну), п.12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу), п.12.4 (у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, що стало причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті ДТП.

Заслухавши доповідача, прокурора, представника потерпілої, які підтримали подані апеляційні скарги, позицію обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скаргзі, колегія суддів приходить до наступного.

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюється, як і кваліфікація дій обвинуваченого, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Окрім того, зі змісту ч. 1 ст. 75 КК України вбачається, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Втім, обов`язковою умовою застосування цього кримінально-правового інституту, що належить до дискреційних повноважень суду, є сукупність обставин, які б із достатньою переконливістю свідчили про можливість виправлення особи без відбування покарання.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції вказаних вимог закону дотримано не було.

Так, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 врахував тяжкість вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, а також особу обвинуваченого.

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття та не встановив обставин, що в силу вимог ст. 67 КК України його обтяжують.

Також суд врахував, те, що обвинувачений раніше не судимий, неодружений, не працює, за місцем проживання та колишньої роботи характеризується з позитивної сторони, за медичною допомогою в диспансерні психіатричне та наркологічне відділення не звертався.

З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання із застосуванням вимог ст.ст. 75, 76 КК України.

Між тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції не надав належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_9 вчинив тяжкий злочин, в наслідок якого сталася смерть людини. Окрім того, ОСОБА_9 не має міцних соціальних зв`язків, і хоча за місцем проживання характеризується позитивно, проте офіційно ніде не працює, неодружений та на утриманні дітей не має.

Колегія суддів вважає, що за вказаних обставин виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому покарання, призначене із застосуванням ст. 75 КК України не буде справедливим та не відповідатиме його меті - виправленню та попередженню вчинення обвинуваченим нових злочинів.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого призначив обвинуваченому занадто м`яке покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та його особі, колегія суддів вбачає підстави скасувати вирок в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок в цій частині.

Суд апеляційної інстанції погоджується з видом та розміром призначеного судом першої інстанції покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, але вважає необґрунтованим звільнення ОСОБА_9 від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_9 , колегія суддів враховує тяжкість вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, думку потерпілої, яка просила призначити обвинуваченому покарання, пов`язане з позбавленням волі, обставини провадження, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується позитивно, не працює, дітей на утриманні не має.

В якості обставини, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.

Обставинами, які в силу вимог ст. 67 КК України, покарання обтяжують, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, в наближеному до мінімального розміру, що відповідатиме його особі та сприятиме виправленню.

Отже, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційних скарг прокурора і представника потерпілої та приходить до висновку про необхідність їх задоволення та скасування вироку щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку, у відповідності з вимогами ст. 420 КПК України.

З огляду на викладене, апеляційні вимоги прокурора підлягають до задоволення в повному обсязі, а апеляційна скарга представника потерпілої - частковому задоволенню, з подальшим скасуванням вироку суду першої інстанції, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, та ухваленням нового, в межах повноважень апеляційного суду за наслідками розгляду апеляційних скарг.

Апеляційні вимоги представника потерпілої в частині задоволення цивільного позову, колегія суддів не може визнати обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 128, 129 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм ЦПК України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Нормами ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Вказаною нормою законодавець чітко визначив коло осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди та можуть звернутися до суду з позовною заявою про її відшкодування.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що потерпіла ОСОБА_10 була рідною сестрою померлого ОСОБА_11 , проте останній не проживав однією сім`єю з потерпілою, спільного господарства з нею не вів та мешкав окремо від потерпілої.

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог потерпілої ОСОБА_10 про стягнення на її користь з ОСОБА_9 моральної шкоди, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 418, 420, 615 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 - задовольнити.

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_10 -адвоката ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 грудня 2024 року щодо ОСОБА_9 - скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 призначити покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання обвинуваченому слід рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України даний вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4