Справа № 644/305/24
Провадження № 1-кп/645/184/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді- ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника, особи, яка є власником майна ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові клопотання представника особи, яка є власником майна, - адвоката ОСОБА_5 про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова по справі №953/3852/23 від 06.06.2023 року по кримінальному провадженні, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч.3 ст. 332, ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 366 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч.3 ст. 332, ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 366 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 366 КК України,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч.3 ст. 332, ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 366 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч.3 ст. 332, ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 366 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 366 КК України.

23.01.2025 року через систему «Електронний суд» представником особи, яка є власником майна ОСОБА_9 адвокатом ОСОБА_5 подано клопотання про часткове скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 06.06.2023 року по справі №953/3852/23, а саме: на тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_9 , 1996 року народження з відтиском печатки « ІНФОРМАЦІЯ_4 та підписом військового комісаріату ОСОБА_10 », в частині заборони користування цим майном з передачею його на відповідальне зберігання ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_2 , виданий органом №6313 від 10.02.2022 року, РНОКПП: НОМЕР_3 ), без надання права розпорядження та відчуження цього майна. Крім того, просив зобов`язати уповноважених осіб СУ ГУНП Харківській області негайно повернути ОСОБА_9 вищевказаний належний йому документ.

В обґрунтування клопотання зазначив, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Харківській області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження №0000567 від 17.05.2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.3 ст.368 КК України. В рамках вказаного кримінального провадження 24.05.2023 року був проведений обшук місця проживання ОСОБА_7 за адрсеою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено, зокрема, оригінал тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_9 , 1996 р.н. з відтиском печатки « ІНФОРМАЦІЯ_4 та підписом військового комісаріату ОСОБА_10 », який належить ОСОБА_9 . Постановою слідчого СУ ГУНП в Харківській області від 25.05.2023 року вилучений в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 військово-обліковий документ ОСОБА_9 визнано речовим доказом у зазначеному вище кримінальному провадженні. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 06.06.2023 року клопотання прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_11 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000567 від 17.05.2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.3 ст.368 КК України, про арешт майна задоволено та накладено арешт, зокрема на виявлене та вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_7 «Тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 » виданого на ім`я ОСОБА_9 , 1996 р.н. з відтиском печатки «Київського РВК м. Харкова та підписом військового комісаріату ОСОБА_10 », шляхом заборони користуватися ним. Визначено місце зберігання арештованого майна за органом досудового розслідування - СУ ГУНП в Харківській області. В подальшому постановою прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони від 27.07.2023 матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000552 від 15.05.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.369-2, ч.3 ст.332 КК України та у кримінальному провадженні №№0000567 від 17.05.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.3 ст.368 КК України, об`єднані в одне провадження під номером 0000552. Вказує, що під час розгляду клопотання прокурора про арешт вищевказаного майна, ані ОСОБА_9 , як власник майна, ані його представник, не були присутні, у зв`язку з чим не мали можливості подати свої заперечення щодо недоцільності накладання арешту саме на оригінал військово-облікового документу. Також звернув увагу, що в ухвалі Київського районного суду м. Харкова по справі №953/3852/23 від 06.06.2023 року немає будь-яких посилань на обґрунтованість накладення арешту саме на оригінал військово-облікового документу, який видавався на ім`я ОСОБА_9 , що прямо встановлено у п.7 ч.2 ст.160, п.6 ч.1 ст.164 КПК України. Накладений арешт на тимчасове посвідчення військовозобов`язаного, виданого на ім`я ОСОБА_9 №3337 суперечить вимогам Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» в частині того, що громадяни чоловічої статі зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ. Вимогами ч.6 ст.22 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» встановлено, що у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України. В свою чергу, відповідно до положення п.1 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ №559 від 16.05.2024, військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, який оформляється (створюється) та видається громадянину України, який є призовником, військовозобов`язаним або резервістом, у тому числі, якщо він був виключений з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до п.п. 3 і 4 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та не отримував такий документ до набрання чинності зазначеною постановою КМУ. З урахуванням викладених норм чинного законодавства можна зробити висновок, що в даному випадку тимчасове посвідчення військовозобов`язаного виданого на ім`я ОСОБА_9 є військово-обліковим документом військовозобов`язаної особи, який останній, в силу вимог закону, повинен мати при собі та пред`явити за вимогою уповноваженого органу. Окрім цього слід зазначити, що у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № НОМЕР_1 містяться відомості про те, що ОСОБА_9 є непридатним до військової служби у мирний час, обмежено придатним у воєнний час, однак у відповідності до вимог ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» такий статус як «обмежено приданий до військової служби» виключено, а усіх осіб, які мали такий статус, відповідно до п.2 розділу ІІ даного закону, зобов`язано протягом дев`яти місяців з дня набрання чинності цим Законом повторно пройти медичний огляд з метою визначення їх придатності до військової служби. За результатами проходження військово-лікарської комісії, яку ОСОБА_9 має пройти до 04.02.2025 року включно, йому може бути надано один із наступних статусів: «придатний до військової служби»; «придатний до служби у військових частинах забезпечення ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони»; «непридатний до військової служби»; «непридатний до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців»; «потребує звільнення від виконання службових обов`язків на певну кількість календарних днів»; «потребує відпустки для лікування у зв`язку з хворобою на певну кількість календарних днів»; «потребує відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) на певну кількість календарних днів»; «потребує лікування в закладі охорони здоров`я (установи) на строк не менше певної кількості календарних днів»; «тимчасово непридатний до проходження зборів»; «тимчасово непридатний до військової служби». Зважаючи на вищевикладене після визначення військово-лікарською комісією стану придатності ОСОБА_9 до проходження військової служби, йому знадобиться оригінал його тимчасового посвідчення військовозобов`язаного для того аби отримати військово-обліковий документ нового зразка, оскільки у старому військовообліковому документі немає вільного місця для внесення нових записів, зокрема оновленої інформації про придатність заявника проходити військову службу, а у відповідності до вимог діючого законодавства інформація яка буде внесена уповноваженими особами ТЦК та СП за результатами проведеного ВЛК до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів має відповідати інформації, яка зазначена у паперовому військово-обліковому документі військовозобов`язаної особи, оскільки в протилежному випадку останній буде визнано недійсним. Враховуючи вищевикладене ОСОБА_9 , у відповідності до вимог діючого законодавства, зобов`язаний до 04.02.2025 року включно повторно пройти медичний огляд з метою визначення придатності до проходження військової служби та внести оновлену інформацію до свого військово-облікового документу для того аби вона співпадала із даними наявними в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, однак зважаючи на те, що вільного місця у тимчасовому посвідчені військовозобов`язаного № НОМЕР_1 не вистачає, є необхідність в отримані військово-облікового документу нового зразка для чого заявнику і потрібен оригінал зазначеного документу, щоб підтвердити дану обставину. Зазначив, що вилучення та накладення подальшого арешту на військовообліковий документ ОСОБА_9 з позбавленням можливості користуватися останнім, може призвести до того, що заявник буде поза межами своєї волі порушувати вимоги діючого законодавства у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації, оскільки по-перше, не зможе пред`явити його за вимогою уповноважених осіб ТЦК та СП, та по-друге, своєчасно отримати військово-обліковий документ нового зразка, в якому буде міститься актуальна інформація відносно придатності заявника до проходження військової служби. Окрім вищевикладеного, хочемо закцентувати увагу суду та тому, що прокурором в поданому ним клопотанні не було доведено необхідності накладення арешту на належний ОСОБА_9 оригінал тимчасового посвідчення військовозобов`язаного, зокрема, не було аргументовано відповідності такого документу критеріям речових доказів, зазначених ст.98 КПК України, в зазначеному кримінальному провадженні, натомість, аналіз вищевикладених вимог законодавства свідчить про те, що накладення арешту на оригінал військово-облікового документу із забороною користування останнім, прямо суперечить встановленим обов`язкам військовозобов`язаних осіб. Разом з цим слід вказав, що з моменту вилучення та накладення арешту на тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 виданого на ім`я ОСОБА_9 , пройшло більше півтора року, що свідчить про те, що за цей проміжок часу орган досудового розслідування мав достатньо можливості для того аби здійснити усі необхідні слідчі (розшукові) дії відносно даного документу та встановити чи є такий речовим доказом по справі, чи містить він сліди кримінального правопорушення тощо. Також зазначив, що подальший арешт тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 виданого на ім`я ОСОБА_9 , 1996 р.н. з відтиском печатки « ІНФОРМАЦІЯ_4 та підписом військового комісаріату ОСОБА_10 », щодо якого відсутні будь-які відомості щодо можливої його причетності до вчинення кримінальних проваджень, є нерозумним та неспіврозмірним обмеженням права власності завданням кримінального провадження, а тому подальше втручання у права та інтереси власника майна у даному випадку не відповідає інтересам держави та не є виправданим. Враховуючи, що перешкоди у користуванні згаданим вище документом на даний час відсутні, оскільки усі слідчі (розшукові) дії, з моменту накладення арешту на майно та по даний час, мали бути проведені, зважаючи на розумність та співмірність обмеження права власності, необхідність використання майна за призначенням, вважаємо, що арешт на вищевказане майно в частині користування доцільно скасувати, а сам військово-обліковий документ передати його володільцю, ОСОБА_9 , на відповідальне зберігання без надання права останньому їм розпоряджатися та відчужувати, оскільки досудове розслідування по даному провадженню ще триває.

Представник особи, яка є власником майна ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_4 , який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АХ №1236368 від 29.01.2025 року, в судовому засіданні підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_12 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що наразі потреба в накладенні арешту на речові докази не відпала.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_13 надав заяву про розгляд клопотання про скасування арешту за його відсутності та відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 .

Захисник обвинуваченої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_14 надала заяву про розгляд клопотання про скасування арешту за її відсутності та відсутності обвинуваченої ОСОБА_8 . Щодо розгляду клопотання посилалися на розсуд суду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_15 надала заяву про розгляд клопотання про скасування арешту за її відсутності та відсутності обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Проти задоволення клопотання не заперечують.

Суд, вислухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали клопотання, суддя приходить до наступного.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 06.06.2023 року клопотання прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_11 у кримінальному провадженні №0000567 від 17.05.2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.3 ст.368 КК України, про арешт майна задоволено. Накладено арешт, в тому числі на виявлене та вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_7 , а саме на: тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 » виданого на ім`я ОСОБА_9 , 1996 р.н. з відтиском печатки «Київського РВК м. Харкова та підписом військового комісаріату ОСОБА_10 », шляхом заборони користуватися ним. Місцем зберігання арештованого майна визначено за органом досудового розслідування - СУ ГУНП в Харківській області. Ухвала набрала законної сили 13.06.2023 року.

Частина 1 ст.170КПК України передбачає, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.170КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 1 ст.174КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів визначені частиною третьою ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України. Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вказане майно, є речовим доказом в рамках вищезазначеного кримінального провадження, а тому в цілях його збереження, виключення можливості його зникнення, втрати чи пошкодження, забезпечення повноти, всебічності та неупередженості розслідування й застосовано захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

У даному випадку стороною володільця майна не доведено, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт був накладений необґрунтовано.

Так, кримінальним процесуальним законом не визначено конкретних обставин, які свідчать про припинення потреби у арешті майна.

Зі змісту ч.1 ст.174 КПК України вбачається, що це мають бути такі обставини, які свідчать про те, що підстави арешту майна перестали існувати.

Підставою накладення ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 06.06.2023 року арешту майна, в тому числі на виявлене та вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_7 , а саме на: тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_9 , 1996 р.н. з відтиском печатки «Київського РВК м. Харкова та підписом військового комісаріату ОСОБА_10 », шляхом заборони користуватися ним, було забезпечення збереження речових доказів.

В той же час речові докази досліджуються судом на стадії судового розгляду, а до того часу має бути забезпечене їх збереження.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

З огляду на викладене, суд зауважує, що законом передбачено вирішення питання про скасування накладеного арешту майна як на стадії підготовчого провадження в порядку ч. 3 ст. 315 КПК України, так і під час ухвалення вироку по справі у відповідності до вимог ч. 4 ст. 174, п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч.3 ст. 332, ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 366 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч.3 ст. 332, ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 366 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 366 КК України, на теперішній час не завершений, а саме провадження перебуває на стадії підготовчого судового розгляду, суд приходить до переконання, що стороню володільця майна не було доведено наявності правових підстав для скасування арешту майна, оскільки арештоване майно є об`єктом кримінально протиправних дій, а також речовим доказом в кримінальному провадженні, а тому клопотання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.98, 170-174,369-372 КПК України, суддя,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання представника особи, яка є власником майна, - адвоката ОСОБА_5 про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова по справі №953/3852/23 від 06.06.2023 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1