ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1515/25 Справа № 180/1302/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі кримінальне провадження № 0000189 від 25.04.2024 року за апеляційною скаргою прокурора Нікопольської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Марганець Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України і призначено йому покарання у виді 1 року пробаційного нагляду.

На підставі п.п. 1, 2, 3 ч. 2 та п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000189 від 25.04.2024, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, закрито на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, вирішено питання про речові докази та судові витрати, -

в с т а н о в и л а :

вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2025 року ОСОБА_8 визнано винним в тому, що він 12.04.2024 року близько 14 год. 00 хв., обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи на території дитячого майданчику, розташованого поблизу багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , з метою таємного викрадення чужого майна, діючи таємно, умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, введеного на всій території України згідно Указу Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_9 від 24.02.2022 №64/2022 та Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в України" від 24.02.2022 № 2102-X1, строк дії якого продовжено на підставі Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06.02.2024 року № 3564-ІХ, викрав мобільний телефон марки Samsung моделі SM-A7000, ринковою вартістю 1345 грн. 80 коп., чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на вказану суму, викраденим майно розпорядився на власний розсуд.

Також, 19.04.2024 року близько 14 год. 10 хв.,обвинувачений ОСОБА_8 , знаходячись на балконі квартири АДРЕСА_3 , на грунті побутового конфлікту, діючи умисно, протиправно, незаконно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, схопив правою рукою п`ятий палець лівої руки ОСОБА_11 , та здійснив тиск на дистальну фалангу пальця у зворотному природному стану згину напрямку, після чого наніс один удар долонею правої руки в область лівого ока ОСОБА_11 та відштовхнув руками, внаслідок чого ОСОБА_11 вдарилась лівою частиною грудної клітини об підвіконня балкону. Згідно висновку судово-медичної експертизи №126-Е від 26.04.2024 року, у потерпілої ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нігтьової фаланги 5 пальця лівої кисті зі зміщенням, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю 6 діб, але не більше як три тижня (21 день), а також тілесні ушкодження у вигляді синця на нижній повіці лівого ока з переходом на ліву виличну область, який відноситься до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, на підставі п.2.3.3 та п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану; за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

На зазначене рішення судупрокурор Нікопольської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді пробаціного нагляду строком на 1 рік, із покладенням обов`язків передбачених п.п. 1,2,3 ч. 2 та п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України.

На обґрунтування своїх вимог прокурор не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 вважає, що вирок суду першої інстанції у цьому кримінальному провадженні підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Так, в порушення вимог ст. 369 КПК України, суд першої інстанції за результатами розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 одним судовим рішенням у формі вироку, прийняв два різних процесуальних рішення, як про визнання ОСОБА_8 винним за ч. 2 ст. 125 КК України, так і про закриття кримінального провадження в частині обвинувачення за ч. 4 ст. 185 КК України на підставі п. 4-1 ч.1 ст. 284 КК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалась кримінальна протиправна діяльність.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_12 , яка наполяла на задоволенні апеляційних вимог Нікопольської окружної прокуратури Дніпропетровської області, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставин, правильність кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 185 та ч. 2 ст. 125 КК України сторонами кримінального провадження не оспорюються. Тому, згідно зі ст.404 КПК Україниу зазначеній частині оскаржуване судове рішення у апеляційному порядку не перевіряється.

Призначене судом покарання за ч. 2 ст. 125 КК України відповідає вимогам ч. 2 ст. 65, ст. 50, ч. 1 ст. 70 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів і ніким не заперечується.

Також місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку щодо обставин вчинення ОСОБА_8 діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, кримінальна протиправність якого встановлена законом, що втратив чинність. Обвинувачений надав згоду на закриття провадження з цих підстав.

Так, 09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ«Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі Закон №3886-ІХ).

Відповідно до вказаного Закону, стаття 51Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Станом на 01.01.2024, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, згідно із Законом України«Про Державний бюджет України на 2024 рік» становить 3028 грн.

Таким чином, з 09.08.2024 дрібною крадіжкою вважається адміністративне правопорушення, якщо вартість викраденого майна становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто до 3028 грн.

З огляду на викладене, вищенаведені зміни в законодавстві призвели до часткової декриміналізації діяння, вони мають зворотну дію в часі і тому скасовують кримінальну відповідальність особи у разі заподіяння останньою шкоди у розмірі меншому, аніж встановлено нормою вищезазначеного закону.

Як вбачається з обвинувального акту та матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні ним крадіжки майна на суму 1345,80 грн. і внаслідок прийняття Закону № 3886-ІХ втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, у якому обвинувачується ОСОБА_8 , що скасовує його кримінальну відповідальність за вчинені ним дії.

Згідно з вимогами ст. 479-2 КПК України суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Відповідно до ч. 7 ст. 284 КПК України, ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

Приписами ст. 369 КПК України встановлено, що судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку. Судове рішення, у якому слідчий суддя, суд вирішує інші питання, викладається у формі ухвали.

Наведеними положеннями КПК України чітко визначено, що судове рішення про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, приймається судом у формі ухвали. Натомість викладення такого рішення у вироку суду належить вважати неправильним застосуванням кримінального процесуального закону.

На вказані вимоги закону, суд першої інстанції не звернув увагу та допустив порушення, яке перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а тому вирок суду в цій частині підлягає до скасування у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Так, згідно із ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: 1) неповнота судового розгляду; 2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; 3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимого цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Серед завдань кримінального провадження, передбачених статтею 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Водночас, з огляду на відсутність в даному випадку підстав, передбачених ч.1 ст.420 КПК України, для ухвалення апеляційним судом свого вироку, помилку суду необхідно виправити постановленням ухвали про закриття кримінального провадження №0000189 стосовно ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що ОСОБА_8 у судовому засіданні в суді першої інстанції надав згоду на закриття кримінального провадження щодо нього в частині обвинувачення за ч. 4 ст. 185 КК України, у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, оскаржений вирок підлягає скасуванню виключно в частині закриття кримінального провадження із постановленням у межах повноважень суду апеляційної інстанції, визначених ст. 417 КПК України, ухвали про закриття кримінального провадження в цій частині згідно із п. 4-1 ч. 1ст. 284 КПК України.

Підстав для скасування вироку у повному обсязі, як про це порушує питання прокурор в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає, оскільки із цього приводу у скарзі не наведено мотивування, за цих же підстав колегія суддів вважає недоцільним викладати в резолютивній частині ухвали апеляційного суду, рішення щодо засудження ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки в цій частині вирок суду першої інстанції не змінений та не скасований та залишається без змін.

З огляду на вищенаведене, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 405, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу прокурора Нікопольської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 , - задовольнити.

Вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2025 року, щодо ОСОБА_8 , в частині закриття кримінального провадження за ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, - скасувати.

Постановити в цій частині нову ухвалу, якою закрити кримінальне провадження №0000189 стосовно ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді