Справа № 569/1958/25
УХВАЛА

26 лютого 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Рівне обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002748 від 03.12.2024 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Рівненського міського суду надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

У підготовчому судовому засіданні прокурор вважає за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта в даному кримінальному провадженні. Вказав, що кримінальне провадження підсудне Рівненському міському суду Рівненської області, підстав для повернення кримінального провадження прокурору чи закриття провадження немає, обвинувальний акт відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Потерпілий, представник потерпілого, обвинувачений та його захисник проти призначення справи до судового розгляду не заперечували.

Під час підготовчого судового засідання, потерпілим ОСОБА_4 було подано цивільний позов, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної внаслідок кримінального правопорушення на загальну суму 725 415,89 грн.

Прокурор, обвинувачений та його захисник не заперечували щодо прийняття даної позовної заяви та розгляду її разом з кримінальним провадженням.

Крім того, потерпілий ОСОБА_4 , з метою забезпечення цивільного позову, заявив клопотання про накладення арешту на нерухоме майно, належне обвинуваченому ОСОБА_6 , а саме 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 24,5 кв.м., житловою площею 11,9 кв.м.

Прокурор не заперечував щодо заявленого клопотання.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні заперечили проти даного клопотання, вказуючи на його недоцільність. Вказують, що обвинувачений будь-яких дій, спрямованих на відчуження належного йому нерухомого майна не вчиняв і такого наміру у нього немає.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши надані матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Кримінальне провадження підсудне Рівненському міському суду Рівненської області, підстав для його закриття та зупинення немає, обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, отже провадження може бути призначене до судового розгляду.

Таким чином, наявні достатні підстави для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 314-1 КПК України з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 314-1 КПК України досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні нетяжкого або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.

Форма та зміст позовної заяви відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства і таку позовну заяву слід прийняти до розгляду в межах даного кримінального провадження. З урахуванням вимог ст. ст. 61, 62 КПК України у зв`язку з пред`явленням у даному кримінальному провадженні цивільного позову, обвинуваченого ОСОБА_6 слід визнати цивільним відповідачем, а потерпілого ОСОБА_4 цивільним позивачем.

Щодо клопотання потерпілого про накладення арешту на майно, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, зокрема, для забезпечення цивільного позову. Арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Згідно з ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно обвинуваченого за шкоду за наявності обгрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

Згідно ч. 8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наступного : розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що позовна заява потерпілого містить відповідне обгрунтування заявлених позовних вимог, на підтвердження яких надано відповідні докази, водночас наявність чи відсутність фактів, якими обгрунтовуються вимоги, буде встановлено судом під час ухвалення рішення по суті спору.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Оскільки предметом спору є відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір якого відповідно становить 725 415,89 грн., вбачається, що запропонований позивачем вид забезпечення позову накладення арешту на майно, що належить відповідачу на праві власності, є співмірним із заявленими позовними вимогами.

При цьому обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуватиме у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Окремо слід зазначити, що вжиття заходів забезпечення цивільного позову, жодним чином не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті та забезпечення балансу інтересів учасників спірних правовідносин.

За таких обставин, не вирішуючи питання обґрунтованості заявлених потерпілим позовних вимог, зважаючи на характер спірних правовідносин, суть заявлених позовних вимог та беручи до уваги те, що забезпечення позову є тимчасовим заходом, суд приходить до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову у даній справі може утруднити чи зробити неможливим виконання у майбутньому рішення суду, а тому клопотання про накладення арешту на нерухоме майно підлягає задоволенню з підстав викладених вище.

Керуючись ст.ст. 128, 170, 314-316 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у вказаному кримінальному провадженні у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського міського суду (м. Рівне, вул. Шкільна, 1) на 05 березня 2025 року, об 11:00 год.

Доручити Рівненському міськрайонному відділу з питань пробації (м. Рівне, вул. Словацького, 7) скласти та подати до вказаної дати, досудову доповідь відносно обвинуваченого: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_2 , раніше не судимого.

Прийняти до розгляду цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням.

Накласти арешт на нерухоме майно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що належить йому на праві спільної часткової власності, а саме 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 24,5 кв.м, житловою площею 11,9 кв.м., в межах ціни позову 725 415,89 грн.

Розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово.

В судове засідання викликати учасників судового провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в частині забезпечення позову. Апеляційна скарга на ухвалу подається до Рівненського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення через Рівненським міський суд.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1