ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/21563/24

Провадження №

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002059 від 25 червня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2024 року,-

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, студента 3-го курсу Хмельницького університету управління та права, приватного підприємця, не одруженого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн.

Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 105000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Провадження в частині цивільного позову прокурора про стягнення витрат на лікування потерпілого від кримінального провадження закрито.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

За вироком суду, 24 червня 2024 року близько 22 год. 30 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи поруч супермаркету «Сільпо», що розташований по вул. Кам`янецькій, 122 м. Хмельницького, під час словесної суперечки з потерпілим ОСОБА_8 , на ґрунті особистих, раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, перебуваючи навпроти потерпілого ОСОБА_8 , наніс один удар кулаком правої руки в обличчя, а саме: в ліву виличну кістку та ще один удар кулаком правої руки в обличчя зліва, поблизу щелепи.

За наслідками вказаних умисних протиправних дій ОСОБА_6 спричинив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_8 , які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричиняють тривалий розлад здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись з вироком суду в частині призначеного обвинуваченому покарання, представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, у якій просив вирок скасувати у зв`язку з необґрунтованим призначенням ОСОБА_6 покарання більш м`якого, ніж передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання в межах санкції даної статті.

Вирок у вказаній частині вважає незаконним та невмотивованим.

Посилається на те, що суд неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність. Призначене ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України є надто м`яким.

Суд не навів обґрунтування обставин для призначення йому саме такого покарання.

Безпідставно визнано пом`якшуючими такі обставини як визнання вини та щире каяття, оскільки обвинувачений не сприяв досудовому розслідуванню, моральну шкоду відшкодував не він, а його батьки, оскільки він грошей не заробляє. Крім того, така шкода відшкодована потерпілому лише частково.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні апеляційного суду потерпілий ОСОБА_8 та його представник адвокат ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу. Потерпілий пояснив, що фактично причиною звернення з такою була відсутність у ОСОБА_6 щирого жалю у зв`язку із скоєним кримінальним правопорушенням, який жодного разу не відвідав його у лікарні, не попросив вибачення, поводив себе зверхньо. Завдав йому тілесні ушкодження безпричинно, неспровоковано. Нанесену моральну шкоду відшкодував частково. Після подачі апеляційної скарги обвинувачений змінив свою поведінку та ставлення до нього, попросив вибачення, повністю відшкодував моральну шкоду. Разом з тим, від апеляційної скарги потерпілий не відмовився, зважаючи на те, що жодний розмір відшкодованої шкоди не зможе відновити йому здоров`я та перенесених фізичних та моральних страждань.

Представник потерпілого апеляційному суду пояснив, що підстави для застосування більш м`якого покарання, ніж передбачено ч. 1 ст. 122 КК України, у даному конкретному випадку з підстав, зазначених потерпілим, у суду були відсутні. А тому, суд прийняв необґрунтоване та невмотивоване рішення через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 заперечили проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, що потерпілому була повністю відшкодована моральна шкода та матеріальна шкода за позовом прокурора в інтересах лікарні; обвинувачений вину визнав повністю, щиро кається, має можливість заплатити штраф, оскільки одночасно із навчанням працює.

Прокурор у судовому засіданні також заперечила проти апеляційної скарги, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційної скарги, пояснення потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 , прокурора, які заперечили проти такої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши дані, які характеризують особу обвинуваченого, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню в силу наступних підстав.

Мотиви з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України).

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню (п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 413 КПК України).

Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання (п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України).

Щодо справедливості призначеного місцевим судом обвинуваченому покарання за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку, правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 122 КК України та правильність вирішення заявленого потерпілим цивільного позову в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самим засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, а саме таким, що відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і конкретним обставинам його скоєння, а також особливостям обвинуваченого.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити з класифікації злочинів, що передбачена нормами ст. 12 КК України, а також особливостей конкретного кримінального правопорушення й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, характер і ступінь тяжкості наслідків, тощо).

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

З огляду на викладене справедливість розглядається як рівновага між злочином і наслідками для особи, що вчинила це діяння, тобто між поганим вчинком та покаранням.

Таким чином, на несправедливість покарання має вказувати істотна (очевидна) диспропорція (порушення рівноваги) між визначеним судом видом та розміром покарання й видом та розміром покарання, яке б мало бути призначене, з урахуванням усіх обставин, що повинні враховуватися під час призначення покарання.

Варто зазначити, що відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд зобов`язаний перевірити законність й обґрунтованість рішення місцевого суду.

Частиною 1 ст. 69 КК України визначено, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 4421 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Касаційного кримінального суду Верховного суду від 17.09.2019 р. у справі № 744/884/17 (провадження № 51-8413км18), застосування ст. 69 КК можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони (1) можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК, і (2) істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Обставини чи сукупність обставин, які відповідно до ст. 69 КК надають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають бути такого ж характеру і сили, які зумовили створення привілейованих складів злочинів.

Під час перевірки матеріалів цього кримінального провадження колегія суддів установила те, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, визначивши інше більш м`яке покарання, не передбачене в санкції ч. 1 ст. 122 КК України, а саме у виді 17000 грн. штрафу, що призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість.

Так, місцевий суд, призначаючи покарання, послався, крім іншого, на те, що обвинувачений під час розгляду справи повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому, його посткримінальну поведінку, який вжив заходів до часткового відшкодування заподіяної його злочинними діями моральної шкоди, а також матеріальної шкоди, які понесла держава на лікування потерпілого, дані про особу обвинуваченого та відсутність обставин, що обтяжують покарання. Однак, суд належним чином не оцінив та не врахував характеру й наслідків скоєного кримінального правопорушення, а саме того, що ОСОБА_6 безпричинно та неспровоковано наніс ОСОБА_8 тілесні ушкодження у життєво-важливий орган (голову), які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, зокрема - перелом виличної кістки та щелепи, що потягли тривалий розлад здоров`я (перенесення хірургічних втручань із встановленням в обличчя пластин).

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок про можливість застосування ст. 69 КК України, зазначив про обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого. Однак, не навів обґрунтування яким чином ці обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та є достатніми для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачене ч. 1 ст. 122 КК України. Не встановлено таких обставин і в апеляційному суді.

Колегія суддів акцентує, що відповідно до Основного Закону України людина, її життя і здоров`я, честь та гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ч. 1 ст. 3 Конституції України). Тож злочинні дії обвинуваченого мають значну суспільну небезпеку.

На переконання колегії суддів, зазначені обставини в сукупності свідчать про те, що призначене обвинуваченому покарання є м`яким і не буде сприяти його виправленню та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а отже не відповідає меті покарання.

До того ж таке покарання за обставин з наслідками, установленими судом у цьому кримінальному провадженні, не вплине на формування думки інших осіб про неприпустимість вчинення вищевказаних злочинних дій та чітке розуміння того, що особа буде нести невідворотне та справедливе покарання за такі дії.

Тому доводи апеляційної скарги представника потерпілого про м`якість покарання, призначеного місцевим судом ОСОБА_6 , є обґрунтованими.

З огляду на викладене, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 не можна визнати законним та обґрунтованим через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого внаслідок м`якості, у зв`язку із чим оскаржуваний вирок підлягає частковому скасуванню на підставі положень ст. ст. 409, 413 - 414 КПК України, з ухваленням нового вироку, згідно п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 420 КПК України.

Апеляційний суд визнає доведеним, що 24 червня 2024 року близько 22 год. 30 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи поруч супермаркету «Сільпо», що розташований по вул. Кам`янецькій, 122 м. Хмельницького, під час словесної суперечки з потерпілим ОСОБА_8 , на ґрунті особистих, раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, перебуваючи навпроти потерпілого ОСОБА_8 , наніс йому один удар кулаком правої руки в обличчя, а саме: в ліву виличну кістку та ще один удар кулаком правої руки в обличчя зліва, поблизу щелепи, чим спричинив йому тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричиняють тривалий розлад здоров`я.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Призначення покарання

Призначаючи ОСОБА_6 вид та міру покарання, колегія суддів враховує ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу винного, та обставини, передбачені вимогами ст.ст. 66, 67 КК України.

Обвинувачений вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким.

ОСОБА_6 є особою молодого віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно, навчається в університеті, працює.

Обставинами, що пом`якшують його покарання, є визнання вини, щире каяття, відшкодування витрат, понесених державою на лікування потерпілого, повне відшкодування заподіяної потерпілому моральної шкоди.

Обставини, що обтяжують його покарання, відсутні.

Враховує колегія суддів і думку потерпілого, який просив призначити обвинуваченому покарання у межах санкції статті інкримінованого йому злочину.

Крім того, апеляційний суд враховує, що ініціатором бійки був саме обвинувачений, який безпричинно наніс потерпілому тілесні ушкодження у життєво важливий орган голову, оскільки останній спілкувався із його колишньою дівчиною; тілесні ушкодження локалізовані на обличчі та голові, із переломами виличної кістки та щелепи, внаслідок яких ОСОБА_8 переніс хірургічне втручання, із встановленням пластин, що потребувало значних сил та часу для реабілітації та потребує ще подальших хірургічних втручань із видалення пластин.

ОСОБА_6 з 18 лютого 2025 року прийнятий на роботу логістом у ТзОВ «Гранд Карго Логістік».

Отже, враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 слід призначити покарання у мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України у виді виправних робіт.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

При цьому, апеляційний суд враховує, що відбування виправних робіт обвинуваченим, на відміну від штрафу, буде пов`язане з обмеженням його певних прав, передбачених главою 9 Кримінально-виконавчого кодексу України.

А тому, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням в цій частині нового вироку, у зв`язку із неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність.

Беручи до уваги викладене, керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2024 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді шести місяців виправних робіт із відрахуванням в доход держави десяти відсотків із суми заробітку.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили негайно після його проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного Кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення апеляційним судом.

Головуюча: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3