Справа № 214/7585/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у місті Кривому Розі, подання Саксаганського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про приведення вироку Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.12.2023 року у відношенні ОСОБА_4 у відповідність до вимог закону,

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування подання зазначено, що 05 грудня 2023 року Саксаганським районним судом м. Кривого РогуДніпропетровської області ОСОБА_4 було засуджено за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, до 2-х років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільненої від відбування покарання з випробуванням на 1 рік. Так, 08 вересня 2023 року засуджена заволоділа чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) вартістю 1749 грн. 30 коп.

Так як втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, оскільки згідно Закону № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна», який набрав чинності 09 серпня 2024 року, викрадення чужого майна стало кримінально караним діянням, якщо його вартість становить понад два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у поданні ставиться питання про приведення вироку Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.12.2023 року у відповідність до вимог закону на підставі ч. 2 ст. 74 КК України.

Прокурор у задоволенні подання просив відмовити, у зв`язку з тим, що визначений вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.12.2023 року строк випробування в 1-н рік закінчився та ухвалою цього ж суду від 25.02.2025 року засуджена була звільнена від покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Інші учасники судового провадження в судове засідання не з`явились, від представника органу з питань пробації надійшла заява про розгляд подання, яке вона підтримує, за її відсутності.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Так, 09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі Закон), яким змінено поняття «вартості вкраденого майна» для визначення кримінальної караності крадіжки як ознаку складу злочину, передбаченого ст. 185 КК України, що призвело до часткової декриміналізації діянь, які виражені в умисному викраденні чужого майна.

До набрання чинності вказаним Законом, кримінально караною вважалася крадіжка, виходячи з розміру понад 0,2 неоподатковуваного мінімуму, який за нормами адміністративного та кримінального законодавства для кваліфікації злочинів чи правопорушень встановлювався з суми неоподатковуваного мінімуму на рівні податкової соціальної пільги.

Так, підпунктом 169.1.1 ст. 169 Податкового кодексу України визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Податкова соціальна пільга визначена підпунктами 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПКУ для відповідного року. Податкова соціальна пільга дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, а прожитковий мінімум встановлюється законом станом на 01 січня поточного року. Таким чином, зазначеним Законом крадіжки на суму, що не перевищують на момент вчинення правопорушення у 2024 році 3028 грн., у 2023 році 2684 грн., у 2022 році 2481 грн., у 2021 році 2270 грн., у 2020 році 2102 грн., віднесено до дрібних крадіжок, за які передбачено адміністративну, а не кримінальну відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду у постанові №0306/7567/12 вказала, що за загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Зазначений підхід закріплено у ч. 1 ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Зміст цієї конституційно-правової норми деталізовано у ст. 5 КК України, згідно із ч. 1 якої закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили діяння до набрання законом чинності.

Таким чином, внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року №3886-IX, який набрав чинності 09 серпня 2024 року, має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, має право вирішувати питання про звільнення від покарання у випадку, передбаченому ч. 2 ст. 74 КК України.

Згідно вимог п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку, передбаченого п.13 ч.1 ст. 537 КПК України, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Згідно ч. 1 ст. 89 КК України, такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом. Якщо строк додаткового покарання перевищує тривалість іспитового строку, особа визнається такою, що не має судимості, після відбуття цього додаткового покарання.

Отже, наразі встановлений засудженій вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.12.2023 року іспитовий строк закінчився, у зв`язку з чим остання ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.02.2025 року була звільнена від покарання, призначеного вказаним вироком суду, а відтак у задоволенні даного подання слід відмовити, врахувавши, що така відмова не погіршує становище засудженої.

Ураховуючи вищевикладене, на підставі п. 13 ч. 1 ст. 537, п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК Укра їни, ст. ст. 4, 5 КК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні подання Саксаганського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про приведення вироку Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.12.2023 року у відношенні ОСОБА_4 у відповідність до вимог закону.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_5