Справа № 336/8068/20
Пр.1-кп/336/120/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді: ОСОБА_1 , за участі секретарки судового засідання: ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі матеріали об`єднаного кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002612 від 09.12.2020, №0000468 від 23.02.2023, №0000076 від 13.01.2024, що перебуває на розгляді суду на підставі обвинувальних актів, складених відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м.Запоріжжя, громадянина України, який отримав базову середню освіту, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання (зі слів) до затримання: АДРЕСА_2 , офіційно не працевлаштованого, раніше судимого, востаннє:

- вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 23.09.2024, який набрав законної сили 12.02.2025, за ч.2,3 ст.185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України, до 4 років позбавлення волі, строк відбування покарання рахується з дати набрання вироком законної сили,

за ознаками скоєння кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України,

за участі сторін кримінального провадження: з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 , з боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,-,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_3 , будучи особою, раніше судимою за вчинення корисливих кримінальних правопорушень проти власності, судимість за які у встановленому законом порядку не знята та не погашена, на шлях вправлення та перевиховання не став та повторно скоїв аналогічне кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 18.03.2023, приблизно о 16 годині 40 хвилин, ОСОБА_3 , маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента від 24 лютого 2022 року N64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року N2102-IX (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року N133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року N2119-IХ та від 18 квітня 2022 року N259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року N2212-IX), з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає та його дії залишаються ніким непоміченими, з метою особистого збагачення, знаходячись на території садівничого товариства «Електровозник-1», який розташований за адресою: вул. Очаківська, 8, м. Запоріжжя, підійшов до електричних опорів та намагався викрасти енергетичний дріт марки «ПВС», діаметром 2х1,5, довжиною 35 метрів, вартість 1 метру згідно з даними висновку експерта N286-23 від 27.03.2023 Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз становить 21 гривня 56 копійок, а всього майна на загальну суму 754 гривні 60 копійок, що належить потерпілій ОСОБА_6 .

Після чого, ОСОБА_3 намагався покинути місце скоєння злочину, але був зупинений працівниками поліції, тим самим не довів свого злочинного умислу до кінця, з причин, які не залежали від його волі, намагаючись спричинити своїми умисними діями потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на зазначену суму.

Дії ОСОБА_3 під час досудового розслідування за даним епізодом кваліфіковані за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, під час якого особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення (злочину) до кінця, але кримінальне правопорушення (злочин) не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

В судовому засіданні після початку судового розгляду прокурор заявив клопотання, яке підтримав обвинувачений, його захисник, про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за дії, вчинені за фактом закінченого замаху на вчинення крадіжки майна із вказаними кваліфікуючими ознаками та закриття кримінального провадження в цій частині на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Так, 09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-IX, яким були внесені зміни до ст. 51 КУпАП (дрібне викрадення чужого майна).

За нормою ст. 51 КУпАП у редакції Закону 3886-IX передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (НМДГ).

Оскільки вартість майна, у вчинені крадіжки та замаху на крадіжку якого обвинувачується ОСОБА_3 за вказаними епізодами не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, відповідно, обвинувачений підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі викладеного вище.

В судовому засіданні обвинувачений зазначив, що розуміє нереабілітуючі підстави звільнення від кримінальної відповідальності згідно п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилась, 09.01.2025 подала до суду заяву, відповідно до якої просить проводити підготовчий та судовий розгляд за її відсутності, покарання призначити на розсуд суду, наміру подавати цивільний позов не має.

В даному випадку є застосовною норма ст.325 КПК України, за змістом якої якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду.

Тому, враховуючи, що за відсутності потерпілої можливо з`ясувати всі обставини, необхідні для розгляду клопотання прокурора, суд постановив здійснити розгляд клопотання прокурора без участі ОСОБА_8 .

Суд виходить з того, що дійсно 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року N 3886-IX "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" від (далі - Закон N 3886-IX), яким внесено зміни до ст. 51 КУпАП (дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч.1 ст.51 КУпАП (у редакції Закону N3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Разом з цим, ч.2 ст.51 КУпАП (у редакції Закону N 3886-IX) визначено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз наведених норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн. крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п. 169.1.1 п.169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Так, зі змісту обвинувального акта вбачається, що подія кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст. 185 КК України, відбулась 18.03.2023, майнова шкода при цьому дорівнює 754 гривні 60 копійок. Сума завданих збитків сторонами кримінального провадження не спростована.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2 684,00 гривні, а 50 відсотків від його розміру становили 1 342,00 гривні відповідно. Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону N 3886-IX, на момент вчинення злочину розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, становив саме 2 684,00 гривні.

Слід також зауважити, що положеннями ч.1 ст.3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Ураховуючи наведене, оскільки вартість майна, закінчений замах на крадіжку якого вчинено ОСОБА_3 , визначена у розмірі, що є меншим за розмір, з якого відповідно до Закону N3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, суд вважає, що, з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі, кримінальне провадження відносно обвинуваченого підлягає закриттю (в частині вказаного епізоду правопорушення), оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Так, згідно з п. 4-1 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Згідно з ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Частиною 7 статті 284 КПК України передбачено, що ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених ст..479-2 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 479-2 КПК України визначено, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Відповідно, враховуючи беззаперечну згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, суд встановив підстави для задоволення клопотання.

Заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду справи (окрім запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, згодом зміненого) не застосовувались.

Відповідно до ст.118 КПК України до процесуальних витрат відносяться витрати пов`язані із залученням експертів. Відповідні витрати у даному провадженні відсутні за відсутності доказів протилежного з боку сторони обвинувачення.

Суд також вважає за необхідне розглянути питання щодо речових доказів по справі з урахуванням положень ст.100 КПК України та думки сторін кримінального провадження, висловленої під час розгляду справи.

Крім того, під час судового засідання прокурором ОСОБА_4 подано клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, застосованого до ОСОБА_3 , у вигляді тримання під вартою.

Під час судового засідання встановлено, що вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 23 вересня 2024 року визнати винним ОСОБА_3 у скоєнні злочинів, передбачених ст. 185 ч. 2, ст. 185 ч. 3 КК України, та призначено покарання: за ст. 185 ч. 2 КК України у виді трьох років позбавлення волі; за ст. 185 ч. 3 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі. В порядку ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів призначено ОСОБА_3 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_3 ухвалено рахувати з дати набрання вироком законної сили.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 12 лютого 2025 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_3 залишено без задоволення, вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 23 вересня 2024 року, яким визнано винним ОСОБА_3 у скоєнні злочинів, передбачених ч.ч.2,3 ст. 185 КК України - без змін.

У зв?язку із наведеним, прокурор просить клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, застосованого до ОСОБА_3 , у вигляді тримання під вартою, залишити без розгляду. У сторони захисту заперечення відсутні.

Розглядаючи клопотання, суд виходить з того, що відповідно до ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу.

За приписами ч.1,3 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Таким чином, враховуючи наведене, судом встановлено підстави для залишення клопотання без розгляду.

Статтею 90 КВК України встановлено, що у порядку, встановленому КПК України, засуджений у разі необхідності провадження слідчих дій у кримінальному провадженні про кримінальне правопорушення, вчинене іншою особою або цією ж особою, за яке вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді може бути тимчасово залишений у слідчому ізоляторі або переведений з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора.

Згідно з ч.7 ст.42 КПК України, підозрюваний, обвинувачений зобов`язаний: 1) прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб; 2) виконувати обов`язки, покладені на нього рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 3) підкорятися законним вимогам та розпорядженням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду.

Ч.2 ст.318 КПК визначено, що судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим кодексом. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження.

Так, в межах даної справи розгляд об`єднаного кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002612 від 09.12.2020, №0000076 від 13.01.2024 продовжується.

Відповідно, існує необхідність безпосередньої участі ОСОБА_9 у судових засіданнях в цьому кримінальному провадженні, для забезпечення ефективного права на захист, тому суд вважає за необхідне тимчасово залишити вказану особу в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» з подальшим конвоюванням до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя для участі у кримінальному провадженні (за відповідними викликами суду).

Керуючись ст.9, 26, 36, 42, 100, 118, 284, 288, 318, 325, 370-372, 479-2 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 за ознаками скоєння кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України, яке надійшло до суду на підставі обвинувального акта, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000468 від 23.02.2023, закрити у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Речові докази - електрокабель, упакований до спецпакету WAR1753244, переданий на відповідальне зберігання потерпілої, - залишити ОСОБА_8 за приналежністю.

Розгляд об`єднаного кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002612 від 09.12.2020, №0000076 від 13.01.2024 продовжити.

Клопотання сторони обвинувачення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без розгляду.

Обвинуваченого ОСОБА_3 тимчасово, на час розгляду даного кримінального провадження (справа №336/8068/20, пр.1-кп/336/120/2025) залишити в Державній установі "Запорізький слідчий ізолятор".

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена в частині закриття провадження до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом семи днів з дня її оголошення.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали суду складений і проголошений 21.04.2025 о 08-10 годині (18.04.2025 суддя перебувала у відпустці).

Суддя ОСОБА_1