Справа № 461/1328/25
Провадження № 1-кс/461/1111/25
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

16.02.2025 року місто Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду міста Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , адвокатом, депутатом та нотаріусом не являється,

встановив:

слідчими відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000985 від 21.08.2023, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

Слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 , за погодженням прокурора Львівської обласної прокуратури, звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покликаючись на те, що останній підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого йому загрожує покарання у виді позбавленням волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна. Також, вказує на необхідність забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, з огляду на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме запобіганням спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на учасників кримінального провадження; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Враховуючи зазначене, орган досудового розслідування вбачає необхідність у застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, з мотивів наведених у ньому.

Підозрюваний та його захисник, кожен окремо, просили відмовити у задоволенні клопотання з мотивів його необґрунтованості. Крім того, у разі визнання слідчим суддею доцільним застосування запобіжного заходу, просили застосувати інший більш м`який запобіжний захід. З цього приводу захисник - адвокат ОСОБА_5 подав до суду письмові заперечення на подане органом досудового розслідування клопотання, які підтримав у судовому засіданні та просив врахувати викладені доводи під час ухвалення рішення.

Подане слідчим клопотання в цілому відповідає вимогам ст.184 КПК України.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти ризикам, передбачених у вказаній статті.

Органом досудового розслідування дії підозрюваного кваліфікуються за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 307 КК України за викладених у повідомленні про підозру обставин.

Згідно приписів ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу. Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи.

З матеріалів клопотання, слідчим суддею встановлено, що 15.02.2025 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 307 КК України, а саме в незаконному пособництві у придбанні, перевезенні, зберіганні, пересиланні з метою збуту та збуті наркотичних засобів, організованою групою.

Підозра ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення обґрунтована зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- протоколами про результати проведення негласної слідчої дії спостереження за особою від 07.01.2025;

- протоколами про хід та результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії оглядку і виїмки кореспонденції від 11.11.2024, 12.11.2024, 14.11.2024,

- протоколами огляду грошових коштів від 12.11.2024, 07.01.2025, 07.02.2025

- протоколами огляду особи та вручення грошових коштів від 12.11.2024, 07.01.2025, 07.02.2025

- протоколами огляду особи та вручення грошових коштів 12.11.2024,

- протоколами про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 13.11.2024, 08.01.2025;

- протоколами огляду місця події від 12.11.2024, 06.01.2025, 07.01.2025, 09.01.2025, 04.11.2024, 12.11.2024, 29.11.2024, 07.02.2024;

- протоколами огляду (мобільних телефонів) від 13.11.2024, 08.01.2025;

- висновками експертів про проведення експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів від 04.12.2024, 04.12.2024, 23.12.2024, 04.12.2024, 22.01.2025, 06.12.2024, 06.02.2025;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 29.11.2024;

- протоколом огляду (інтернет ресурсу) від 16.08.2024;

- протоколами обшуків від 14.02.2025

- іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності та взаємозв`язку.

Характер інкримінованого особі правопорушення, санкція статті за якою кваліфіковано дії підозрюваного, дані про його соціальні зв`язки вказують на високий ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.

Оцінюючи ризик незаконного впливу на інших учасників даного провадження, зокрема свідків слідчий суддя враховує положення ст. ст. 23, 94 КПК України, згідно яких суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а жоден доказ не має наперед встановленої сили. Отже, виходячи зі стадії даного кримінального провадження, має місце реальний ризик, впливу на свідків, які станом на момент розгляду даного клопотання не допитані судом.

Крім того, той факт, що на момент розгляду даного клопотання досудове розслідування триває, а отже не зібрані усі докази у межах даного кримінального провадження, не проведений весь комплекс слідчих (розшукових) та процесуальних дій, вказує на те, що інші ризики наведені слідчим у клопотанні мають місце і є обґрунтованими.

Слідчий суддя виходить з того, що ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню чи судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При вирішенні питання застосування запобіжного заходу слідчим суддею беруться до уваги дані про вік та стан здоров`я підозрюваного, характер інкримінованого кримінального правопорушення, особу підозрюваного, його соціальні зв`язки та сімейне становище.

Водночас, під час розгляду клопотання обставин, які перешкоджають застосуванню запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного не встановлено.

Також, ухвалюючи рішення за клопотанням, у даному конкретному випадку враховую, що ризики визначені ст. 177 КПК України є обґрунтованими, оскільки підтверджуються матеріалами клопотання, як і підтверджуються інші обставини визначені ч. 1 ст. 194 КПК України.

Ухвалюючи рішення за клопотанням, враховую також практику Європейського суду з прав людини, згідно якої тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У свою чергу, доводи слідчого та прокурора про необхідність застосування практики Європейського Суду з прав людини є важливим аспектом захисту прав людини, але в даному кримінальному провадженні посилаючись на зазначену у клопотанні практику Європейського Суду з прав людини, прокурор та слідчий намагаються використати її не на користь особи, а з метою обтяження та погіршення її становища, а саме застосування більш суворого запобіжного заходу, що може становити ризики для справедливості кримінального провадження та дотримання прав, свобод та законних інтересів його учасників, відтак такі доводи відхиляються судом.

Оцінюючи доводи сторони захисту наведені у письмових запереченнях та озвучені в ході розгляду клопотання, виходжу з наступних доводів та мотивів.

Слідчий суддя погоджується з доводами сторони захисту щодо того, що підозра оголошена ОСОБА_4 , виходячи з правової кваліфікації інкримінованого правопорушення, свідчить на обов`язкове залучення захисника до участі у цьому провадженні.

Так, слідчий суддя вважає обґрунтованим посилання захисника на положення ч. 1 ст. 52 КПК України, згідно яких участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.

Разом з тим, доводи сторони захисту стосовно не набуття ОСОБА_4 статусу підозрюваного не знайшли свого підтвердження в ході розгляду клопотання.

Так, слідчим суддею в ході розгляду даного клопотання в присутності підозрюваного та його захисника досліджено долучений до матеріалів справи протокол затримання ОСОБА_4 від 14.02.2025 року у якому зафіксовано присутність захисника адвоката ОСОБА_5 , чого сам захисник та підозрюваний в ході розгляду клопотання не заперечили.

В цьому контексті, оцінюючи доводи сторони захисту щодо не набуття статусу підозрюваного, внаслідок вручення повідомлення про підозру лише 15.02.2025 року за відсутності захисника, слід відзначити наступне.

Чинний Кримінальний процесуальний кодекс вказує на те, що процесуальний статус та використання відповідних прав підозрюваного не набуваються внаслідок і виключно після вручення письмового повідомлення про підозру.

Так, згідно ч. 1 ст.208 КПК, уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках:

1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення;

2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин;

3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України;

4) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого статтями 255, 255-1, 255-2 Кримінального кодексу України.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання.

Отже, наведені положення процесуального закону наділяють орган досудового розслідування правом затримання підозрюваного, але саме письмове повідомлення про підозру може бути вручене не негайно, а протягом не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання, що є цілком логічно, адже слідчий чи прокурор не можуть передбачити достовірно характер ймовірної протиправної поведінки тієї чи іншої особи, а тим більше мати при собі готове повідомлення про підозру.

Натомість, аналіз процесуального законодавства вказує на те, що підозрюваний має право користуватись своїми процесуальними правами з моменту повідомлення про його процесуальний статус і таке повідомлення або оповіщення може бути здійснено при затриманні. Більше того, у даному конкретному випадку сама назва процесуального документа протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, прямо вказує на відповідний процесуальний статус.

Одним із прав, гарантованих статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є право на захист/юридичну допомогу, закріплене в підпункті «с» пункту 3. Воно становить одну з основоположних засад справедливого судового розгляду. Цей пункт статті 6 Конвенції кореспондується зі статтею 59 Конституції України та статтею 20 Кримінального процесуального кодексу України. Стаття 7 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на засадах забезпечення права на захист.

Спосіб застосування пункту 1 та пункту 3(c) статті 6 Конвенції на етапі досудового слідства залежить від особливостей відповідного провадження та фактів конкретної справи. Як правило, у кримінальному провадженні доступ до захисника має надаватися з першого допиту підозрюваного, за винятком випадків, коли за конкретних обставин відповідної справи продемонстровано, що існують вагомі підстави для обмеження такого права. Право на захист буде в принципі непоправно порушено, якщо визнавальні покази, отримані під час допиту правоохоронними органами без доступу до захисника, використовуватимуться з метою засудження особи. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права у кримінальному провадженні, особа набуває статусу підозрюваного, який обумовлює застосування гарантій статті 6 Конвенції, не з моменту офіційного надання/визнання такого статусу, а тоді, коли національні органи влади мають достатні підстави підозрювати цю особу у причетності до злочину. Це є усталеною практикою ЄСПЛ, яка повторена в рішеннях щодо України, наприклад, «Ушаков та Ушакова проти України», «Собко проти України» та ін.

Слід також відзначити, що згідно положень ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Отже, чинний КПК не містить імперативних положень щодо обов`язкової присутності захисника під час вручення повідомлення про підозру. Тим більше, у цій справі таке повідомлення вручено на наступний день після затримання, а захисник перебуває та здійснює свою діяльність у іншому населеному пункті.

Виходячи з наведеного, слідчий суддя вважає доводи сторони захисту щодо не набуття процесуального статусу підозрюваного ОСОБА_4 безпідставними.

Також, слідчий суддя оцінюючи доводи захисника щодо неотримання усіх матеріалів клопотання, вважає за необхідне відзначити наступне.

Згідно ч. 2 ст. 184 КПК України, копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання. Отже, чинне законодавство зобов`язує ініціатора клопотання вручити відповідні матеріали саме підозрюваному чи обвинуваченому, а не його захиснику. Наведені вимоги органом досудового розслідування дотримано, що засвідчується матеріалами клопотання та поясненнями самого підозрюваного у судовому засіданні.

Варто також відзначити, що слідчий суддя з`ясовував у підозрюваного чи необхідно йому надати додатковий час для ознайомлення з копіями кількох протоколів процесуальних дій поданих прокурором у судовому засіданні. На зазначене підозрюваний повідомив, що отримав копії таких протоколів до засідання та додаткового часу на ознайомлення не потребує.

Усі матеріали клопотання дослідженні слідчим суддею безпосередньо, а кожен з учасників процесу мав можливість висловити свої доводи щодо їх змісту у змагальному судовому процесі. Зокрема, слідчим суддею досліджено повідомлення про підозру ОСОБА_4 з якого встановлено, що воно отримане підозрюваним о 11 годині 15.02.2025 року.

Разом з тим, слідчий суддя вважає за необхідне відзначити неналежне оформлення документів слідчим при скеруванні до суду, зокрема відсутність заповненого опису документів скерованих до суду та несвоєчасне долучення документів поданих прокурором у засіданні, що вплинуло на тривалість розгляду клопотання, адже зумовило необхідність перевірки обсягу документів та обговорення відповідних питань в процесі розгляду клопотання.

Також, оцінюючи доводи сторони захисту наведені у запереченнях виходжу з того, що згідно з положеннями ст. 89 КПК України, визнання доказів недопустимими належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду. Відтак, під час розгляду клопотання слідчим суддею не оцінювались докази з точки зору їх достатності й допустимості для доведення винуватості у вчинені інкримінованого правопорушення. На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття "обґрунтована підозра" як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих. При цьому, повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру.

Крім того, не можна залишити поза увагою характер кримінального провадження та обставини встановлені в ході розгляду клопотання, зокрема доводи слідчого та прокурора, а також подані на їх підтвердження докази, які вказують на те, що фігуранти кримінального провадження під час ймовірного вчинення протиправних дій застосовували засоби та заходи, які унеможливлювали та ускладнювали їх ідентифікацію, такі як використання вигаданих і не власних анкетних даних та застосування декількох різних засобів зв`язку, у тому числі різних номерів абонентів мобільного зв`язку. Підозрюваний, перебуватиме на волі, матиме можливість перешкоджати кримінальному провадженню шляхом незаконного впливу на інших підозрюваних та учасників кримінального провадження (свідків), які на момент розгляду клопотання не розкриті органом досудового розслідування та не допитані судом.

Наведене очевидно свідчить про те, що перебуваючи на волі без відповідного контролю, підозрюваний матиме можливість як переховуватись від органів досудового розслідування, так і перешкоджати його проведенню.

Стосовно доводів підозрюваного та його захисника щодо недоцільності застосування запропонованого слідчим запобіжного заходу з огляду на стан здоров`я підозрюваного, виходжу з наступного.

Слідчим суддею досліджено надані стороною захисту документи щодо стану здоров`я підозрюваного. Водночас, такі не засвідчують неможливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Більше того, такі медичні документи датовані вереснем 2024 року, а жодних даних про отримання медичної допомоги у поточному році захистом надано не було. Не встановлено також і того, що підозрюваному відмовлено в отриманні медичної допомоги після затримання. Відтак, такі доводи відхиляються слідчим суддею.

З урахуванням наведеного, оцінивши у сукупності наявні у клопотанні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку на даному етапі провадження, а також оцінивши клопотання з точки зору його обґрунтованості, приходжу до висновку про необхідність застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищенаведеним у справі ризикам. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі підозрюваного та тяжкості пред`явленої йому підозри, зможе забезпечити виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків та запобігти наведеним ризикам, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 КК України, особливо тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі.

Злочин інкримінований підозрюваному передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Водночас відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

З огляду на вищезазначене, виходячи з категорії злочину у якому підозрюється ОСОБА_4 , а також встановлених вище обставин, у даному випадку доцільності визначення розміру застави слідчий суддя не знаходить. У даному конкретному випадку слідчий суддя враховує, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 відноситься до категорії особливо тяжких злочинів. Окрім того, злочин відноситься до кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, тобто який може заподіяти шкоду здоров`ю окремих осіб, вчинений з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, що має високий суспільно небезпечний характер.

Захисником в ході розгляду клопотання озвучено посилання на ст. 206 КПК України, а саме такі доводи озвучені з огляду на надані стороною захисту медичні документи щодо підозрюваного.

Згідно ч.ч. 1, 6, 7, 8 ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та:

1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи;

2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи;

3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Слідчий суддя зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому частиною шостою цієї статті, незалежно від наявності заяви особи, якщо її зовнішній вигляд, стан чи інші відомі слідчому судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі.

Слідчий суддя має право не вживати дій, зазначених у частині шостій цієї статті, якщо прокурор доведе, що ці дії вже здійснені або здійснюються.

Доводи сторони захисту не стосуються застосування до підозрюваного насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), а фактично є даними якими захист обґрунтовує недоцільність застосування запропонованого слідчим запобіжного заходу, а отже такі доводи є безпідставними.

Разом з тим, зважаючи на те, що підозрюваний повідомив про необхідність отримання медичної допомоги в умовах слідчого ізолятора, з метою недопущення його права на отримання своєчасної та належної медичної допомоги, вважаю за необхідне скерувати копію даної ухвали до Львівської обласної прокуратури, Управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області, Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» для належного реагування на зазначену заяву підозрюваного щодо надання медичної допомоги в межах наданої компетенції.

Керуючись ст.ст.176, 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, 206 КПК України,

постановив:

Клопотання задовольнити.

Застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 (шістдесят) днів, без альтернативи внесення застави.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Строк дії ухвали до 14 квітня 2025 року, включно.

Скерувати копію даної ухвали до Львівської обласної прокуратури, Управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області, Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» для належного реагування на заяву підозрюваного щодо надання медичної допомоги в межах наданої компетенції.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1