УХВАЛА

Іменем України

25.01.2025 Справа №607/1657/25 Провадження №1-кс/607/571/2025

м. Тернопіль

Слідча суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області клопотання слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 , під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000010 від 23.01.2025 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Збараж Тернопільської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого водієм-сапером відділення піротехнічних робіт аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України у Тернопільській області, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

УСТАНОВИЛА:

25.01.2025 слідчий СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 звернувся до слідчої судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 .

Клопотання мотивоване тим, що СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000010 від 23.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Слідчий зазначив, що під час досудового розслідування встановлено таке.

Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Так, Верховною Радою України 24.02.2022 прийнятий Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX, яким затверджено Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введений воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022.

Згідно з ч. 3 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводяться тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Згідно з п. 8 «Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 № 1455, перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 у невстановлений досудовим розслідуванням час та у невстановленому досудовим розслідуванням місці, переслідуючи корисливий мотив та мету особистого збагачення, з метою незаконного переправлення осіб через державний кордон України, а також сприяння його вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод сприяв перетину державного кордону України військовозобов`язаних чоловіків віком від 18 до 16 років, яким заборонено перетинати державний кодон України відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із введенням 22.02.2022 на території України воєнного стану, шляхом переведення зазначених осіб поза пунктом пропуску державного кордону України, при цьому надаючи поради, вказівки щодо способів перетину та засоби для перетину державного кордону України за грошову винагороду.

Так, 22.01.2025, точні час та місце органом досудового розслідування не встановлені, ОСОБА_4 при розмові із громадянином ОСОБА_7 дізнався про те, що останній бажає легально виїхати за межі державного кордону України. В цей час в ОСОБА_4 , який достовірно знав про встановлені на період дії воєнного стану правила перетину державного кордону України, виник злочинний умисел, направлений на організацію незаконного переправлення ОСОБА_7 через державний кордон України з корисливих мотивів.

Надалі ОСОБА_4 під час розмови із ОСОБА_7 надав поради та вказівки щодо варіантів незаконного перетину державного кордону України, розказавши про порядок здійснення самого перетину, чим сприяв в організації незаконного переправлення ОСОБА_7 через державний кордон України. Водночас ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_7 про те, що за організацію перетину державного кордону під час дії на території України воєнного стану ОСОБА_7 необхідно надати ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 16000 доларів США.

У подальшому 23.01.2025 ОСОБА_4 , переслідуючи єдиний злочинний умисел, повідомив про необхідність передачі коштів у сумі 3500 доларів США ОСОБА_8 для подальшого їх отримання ним за організацію незаконного перетину. Решту суми грошових коштів у сумі 12500 доларів США ОСОБА_7 повинен передати під час перетину державного кордону території України невстановленим досудовим розслідуванням особам. Того ж дня ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_7 грошові кошти та роз`яснила останньому деталі перетину кордону.

Так, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний намір, 24.01.2025 приблизно о 10 год. 00 хв., перебуваючи в салоні автомобіля марки «Dacia», державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходився на паркувальному майданчику поблизу магазину «Сільпо», що знаходиться за адресою: вул. Кривоноса, 2Б, м. Тернопіль, діючи з прямим умислом, переслідуючи єдиний злочинний умисел, спрямований на особисте збагачення, з корисливих мотивів, одержав від ОСОБА_9 частину грошових коштів у сумі 3500 доларів США, що за офіційним курсом гривні до іноземної валюти, встановленим НБУ станом на 24.01.2025, становить 146912,85 грн, як вигоду за організацію незаконного перетину ОСОБА_7 через державний кордон.

Слідчий зазначив, що у кримінальному провадженні № 0000010 від 23.01.2025 наявна обґрунтована підозра щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

25.01.2025 у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Також необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий доводить наявністю ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному проваджені; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відтак слідчий вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

За таких підстав слідчий просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів та визначити розмір застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, та у разі сплати застави покласти на підозрюваного ОСОБА_10 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотанняпідтримав з викладених у клопотанні підстав та просив клопотання задовольнити повністю. Зазначив, що розмір застави визначений стороною обвинувачення з урахуванням суми неправомірної вигоди, отриманої підозрюваним, а також з урахуванням майнового стану останнього.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання. Зазначив, що підозра, пред`явлена ОСОБА_4 щодо вчинення даного кримінального правопорушення, є необґрунтованою. Так само сторона обвинувачення не довела наявність ризиків даного кримінального провадження, оскільки ризик переховуватись від органу досудового розслідування та суду спростовується необґрунтованістю підозри. Ризик впливу на свідків у даному кримінальному провадженні спростовується тим, що свідки проживають в інших населених пунктах. Також, на думку захисника, відсутні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення. Захисник вказав, що прокурор не довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатен забезпечити ризики даного кримінального провадження. Зазначив, що доцільним є застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний період доби або ж у крайньому випадку у виді цілодобового домашнього арешту. При цьому просив врахувати, що ОСОБА_4 офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, має на утриманні дружину, яка перебуває на 36 тижні вагітності, та здійснює догляд за хворим батьком.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши зміст клопотання та додані до нього матеріали, слідча суддя дійшла висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частина 1 ст. 29 Конституції України визначає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований, зокрема до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: 1). переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2). знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3). незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4). перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином; 5). вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї (ч. 1 ст. 178 КПК України).

Так, слідча суддя встановила, що Тернопільським РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000010 від 23.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

24.01.2025 ОСОБА_4 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

25.01.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Про обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_4 , та його можливу причетність до вчиненого кримінального правопорушення свідчать долучені до клопотання матеріали кримінального провадження у їх сукупності, а саме: заява ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення від 23.01.2025; протокол огляду місця події від 24.01.2025; протоколи додаткового допиту свідка ОСОБА_8 від 23.01.2025, 24.01.2025; протоколи додаткового допиту свідка ОСОБА_7 від 24.01.2025; протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 23.01.2025.

Більше того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23.10.1994) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Отже, з урахуванням змісту долучених до клопотання матеріалів кримінального провадження у їх сукупності, слідча суддя встановила, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на даному етапі розслідування достатньою сукупністю доказів.

Ураховуючи, що слідча суддя на цьому етапі провадження лише зобов`язана на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні дані слідча суддя доходить висновку про обґрунтованість підозри та можливу причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Розглядаючи питання наявності ризиків, на які посилався прокурор, та позицію сторони захисту щодо їх недоведеності, слідча суддя зазначає таке.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. А як зазначено в п. 111-112 рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії», обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Так, в обґрунтування клопотання та застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою прокурор зазначив, що існують ризики, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному проваджені; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду підтверджується тим, що останній підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене безальтернативне покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна. Слідча суддя вважає, що зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду. Таке твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, висловленою у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.07.2001), де Суд зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при о цінюванні ризиків переховування. Відтак слідча суддя вважає, що стороною обвинувачення доведена наявність вказаного ризику.

Щодо ризику впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, то ст. 23 КПК України встановлює принцип безпосередності дослідження показань, за змістом якого суд досліджує докази безпосередньо і показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Тобто доказове значення у кримінальному провадженні матимуть показання свідків, які будуть надані останніми безпосередньо під час судового розгляду у судовому засіданні, а не надані ними в ході досудового розслідування. Вказане доводить, що з метою зміни свідками своїх показань на користь підозрюваного, відмови від дачі показань останній може впливати на вказаних осіб у незаконний спосіб як особисто, так і через третіх осіб. З урахуванням викладеного слідча суддя вважає, що ризик впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні є досить вірогідним та доведеним стороною обвинувачення.

Разом з тим слідча суддя вважає, що ризик того, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення не є доведеним прокурором належними та допустимими доказами. Так, підозрюваний раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався. При цьому згідно з повідомленням про підозру кримінальне правопорушення, вчинення якого інкримінується ОСОБА_4 , не є багатоепізодним та тривалим у часі. Докази того, що ОСОБА_4 вчиняв дії, спрямовані на незаконне переправлення через державний кордон України інших осіб, крім ОСОБА_7 , слідчій судді не надані. З урахуванням викладеного слідча суддя вважає, що указаний ризик не є доведеним у судовому засіданні, а відтак не може покладатись в основу рішення про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких підстав слідча суддя доходить висновку, що прокурором доведено, а стороною захисту не спростовано, що у даному кримінальному провадженні з метою виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, є необхідним застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Разом з тим, вирішуючи питання про наявність правових підстав та доцільність застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу, слідча суддя враховує таке.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (ст. 5) втілює основоположне право людини на захист від свавільного втручання держави у її право на свободу. Тому у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

З цього правила випливають два природних наслідки: тягар доведення обставин, що свідчать на користь утримання під вартою, завжди несе сторона обвинувачення, а будь-які обставини, щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою або звільнення, залишається сумнів, мають тлумачитися на користь звільнення особи.

Роль слідчого судді при оцінці вказаних обставин полягає в перевірці істинних намірів та цілей, що стоять за позбавленням особи свободи, відповідності цих цілей та намірів вимогам закону, та, у випадку встановлення відсутності законних підстав для тримання особи під вартою, - прийняття рішення про звільнення особи з-під варти.

Така перевірка відбувається за правилами національного законодавства, які містяться в положеннях ст. 177, 178, 183 КПК України.

Так, слідча суддя враховує, що тримання під вартою в розумінні ст. 183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Однак з урахуванням встановлених обставин слідча суддя доходить висновку, що прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для здійснення мети, передбаченої ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, але не доведе недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Щодо застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, слідча суддя зазначає, що запобіжний захід у виді особистого зобов`язання не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та усунути ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім цього, слідча суддя також не вбачає за можливе застосувати запобіжний захід у виді застави, враховуючи особу ОСОБА_4 , а саме той факт, що останній має на утриманні інших осіб та є єдиним годувальником у сім`ї. Відтак визначення навіть мінімального розміру застави, передбаченого законом для особливо тяжкого злочину, буде непомірним для підозрюваного, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 182 КПК України.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відтак слідча суддя доходить висновку, що дієвим запобіжним заходом, який зможе запобігти ризикам, наявним у цьому кримінальному провадженні, є цілодобовий домашній арешт. При цьому слідча суддя враховує обставини, визначені ст. 178 КПК України, зокрема, наявність у ОСОБА_4 постійного місця проживання, позитивної характеристики, перебування на утриманні вагітної дружини, здійснення догляду за хворим батьком, а також те, що ОСОБА_4 раніше не судимий, неодноразово нагороджувався почесними грамотами та доходить висновку, що обраний запобіжний захід є пропорційним меті та завданням цього кримінального провадження.

Також на виконання вимог ч. 5 ст. 194 КПК України слідча суддя покладає на підозрюваного обов`язки, визначені даною нормою закону, в тому обсязі, який також сприятиме забезпеченню належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігатиме ризикам цього кримінального провадження.

Керуючись ст. 2, 8, 177, 178, 181, 183, 194, 309, 369-372, 532 КПК України, слідча суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000010 від 23.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту на строк 59 (п`ятдесят дев`ять) днів.

Заборонити ОСОБА_4 цілодобово залишати житло за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки, передбачені частиною 5 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

У іншій частині клопотання відмовити.

Встановити строк дії ухвали до 23.03.2025.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення, а підозрюваний ОСОБА_4 має бути негайно доставлений до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 і звільнений з-під варти.

Копію ухвали передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_4 .

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого у даному кримінальному провадженні.

Копію ухвали негайно після її оголошення вручити підозрюваному ОСОБА_4 .

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідча суддя ОСОБА_1