ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 679/918/23

Провадження № 11-кп/820/321/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючої - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря - ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 лютого 2023 року за № 000095 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11 березня 2025 року, -

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України,

продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів, а саме до 09 травня 2025 року включно.

Продовжуючи ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ризики, які були враховані під час обрання запобіжного заходу, продовжують існувати; більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти таким ризикам та не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Як вбачається із клопотання на розгляді Нетішинського міського суду Хмельницької області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000095 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 149, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 263, ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

31 травня 2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Цього ж дня щодо нього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 28 липня 2023 року.

23 серпня 2023 року ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

04 жовтня 2023 року до Нетішинського міського суду Хмельницької області скеровано обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , будучи особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України, здійснював незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів у складі злочинної організації.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу змінити, клопотання прокурора задовольнити частково. Відмовити у задоволенні клопотання в частині продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосувати до нього запобіжний у вигляді домашнього арешту. В решті ухвалу залишити без змін.

Вказує, що наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, обґрунтована лише тяжкістю інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення.

Поза увагою суду залишилося те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки та хворіє, тому потребує постійного лікування.

На його думку, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має розцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Колегія суддів вважає, що ухвала місцевого суду відповідає зазначеним критеріям.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 3 роки.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Як убачається із матеріалів судового провадження, подане до суду першої інстанції клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 184 КПК України. В обґрунтування клопотання прокурор посилалася на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років та від 9 до 12 років, відповідно. Зважаючи на те, що у справі не з`ясовані усі обставини, встановлені під час кримінального провадження, не перевірено їх доказами, ризики, визначені ст. 177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконний вплив на потерпілого, свідків чи інших обвинувачених, вчинення іншого кримінального правопорушення продовжують існувати.

Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином перевірялись суддею. При цьому, був допитаний ОСОБА_6 , вислухана думка прокурора, захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому суд першої інстанції врахував, що підстави, які були враховані при обранні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінились, продовжують існувати вищенаведені ризики.

Враховано й те, що вироком Острозького районного суду Рівненської області від 13 лютого 2024 року обвинуваченого засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

Тому, суд прийшов до правильного висновку про те, що ризики переховування від суду, продовження злочинної діяльності та впливу на свідків та потерпілого продовжують існувати та не зменшились.

Як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду кримінального провадження прокурор довів, що застосування щодо ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не встановлено.

Доводи захисника про необґрунтованість ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на увагу апеляційного суду не заслуговують, враховуючи наступне.

Так, наявність вищезазначених ризиків, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведених як в судовому засіданні суду першої інстанції, так і в апеляційному суді.

Зокрема, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років та від 9 до 12 років, відповідно, а тому усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку визнання його винуватим, останній з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись суду.

Крім того, обвинуваченого засуджено вироком Острозького районного суду Рівненської області від 13 лютого 2024 року за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, що свідчить про те, що останній може продовжити злочинну діяльність.

Також, під час судового розгляду даного провадження не було допитано свідків, тому існує ризик впливу на них.

25 жовтня 2024 року потерпілого ОСОБА_8 було умовно-достроково звільнено із ДУ «Замкова виправна колонія (№ 58)» для проходження військової служби. Отже останній на даний момент перебуває на волі, а тому обвинувачений матиме реальну можливість здійснювати вплив на нього.

Таким чином, місцевий суд прийшов до правильного висновку про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати.

Твердження захисника про те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки є безпідставними, оскільки вказана обставина не є беззаперечною підставою, відповідно до вимог КПК України, для зміни обраного йому запобіжного заходу, оскільки така враховується з іншими обставинами у кримінальному провадженні в сукупності.

Разом з тим, стороною захисту не наданого жодних доказів, які б підтверджували міцність соціальних зв`язків обвинуваченого.

Посилання ж на те, що ОСОБА_6 має проблеми зі здоров`ям, тому не може знаходитись під вартою у слідчому ізоляторі, на увагу суду не заслуговують, враховуючи наступне.

Так, відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту (далі Порядок), затвердженого спільним Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, цей Порядок визначає взаємодію закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту.

Відповідно до п. 2.1. зазначеного Порядку усі особи, які прибули до слідчих ізоляторів, у тому числі особи, які переміщуються під вартою (конвоюються), проходять первинний медичний огляд з метою виявлення осіб, яким заподіяно тілесні ушкодження та які становлять епідемічну загрозу для оточення або потребують невідкладної медичної допомоги.

Згідно п. 2.3. Порядку медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.

Відповідно до п.п. 2.6., 2.7. Порядку особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Отже, особи, які перебувають під вартою, та є хворими, отримують медичну допомогу в амбулаторних умовах в медичних частинах та в спеціально визначених закладах охорони здоров`я.

З огляду на вказане, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 не позбавлений можливості отримати медичну допомогу, у разі її необхідності, перебуваючи під вартою.

Твердження захисника про те, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого є безпідставними з огляду на наступне.

Так, колегією суддів під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді було досліджено матеріали кримінального провадження, надані слідчим, та не встановлено підстав для зміни обраного обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Лише найсуворіший запобіжний захід зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, унеможливить запобігання існуючим ризикам, оскільки обвинувачений не перебуватиме під наглядом правоохоронних органів та зможе переховуватись від суду, здійснювати вплив на потерпілого та свідків, зокрема й за допомогою засобів телефонного зв`язку, або через третіх осіб, а також може продовжити кримінально протиправну поведінку.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.

Отже, потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого шляхом продовження останньому запобіжного заходу є виправданою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 407, 418, 422, 4221 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11 березня 2025 року в частині продовження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 09 травня 2025 року включно залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника - адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3