Справа № 359/1541/25
Провадження №1-в/359/109/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2025 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , представника установи ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією та використанням системи дистанційного зв`язку ВКЗ, клопотання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 13.01.2021 року, зміненого вироком Київського апеляційного суду від 05.08.2021 року, за ч. 2 ст. 185, ч.1 ст. 309 КК України, із застосуванням ст. 70, 71, 72 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років шість місяців зі штрафом в розмірі 850 грн. 00 коп.,

про приведення вироку у відповідність до законодавства України, звільнення від відбуття покарання і пом`якшення останнього у випадках передбачених ч. 2 ст.74 КК України,

в с т а н о в и в :

08.02.2025 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з вищезазначеним клопотанням, в якому просив застосувати до нього положення ч. 2 ст. 74 КК України та звільнити його від покарання, призначеного вироком Ірпінського міського суду Київської області від 13.01.2021 року, зміненого вироком Київського апеляційного суду від 05.08.2021 року, за ч. 2 ст. 185, ч.1 ст. 309 КК України, із застосуванням ст. 70, 71, 72 КК України, відповідно до положень Закону України від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ, оскільки вартість викраденого майна за вказаним вироком була меншою двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день вчинення крадіжки, тобто вчинене ним діяння відповідно до вимог Закону України № 3886-1Х не є кримінально-караним на цей час.

Засуджений в судовому засіданні своє клопотання підтримав, просив задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні не заперечувала щодо часткового задоволення клопотання, а саме по епізодам таємного викрадення чужого майна, де сума збитків не перевищує розмір двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день вчинення крадіжки.

У судовому засіданні представник колонії при розгляді даного клопотання покладається на розсуд суду.

Заслухавши думку прокурора, представника колонії та позицію засудженого, дослідивши особову справу засудженого, суд прийшов до висновку про часткове задоволення клопотання з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. ч. 2 і 3 ст. 74 КК України.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених п. 13 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.

9 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024.

Відповідно до вказаного Закону діяння, пов`язані з викраденням чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з моменту набрання чинності Законом вважаються дрібним викраденням чужого майна, відповідальність за що передбачена ст. 51 КУпАП, тобто перестали бути кримінально караними.

Відповідно до положень ст. 4 КК України злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі №0306/7567/12 судам нагадується, що за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Зазначений підхід закріплено у ч. 1 ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 серпня 2024 року (справа № 567/507/23, провадження № 51-7110 км 23), Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 року (справа № 278/1566/21, провадження № 51-2555кмо24).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

При цьому, підпунктом 169.1.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Так, судом встановлено, що вироком Ірпінського міського суду Київської області від 28.03.2018 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 та ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки. На підставі с. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання із випробуванням строком на 2 (два) роки. Згідно вказаного вироку, ОСОБА_5 засуджено за замах на таємне викрадення 20.06.2017 року чужого майна (крадіжку) на загальну суму 232 грн. 00 коп., а також за таємне викрадення 12.07.2017 року чужого майна (крадіжку) на загальну суму 713 грн. 53 коп.

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.06.2018 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України (за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим) та ч. 4 ст. 70 КК України (за сукупністю злочинів, частково приєднавши до нового покарання невідбуту частину покарання за попереднім вироком Ірпінського міського суду Київської області від 28.03.2018) до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців. На підставі с. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання із випробуванням строком на 2 (два) роки.

Згідно вказаного вироку, ОСОБА_5 засуджено за замах на таємне викрадення 04.09.2017 року чужого майна (крадіжку) на загальну суму 1978 грн. 33 коп., за таємне викрадення 09.05.2017 року чужого майна (крадіжку) на загальну суму 1935 грн. 55 коп., за таємне викрадення 04.08.2017 року чужого майна (крадіжку) на загальну суму 1266 грн. 67 коп., а також за таємне викрадення 29.08.2017 року та 30.08.2017 року чужого майна (крадіжку) на загальну суму 237 грн. 67 коп.

Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» з 1 січня 2017 року установлено прожитковий мінімум для працездатної особи у розмірі 1600 грн. Відтак сума соціальної пільги у 2017 році становила 800 грн. Відповідно два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян в розумінні ст. 51 КУпАП станом на 1 січня 2017 року складали 1600 грн.

Таким чином, діяння передбачені за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 та ч. 2 ст. 185 КК України за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 28.03.2018 року, а також за ч. 2 ст. 185 КК України по епізодам викрадення, що мали місце з 4 на 5 та 29 на 30 серпня 2017 року за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.06.2018 року, за вчинення яких засуджено ОСОБА_5 , з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі, не можуть вважатись кримінальними правопорушеннями, оскільки вартість майна, за викрадення якого останнього засуджено, не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого передбачено саме кримінальну відповідальність.

Окрім того, вироком Ірпінського міського суду Київської області від 13.01.2021 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 185 та ч. 1 ст. 309 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України (за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим), а також на підставі ч. 1 ст. 71 КК України (шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.06.2018 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців. Покарання у виді штрафу, призначене вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 15.01.2019 року виконувати самостійно.

Вироком Київського апеляційного суду від 05.08.2021 року вирок Ірпінського міського суду Київської області від 13 січня 2021 року в частині призначеного покарання скасовано та призначено ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України (за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим) та на підставі ч. 1 ст. 71 КК України (частково приєднавши невідбуту частину покарання за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.06.2018 року) у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців. На підставі ст.71, 72 КК України до призначеного покарання приєднано невідбуте покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 15.01.2019 року і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців та штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., який на підставі положень ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

Згідно вказаних вироків, ОСОБА_5 засуджено за таємне викрадення 17.01.2020 року чужого майна (крадіжку) на загальну суму 2041 грн. 00 коп., за таємне викрадення 12.02.2020 року чужого майна (крадіжку) на загальну суму 2450 грн. 00 коп., а також за таємне викрадення 07.03.2020 року чужого майна (крадіжку) на загальну суму 1533 грн. 33 коп.

Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» з 1 січня 2020 року установлено прожитковий мінімум для працездатної особи у розмірі 2102 грн. Відтак сума соціальної пільги у 2020 році становила 1051 грн. Відповідно два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розумінні ст. 51 КУпАП станом на 1 січня 2020 року складали 2102 грн.

Таким чином, діяння передбачені ч. 2 ст. 185 КК України по епізодам викрадення, що мали місце 17.01.2020 року та 07.03.2020 року за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 13.01.2021 року та вироком Київського апеляційного суду від 05.08.2021 року, за вчинення яких засуджено ОСОБА_5 , з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі, не можуть вважатись кримінальними правопорушеннями, оскільки вартість майна, за викрадення якого останнього засуджено, не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого передбачено саме кримінальну відповідальність.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Тож, враховуючи, що у вчинених засудженим діяннях, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 28.03.2018 року вартість викраденого майна була меншою двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день вчинення крадіжок, тобто вчинені ним діяння відповідно до вимог Закону України № 3886-1Х не є кримінально-караними на цей час, ОСОБА_5 необхідно звільнити від покарання, призначеного цим вироком.

Окрім того, оскільки кримінальна караність частини діянь, за вчинення яких засуджено ОСОБА_5 усунута, суд дійшов висновку про те, що на підставі ч. 2 ст. 74 КК України останнього необхідно частково звільнити від покарання, призначеного вироками Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.06.2018 року, Ірпінського міського суду Київської області від 13.01.2021 року та вироку Київського апеляційного суду від 05.08.2021 року.

Цими ж вироками ОСОБА_5 засуджено за іншими епізодами, де сума збитків перевищує розмір двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тому суд зазначає, що усунення кримінальної караності за вчинення цих правопорушень не відбулося.

Отже, враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що клопотання засудженого підлягає частковому задоволенню, у зв`язку з чим останній підлягає звільненню від призначеного покарання за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 28.03.2018 року та по окремим епізодам за вироками Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.06.2018 року, Ірпінського міського суду Київської області від 13.01.2021 року та вироку Київського апеляційного суду від 05.08.2021 року.

На підставі ст. 58 Конституції України, ст.5,ч.2 ст.74 КК України, Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» та керуючись ст.ст.336, 537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання засудженого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком Ірпінського міського суду Київської області від 28.03.2018 року (справа №367/5747/17) за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 та ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі строком на два роки, у зв`язку із усуненням караності вчинених ним діянь, відповідно до положень Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року.

Виключити з вступної, мотивувальної та резолютивної частин вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.06.2018 року (справа №369/11967/17) посилання на засудження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 185 КК України по епізодам викрадення, що мали місце з 4 на 5 та 29 на 30 серпня 2017 року, у зв`язку із усуненням караності вчинених ним діянь, відповідно до положень Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року.

Вважати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.06.2018 року за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України по епізодам викрадення, що мало місце 09.05.2017 року та 04.09.2017 року, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Виключити з вступної, мотивувальної та резолютивної частин вироку Ірпінського міського суду Київської області від 13.01.2021 року та вироку Київського апеляційного суду від 05.08.2021 року (справа №367/2530/20) посилання на засудження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 185 КК України по епізодам викрадення, що мали місце 17.01.2020 року та 07.03.2020 року, у зв`язку із усуненням караності вчинених ним діянь, відповідно до положень Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року.

Вважати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 13.01.2021 року та вироком Київського апеляційного суду від 05.08.2021 року (справа №367/2530/20) за ч. 2 ст. 185 КК України, по епізоду викрадення, що мав місце 12.02.2020 року, та за ч.1 ст. 309 КК України, із урахуванням ч.1 ст. 70, ч.1 ст. 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 71, 72 КК України, з урахуванням вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 15.01.2019 року (справа №523/6166/17) за ч. 1 ст. 309 КК України, визначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців та штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., який на підставі положень ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

В разі, якщо термін покарання вважається відбутим, звільнити засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ч. 2 ст. 74 КК України з Державної установи «Бориспільська виправна колонія (119)».

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду на протязі 7 днів з дня проголошення шляхом подання апеляції через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Оголошення повного тексту ухвали здійснено 20.02.2025 року.

Суддя ОСОБА_1