Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.03.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , представника власника майна адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали судового провадження 11-сс/4806/858/24 за апеляційною скаргою прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.12.2024.

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0000415, відомості про яке 29.08.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

З клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, СУ ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 29.08.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000415 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 при невстановлених досудовим розслідуванням часу та обставинах, діючи за попередньою змовою зі ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправність, караність та суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, достовірно знаючи про рівень матеріального становища ОСОБА_9 , заздалегідь придумавши єдиний спільний план дій, вступили як безпосередні виконавці у попередню злочинну змову між собою, з метою незаконного збагачення, в період з кінця серпня 2024 року до 01.11.2024 вимагали, тобто погрожуючи застосуванням фізичного насильства, а також шляхом безпосереднього насильства, яке виразилось у нанесенні ударів в область обличчя, а також погрозах заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, не одноразово пред`являли незаконні вимоги ОСОБА_9 про передачу 7000 (сім тисяч) доларів США, за наступних обставин.

В період з 18.08.2024 по 21.08.2024, точної дати та часу досудовим розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою зі ОСОБА_8 , на автомобілі марки «AUDI», державний номерний знак НОМЕР_1 , приїхали до будинку за адресою: м. Мукачево, вул. Канальна, 28, де на той час перебував ОСОБА_9 та почали бити руками по склу належного ОСОБА_9 автомобіля, що був припаркований біля вказаного будинку та кликати останнього на розмову. Підійшовши до них та запитавши в чому справа, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повідомили ОСОБА_9 , що він познайомив особу на ім`я ОСОБА_10 з особою на ім`я ОСОБА_11 , де в останніх виникли фінансові відносини між собою, однак в подальшому чоловік на ім`я ОСОБА_11 перестав виходити на зв`язок, не

-2-

виконавши свої зобов`язання, а відтак останні пред`явили потерпілому ОСОБА_9 майнову вимогу про передачу їм 7000 (сім тисяч) доларів США, при цьому не уточнюючи причину передачі вказаної суми коштів та висловлюючи словесні погрози застосування насильства до потерпілого.

24.10.2024 близько 13 год 40 хв ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння грошовими коштами, приїхали на автомобілі марки «Volkswagen» моделі «Touareg», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 до будинку потерпілого ОСОБА_9 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , перед цим попередньо телефонувавши останньому на його мобільний телефон з номера НОМЕР_3 , де під час того як потерпілий ОСОБА_9 підходив до вищевказаного автомобіля, з якого вийшов ОСОБА_7 та одразу наніс ОСОБА_9 один удар долонею правої руки по обличчю останнього зліва. В цей час, ОСОБА_8 вийшовши із даного автомобіля, також наніс удар долонею правої руки по обличчю потерпілого зліва, чим згідно висновку експерта спричинили останньому тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, струсу головного мозку, що відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я та тілесне ушкодження у виді забійної рани на слизовій оболонці верхньої губи зліва, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, а також як наслідок завдали ОСОБА_9 фізичного болю та викликали такими діями у потерпілого страх та реальні побоювання за власне життя та здоров`я.

Після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , погрожуючи застосуванням фізичного насильства щодо потерпілого та членів його сім`ї, повторно пред`явили до ОСОБА_9 протиправну вимогу про передачу їм грошових коштів у сумі 7000 (сім тисяч) доларів США, що в еквіваленті згідно офіційного курсу Національного Банку України станом на 24.10.2024 складало 288917 (двісті вісімдесят вісім тисяч дев`ятсот сімнадцять) грн 30 коп. та встановили для ОСОБА_9 строк у два дні для передачі їм вказаної суми грошових коштів.

04.12.2024 проведено санкціонований обшук транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN TOUAREG», бежевого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_12 та яким фактично користується ОСОБА_8 , у ході проведення якого було вилучено вищезазначений транспортний засіб.

Згідно інформації з реєстраційної картки транспортного засобу, автомобіль марки «VOLKSWAGEN TOUAREG», бежевого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 зареєстрований на ОСОБА_12 , мешканку АДРЕСА_2 , яка являється дружиною ОСОБА_8 .

Постановою слідчого від 04.12.2024 вказаний транспортний засіб визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000415 від 29.08.2024.

Клопотання прокурора мотивовано тим, що вказане у ньому майно (транспортний засіб) є речовим доказом у кримінальному провадженні, тому на таке слід накласти арешт. Також ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких та за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна, а тому з метою забезпечення можливої конфіскації майна, що зумовлює накладення арешту в тому числі на об`єкт спільної сумісної власності набуті під час шлюбу з громадянкою ОСОБА_12 , потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, а також те, що у разі задоволення вказаного клопотання може бути виконане завдання арешту, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України, тобто запобігання можливості його приховування, псування,

-3-

знищення, перетворення та відчуження з метою забезпечення збереження речових доказів, задля захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання.

Відмовляючи у задоволення клопотання, слідчий суддя вказала на те, що матеріали клопотання не містять доказів, які б свідчили, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, відповідає ознакам речового доказу, а саме, що воно є об`єктом злочинних посягань, предметом злочину, знаряддям вчинення злочину, здобуто злочинним шляхом, тощо. Прокурором у клопотанні не зазначено мети та підстав накладення арешту на даний конкретний транспортний засіб, просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно на підставі ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку. Поряд з цим, слідчим суддею надано дозвіл на проведення обшуку на вилучення конкретних речей у транспортному засобі, до переліку якого не входив даний транспортний засіб. Прокурором не додано доказів на підтвердження того, що автомобіль набутий у спільну сумісну власність. Подане прокурором клопотання не дає достатніх підстав вважати, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді від 10.12.2024 скасувати та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на автомобіль марки «VOLKSWAGEN TOUAREG», бежевого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_12 та перебуває у користуванні її чоловіка ОСОБА_8 . Вважає, що на даний час наявні підстави для накладення арешту на вказане у клопотанні майно з метою забезпечення речових доказів. Постановою слідчого від 04.12.2024 вказаний транспортний засіб визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а тому такий може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, оскільки зберіг на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення, а тому відповідно до ст. 98 КПК України, має значення у кримінальному провадженні як речовий доказ. ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, яке відповідно до ст. 12 цього Кодексу відносяться до категорії особливо тяжких та за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна, а тому з метою забезпечення можливої конфіскації майна, що зумовлює накладення арешту в тому числі на об`єкт спільної сумісної власності набуті під час шлюбу з громадянкою ОСОБА_12 . Потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні, а також те, що у разі задоволення вказаного клопотання може бути виконане завдання арешту, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України, тобто запобігання можливості його приховування, псування, знищення, перетворення та відчуження з метою забезпечення збереження речових доказів, задля захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання.

Судове провадження розглядається за відсутності власника тимчасово вилученого майна, неявка якого з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказана особа належним чином повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, однак від неї не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин її неявки. Також приймається до уваги думка адвоката ОСОБА_6 про можливість розгляду апеляційної скарги без участі власника майна.

-4-

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення адвоката ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів враховує наступне.

За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.

Відповідно до ст. 23 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень.

Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, СУ ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 29.08.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000415 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

08.11.2024 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

04.12.2024 проведено санкціонований обшук транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN TOUAREG», бежевого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_12 та яким фактично користується ОСОБА_8 , у ході проведення якого було вилучено вищезазначений транспортний засіб.

Згідно інформації з реєстраційної картки транспортного засобу, автомобіль марки «VOLKSWAGEN TOUAREG», бежевого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , зареєстрований на ОСОБА_12 , мешканку АДРЕСА_2 , яка являється дружиною ОСОБА_8 .

Постановою слідчого від 04.12.2024 вказаний транспортний засіб визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000415 від 29.08.2024.

У межах зазначеного кримінального провадження, прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме: на автомобіль марки «VOLKSWAGEN TOUAREG», бежевого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , зареєстрований на ОСОБА_12 , яким фактично користується ОСОБА_8 .

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

-5-

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За приписами ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 94, 132, 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 170-173 КПК України, з`ясувала всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірила наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно - автомобіль марки «VOLKSWAGEN TOUAREG», бежевого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , зареєстрований на ОСОБА_12 та прийшла до обґрунтованого висновку про не доведеність прокурором необхідності арешту майна, зазначеного у клопотанні, у зв`язку з відсутністю обґрунтування мети та підстав за якими потрібно здійснити арешт такого майна відповідно до вимог ст. 170, 171 КПК України.

-6-

З матеріалів судового провадження вбачається, що прокурором під час складання клопотання не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Орган досудового розслідування у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Окрім того, клопотання не містить відомостей, які б давали розумні підстави вважати, що майно - автомобіль марки «VOLKSWAGEN TOUAREG», бежевого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , зареєстрований на ОСОБА_12 , яке є предметом арешту, відповідає критеріям ст. 98 КПК України, оскільки речовими доказами можуть бути речі (майно), які набуті кримінально-протиправним шляхом. Речі які набуті правомірно, не можуть бути речовими доказами у справі.

Разом з тим, колегія суддів констатує й те, що прокурором не доведено фактів того, що існують підстави вважати, що вищевказаному майну загрожує знищення, чи воно підлягає спеціальній конфіскації, або конфіскації, як виду покарання, або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, або відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, і цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів уважає, що висновок слідчого судді про безпідставність та невмотивованість клопотання про необхідність накладення арешту на транспортний засіб, з метою збереження речових доказів, є обґрунтованим, таким, що ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону та фактичних обставинах, на підставі яких прокурор вніс клопотання.

Погоджуючись з таким висновком, колегія суддів уважає, що слідчим суддею обґрунтовано враховано, що ухвалою слідчого судді від 08.11.2024 надано дозвіл на проведення обшуку транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN TOUAREG», бежевого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , який зареєстрований на ОСОБА_12 та яким фактично користується ОСОБА_8 , з метою відшукання у ньому конкретних речей, до переліку яких не входив даний транспортний засіб. Окрім того, прокурором не додано доказів на підтвердження того, що автомобіль набутий у спільну сумісну власність.

Таким чином, з матеріалів клопотання не вбачається на підставі чого прокурор дійшов суджень про достатність підстав вважати, що вказане у клопотанні майно, на яке просить накласти арешт, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

З урахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги прокурора, у тому числі й про те, що необхідність накладення арешту на вищевказане майно полягає у збереженні речових доказів, колегія суддів визнає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та приєднаних до клопотання доказах, відхиляє їх як такі, що не являються належними й обґрунтованими підставами для накладення арешту на майно автомобіль марки «VOLKSWAGEN TOUAREG», бежевого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , зареєстрований на ОСОБА_12 та яким користується ОСОБА_8 .

Враховуючи викладене, колегія суддів уважає, що при вирішенні питання про накладення арешту на майно, слідчий суддя правильно врахувала той факт, що клопотання не містить обґрунтування мети і підстав для арешту відповідно до вимог ст. 170, 171 КПК України, відтак рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, вирішено з дотриманням вимог ст. 170-173 КПК України, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

З урахуванням обставин кримінального провадження, викладених прокурором у клопотанні, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про відсутність правової підстави для задоволення клопотання прокурора.

-7-

На інші дані, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування, в апеляційній скарзі не вказується, і такі в матеріалах судового провадження відсутні.

Наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи були предметом перевірки та розгляду слідчим суддею і підстав для їх задоволення не встановлено. Зазначені мотиви не дають підстав для зміни чи скасування ухвали слідчого судді і накладення арешту на майно в арешті якого відмовлено.

Колегія суддів уважає, що накладення арешту на майно зазначене у клопотанні та апеляційній скарзі мотивів, не ґрунтується на положеннях вказаних вище норм Кримінального процесуального кодексу України та фактичних обставинах кримінального провадження, у зв`язку з чим, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час розгляду судової справи прокурор не заявляв клопотань про приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б підтверджували обґрунтованість доводів поданого ним клопотання чи могли б істотно вплинути на вищевказані висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.12.2024 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, відомості про яке 29.08.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000415 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України,-без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді