УХВАЛА

Іменем України

05 грудня 2024 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Житомирській області підполковника юстиції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у межах кримінального провадження за № 0000494 від 08.04.2024 відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Житомирській області підполковника юстиції ОСОБА_4 , яке погоджене прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_8 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у межах кримінального провадження за № 0000494 від 08.04.2024 відносно ОСОБА_7 .

1. Зміст поданого клопотання.

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим відділом Управління СБ України в Житомирській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000494 від 08.04.2024 за підозрою громадянина України ОСОБА_7 у державній зраді, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , як громадянин України, який згідно із ст. 65 Конституції України має обов`язок здійснювати захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який у відповідності до частин 2, 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ, може бути реалізований шляхом проходження військової служби виключно у Збройних силах України, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях, а також правоохоронних органах спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, будучи достовірно обізнаним про факт здійснення збройної агресії рф проти України, шляхом повномасштабного військового вторгнення, свідомо порушуючи свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, діючи в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи характер своїх злочинних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки таких дій та бажаючи їх настання, умисно, з корисливих мотивів, добровільно вирішив взяти участь у бойових діях на боці ворога (країни-агресора) рф, з метою нанесення шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України.

ОСОБА_7 , перебуваючи в період з 24.02.2022 по 17.04.2022 в м. Кремінна Луганської області, будучи достовірно обізнаним про віднесення 1-ї гвардійської червоного прапора танкової армії західного округу (в/ч73621) 4-ї гвардійської танкової кантемирівської ордена леніна червонопрапорної дивізії імені юрія андропова (в/ч НОМЕР_1 ) до складу військових підрозділів зс рф, яка спільно з іншими підрозділами зс рф та незаконними збройними формуваннями створеними на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей, узгоджено веде бойові дії на території України, розуміючи, що його служба у такому військовому формуванні передбачатиме участь в таких бойових діях, прийняв рішення вступити до даного військового підрозділу.

Усвідомлюючи вищевказане, з метою реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_7 , перебуваючи на території Луганської області, не пізніше вересня 2022 року (точної дати в ході досудового розслідування не встановлено) добровільно вступив на військову службу в збройні сили російської федерації та був зарахований до 1-ї гвардійської червоного прапора танкової армії західного округу (в/ч НОМЕР_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ) на посаду сапера, отримавши військове звання єфрейтор (старший солдат), тобто діючи умисно, усвідомлюючи, що рф розв`язано збройний конфлікт на території України, здійснив перехід на бік ворога, в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану

При цьому, ОСОБА_7 пройшов перевірку на непричетність до військових дій на боці ЗС України проти зс рф, склав військову присягу на вірність рф, отримав громадянство рф, отримав зброю, боєкомплект та камуфльовану військову форму, пройшов військову підготовку та виконував вказівки та накази командирів з числа військовослужбовців збройних сил рф, які за званням чи посадою вище, не вчинивши при цьому жодних дій направлених на ухилення від проходження служби в збройних формуваннях держави агресора рф, або на добровільну здачу в полон Збройним силам України.

У такий спосіб ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи, що внаслідок його дій може бути завдано шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, тобто вчинив державну зраду.

22.08.2024 постановою Генерального прокурора, підслідність кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, визначено за слідчим відділом Управління СБУ в Житомирській області.

05.11.2024 матеріали кримінального провадження №0000494 від 08.04.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України об`єднано в одне з кримінальним провадженням №0000063 від 01.05.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

20.11.2024 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю м. Ізюм Харківської області, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Обставини, що дають підстави для обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні вказаного вище злочину підтверджуються зібраними у ході досудового розслідування доказами.

Разом з тим, того ж дня (20.11.2024), в порядку ст. 135 КПК України, шляхом надсилання повідомлення про підозру та повісток про виклик за місцем реєстрації та останнього відомо місця проживання, здійснено виклик підозрюваного ОСОБА_7 до слідчого відділу Управління СБ України в Житомирській області для проведення за його участю необхідних слідчих (розшукових) та процесуальних дій на 10 год. 00 хв. 25.11.2024, 26.11.2024 та 27.11.2024. Однак, у зазначені час та дати підозрюваний не з`явився, про причини своєї неявки ніяким чином не повідомив.

Крім того, повідомлення про підозру ОСОБА_7 та виклики останнього до слідчого, відповідно до вимог ч. 1 ст. 278, ч. 3 ст. 111, ч. 8 ст. 135,ч. 1 КПК України, 20.11.2024 опубліковано в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (газета «Урядовий кур`єр»), опубліковано на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, а також вручено захиснику підозрюваного.

У зв`язку із неявкою ОСОБА_7 у вищевказані дати без поважних причин та неповідомленням про причини неприбуття, 28.11.2024 винесено постанову про оголошення вказаного підозрюваного у розшук (в тому числі і в міжнародний), здійснення якого доручено 2 відділу 8 управління Департаменту військової контррозвідки СБУ.

Аналіз матеріалів кримінального провадження, вивчення особи підозрюваного на підставі отриманих у встановленому законом порядку фактичних даних, а також неявка ОСОБА_7 за викликами більше двох разів, вказує на те, що підозрюваний буде продовжувати переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, а також продовжуватиме вчиняти кримінальні правопорушення, у яких підозрюється, та інші злочини проти основ національної безпеки України.

Тобто, під час досудового слідства у даному кримінальному провадженні, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, у діях підозрюваного ОСОБА_7 встановлено наявність ризиків, передбачених у п. п. 1, 5 ст. 177 КПК України.

Таким чином, на даний час у органу досудового розслідування, з метою досягнення дієвості цього провадження, виникла необхідність в застосуванні до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, який, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, а саме - тримання під вартою.

Окрім вищевказаних ризиків, слід врахувати наступні обставини, а саме:

- вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України;

- санкції злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, яка передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 ;

- перебуваючи на волі, ОСОБА_7 може перешкоджати встановленню істини по справі та продовжити злочинну діяльність.

Таким чином, беручи до уваги наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 особливо тяжкого злочину, доведеність фактичних даних про те, що підозрюваний переховується від органу досудового розслідування та наявні ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що підозрюваний, перебуває на тимчасово окупованій території України Луганській області (відповідно до Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018), то жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти названим вище ризикам.

2. Позиція учасників у судовому засіданні.

Під час судового розгляду прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав з підстав, які зазначені в клопотанні, та просив його задовольнити.

Слідчий ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала пояснення прокурора у повному обсязі.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 у судовому засіданні покладався на розсуд суду.

3. Мотиви та оцінка слідчого судді.

3.1. Законодавчі підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Розділ ІІ КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення. До них, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, віднесені також запобіжні заходи.

Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

Частина третя ст. 176 КПК України встановлює, що слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; (2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; (3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; (4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; (5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначено ч. 1 ст. 178 КПК України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

При цьому, ч. 3 ст. 183 КПК України визначає, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави, у розмірі достатньому для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч. 4 вказаної статті. В ухвалі слідчого судді зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому ч. 4 вказаної статті.

Згідно з положеннями ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать (1) про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З аналізу зазначених вище норм законодавства можна підсумувати, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу слідчому судді необхідно перевірити: (1) чи набула особа статусу підозрюваної; (2) чи наявна обґрунтована підозра у вчиненні такою особою кримінального правопорушення; (3) чи наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України; (4) чи наявні інші обставини, які враховуються при застосуванні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України; (5) чи наявні відомості на переконання того, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам кримінального провадження; (6) який розмір застави необхідно визначити як альтернативний триманню під вартою запобіжний захід та які обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, необхідно покласти на підозрюваного, у випадку внесення застави.

Згідно з ч.6 ст.193 КПК України, слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до матеріалів клопотання вбачається, що постановою слідчого від 28.11.2024 ОСОБА_7 оголошено в міжнародний розшук, оскільки наявні відомості, що він перебуває на тимчасово окупованій території Луганської області. Підозра оголошена за правилами ст.135 КПК України про що наявні докази долучені до клопотання.

Отже клопотання розглядається слідчим суддею без участі підозрюваного, проте за участі його захисника підозрюваного ОСОБА_5 .

3.2. Набуття статусу підозрюваного.

Запобіжні заходи на стадії досудового розслідування можуть застосовуватися лише до підозрюваного.

За змістом ч. 1 ст. 42 КПК України, статус підозрюваного має, зокрема, особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Статтею 278 КПК України передбачено порядок вручення письмового повідомлення про підозру - письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України).

Частиною 1 статті 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Частиною 3 статті 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Так, Глава 11 Розділу ІІ КПК України містить статтю 135, якою передбачено порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні, а також статтю 136 КПК України, якою встановлено яким чином підтверджується отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом.

Відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК України повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

У випадку наявності в особи, зазначеної в абзаці першому цієї частини, захисника (захисників) копія повістки про її виклик надсилається захиснику (захисникам).

Отже, з огляду на наведені положення закону, стаття 278 КПК України покладає на слідчого/прокурора обов`язок вручити підозрюваному в кримінальному провадженні письмове повідомлення про підозру в день його складення, однак, якщо це зробити неможливо, повідомлення про підозру вручається у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень у кримінальному провадженні (ст. 111 КПК України), тобто, - у порядку здійснення виклику в кримінальному провадженні (ст. 135 КПК України) у тому числі шляхом публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, у разі, якщо існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою сьомою цієї статті.

Слідчий суддя установив, що 20.11.2024 у відповідності до ст. ст. 276-278 КПК України складено письмове повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

28.11.2024 підозрюваного ОСОБА_7 оголошено у міжнародний розшук.

Перебування підозрюваного ОСОБА_7 на тимчасово окупованій території України (Луганська область) позбавило орган досудового розслідування можливості вручити йому письмове повідомлення про підозру від 20.11.2024 у день його складання, у зв`язку з чим, зазначене повідомлення про підозру та повістки про виклики (на 10 год. 00 хв. 25.11.2024, 26.11.2024 та 27.11.2024.) відповідно до вимог ч. 1 ст. 278, ст. ст. 111, 135 КПК України направлено у спосіб, передбачений для вручення повідомлень, а саме шляхом вручення захиснику ОСОБА_7 адвокату ОСОБА_5 , а також шляхом направлення повідомлення про підозру та повісток про виклик ОСОБА_7 за місцем його реєстрації, а також шляхом опублікування на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора від 20.11.2024 та в газеті «Урядовий кур`єр», яка згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 №1425-р «Про друкований засіб масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, в якому у 2023 році розміщуються повістки про виклик осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, та інші відомості» є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження.

Разом з тим, на виклики слідчого підозрюваний ОСОБА_7 до органу досудового розслідування не з`явився.

У зв`язку з неявкою за викликом слідчого та ухиленням від слідства 28.11.2024 підозрюваного ОСОБА_7 оголошено у міжнародний розшук.

З урахуванням вищевикладеного, а також положень ч. 8 ст. 135 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що органом досудового розслідування дотримані вимоги КПК України та вжито належних заходів для вручення ОСОБА_7 повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

При цьому, зважаючи на приписи ч. 1 ст. 42 та ст. 135 КПК України, можна дійти до висновку, що дотримання прав особи при врученні складеного повідомлення про підозру, полягає не у фактичному врученні такого повідомлення (процесуального документа), а у вжитті органом досудового розслідування усіх можливих заходів для того, щоб така особа могла дізнатися про факт складення такого повідомлення про підозру та суть викладених у ньому обставин з усіх доступних для неї джерел, що і було здійснено слідчим та підтверджується матеріалами клопотання.

Крім того, КПК України не передбачає обов`язку і права слідчого відкласти вручення повідомлення про підозру та чекати настання сприятливих обставин для його вручення особі. В свою чергу, органом досудового розслідування вчинено всі можливі передбачені законом дії для того, щоб особа, якій повідомляється про підозру, була обізнана про це.

3.3. Наявність обґрунтованої підозри.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є, зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Разом з тим, кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, керуючись приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Європейської Конвенції про захист прав людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom, § 34).

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Murray v. the United Kingdom» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Наявні у провадженні докази, на думку слідчого судді, вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення, у об`ємі, як того вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_7 міг вчинити вище зазначене кримінальне правопорушення.

Наведене підтверджується наявними матеріалами клопотання, зокрема:

- протоколами допитів свідків: ОСОБА_9 від 25.04.2024, ОСОБА_10 від 25.04.2024, ОСОБА_11 від 05.06.2024, ОСОБА_12 від 05.06.2024, (інших свідків інформація стосовно яких міститься в матеріалах провадження), які дали показання про відомі їм обставини держаної зради ОСОБА_7 ;

- протоколами пред`явлення для впізнання за фотознімками за участі свідків ОСОБА_9 від 25.04.2024, ОСОБА_10 від 25.04.2024, ОСОБА_11 від 05.06.2024, ОСОБА_12 від 05.06.2024, які впізнали на пред`явлених фотознімках ОСОБА_7 ;

- протоколом огляду відеозапису за участю свідків ОСОБА_11 від 05.06.2024 та ОСОБА_12 від 05.06.2024 (інших свідків інформація стосовно яких міститься в матеріалах провадження), які впізнали ОСОБА_7 на даному відеозаписі;

- протоколом огляду мережі Інтернет відеоматеріалу під назвою «Ветеран ВМС США снял фильм о бойцах ВСУ, перешедших на сторону росии» від 30.05.2024, у якому зафіксовано, як ОСОБА_7 розповідає про свій перехід на бік ворога, шляхом подальшого проходження військової служби збройних силах російської федерації, та фактичне виконання обов`язків за посадою і отримання громадянства росії;

- інформуванням 2 відділу 8 управління Департаменту військової контррозвідки від 01.08.2024 №17/8/2-4966, відповідно до якого ОСОБА_7 проходить військову службу в 1-й гвардійській червоного прапора танковій армії західного округу (в/ч НОМЕР_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_1 );

- протоколом огляду мережі Інтернет сайту Вікіпедія, відповідно до якого 1-ша гвардійська червоного прапора танкова армія західного округу (в/ч НОМЕР_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ) відноситься до збройних сил російської федерації та приймає участь в бойових діях на території України;

- висновком судової портретної експертизи від 14.10.2024 № СЕ-19/106-24/13067-ФП, відповідно до якого підтверджено, що на вказаному вище відео зображено ОСОБА_7 ;

- іншими матеріалами даного кримінального провадження.

3.4. Наявність ризиків.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, у клопотанні слідчий посилається на наявність ризиків, які свідчать про можливе вчинення ОСОБА_7 дій, передбачених пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

3.4.1. Ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Тяжкість ймовірного покарання особливо сильно підвищують ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі обвинуваченого настільки, що його неможливо відвернути не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

ОСОБА_7 через тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, розуміючи складність проведення досудового розслідування, зокрема в умовах дії воєнного стану, усвідомлюючи неможливість повного контролю державною владою кордонів та території України в умовах збройної агресії російської федерації проти України, не прибув на виклик до слідчого, та не повідомив слідчому та прокурору про причини та неможливість прибуття на виклик, що свідчить про те, що підозрюваний на цей час вже переховується від органу досудового розслідування.

Зокрема, є підтвердженим, що підозрюваний оголошений в міжнародний розшук з 28.11.2024, оскільки перебуває на тимчасово окупованій території Луганської області.

Слідчим суддею в нарадчій кімнаті надано оцінку матеріалам доданих до клопотання, а саме інформуванню 2 відділу 8 управління Департаменту військової контррозвідки від 01.08.2024 №17/8/2-4966, відповідно до якого ОСОБА_7 проходить військову службу в 1-й гвардійській червоного прапора танковій армії західного округу (в/ч НОМЕР_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_1 ), що свідчить про проходження військової служби у збройних силах російської федерації, та фактичне виконання обов`язків за посадою і отримання громадянства росії.

ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину (ч. 2 ст. 111 КК України), за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі.

3.4.2. Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється.

Слідчий суддя погоджується з тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а тому підозрюваний, перебуваючи на волі на тимчасово окупованій території може продовжувати військову службу у збройних силах російської федерації та продовжувати брати участь у бойових діях на боці ворога, завдавати шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України.

3.5. Наявність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Аналіз положень ч. 6 ст. 193 КПК України дає підстави зробити висновок, що у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук, слідчий суддя, суд за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, може обрати лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Отже, встановлена цією нормою процедура обрання запобіжного заходу не передбачає можливості вирішувати питання про наявність чи відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу передбачена лише під час розгляду питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який і обирається з тією метою, аби затримати особу (підозрюваного), яка, зокрема, переховується від органу досудового розслідування та суду та оголошена у міжнародний розшук, та доставити її до місця кримінального провадження для вирішення питання щодо застосування відносно неї обмежувальних заходів (тримання під вартою/домашній арешт/застава/особиста порука/особисте зобов`язання).

4. Висновки за результатами розгляду клопотання.

З урахуванням наведених обставин злочинів та наданих слідчим доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів, що свідчать про набуття ОСОБА_7 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ним інкримінованих йому злочинів, про наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики вчинення ОСОБА_7 дій, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з урахуванням обґрунтованих підстав вважати, що підозрюваний перебуває на тимчасово окупованій території України, підозрюваного оголошено у розшук, то слідчий суддя, виходячи з положень ч. 6 ст. 193 КПК України, дійшов до висновку про наявність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного за його відсутності та підстав для задоволення клопотання.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 5 ст. 9, статтями 177, 183, 184, 193-194, 196, 369-372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Житомирській області підполковника юстиції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у межах кримінального провадження за № 0000494 від 08.04.2024 відносно ОСОБА_7 - задовольнити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Після затримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не пізніше, як через 48 годин з часу його доставки до місця кримінального провадження, слідчий суддя, суд, за участю підозрюваного розглядає питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його заміну на більш м`який запобіжний захід.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_13