Справа № 191/5928/24
Провадження № 1-в/191/844/24
У Х В А Л А

іменем України

06 березня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурора - ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

представників державної установи СВК №94 ОСОБА_6 , ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_8 про звільнення від покарання на підставі Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» та перекваліфікації його дій на ч.1 ст. 162 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває клопотання ОСОБА_8 про звільнення від покарання на підставі Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» та перекваліфікації його дій на ч.1 ст. 162 КК України.

В судовому засіданні засуджений підтримав вимоги, заявлені в клопотанні, просив суд також дослідити матеріалів кримінального провадження за результатом розгляду якого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська 04.09.2019 року ухвалений стосовно нього вирок за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі із звільненням на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання в випробуванням та встановленням іспитового строку 1 рік, оскільки вважає ухвалений вирок суду незаконним.

Захисник засудженого ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просила розгляду клопотання засудженого відповідно до положень чинного законодавства.

Представник державної установи СВК №94 ОСОБА_7 , в судовому засіданні повідомив, що Синельниківської виправною колонією №94 матеріали стосовно ОСОБА_8 щодо застосування до нього положень Закону України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» до суду не направлялись, оскільки за результатом вивчення вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.09.2019 року було встановлено, що вартість майна, яким намагався заволодіти ОСОБА_8 була більшою за встановлений законом мінімум, необхідний для криміналізації діяння.

У судовому засіданні прокурор зазначив, що вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню, оскільки вартість майна, яким намагався заволодіти ОСОБА_8 склала 2493,72 грн., що перевищує розмір викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.ст. 185, 190 КК України станом на дату вчинення кримінального правопорушення. Також прокурором зауважено, що в межах розгляду вказаного клопотання, суд позбавлений можливості переглядати обставини кримінального правопорушення, за результатом розгляду якого є вирок суду, який набрав законної сили, а також оцінувати законність такого вироку.

Суд, заслухавши засудженого, захисника, представника державної установи СВК №94, думку прокурора, дослідивши матеріали, направлені Державною установою «Синельниківська виправна колонія (№94)», приходить до наступного.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Судом втсанволено, що засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання у Державній установі «Синельниківська виправна колонія (№94)» за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.12.2022 року, початок строку 21.06.2020 року, кінець 21.07.2025 року.

Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.09.2019 року ОСОБА_8 засуджений за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання в випробуванням та встановленням іспитового строку 1 рік.

Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.09.2019 року кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України ОСОБА_8 вчинив 10 липня 2019 року, вартість майна, яким намагався заволодіти ОСОБА_8 у потерпілого ОСОБА_9 склала 2493,72 грн.

Станом на 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1921грн., а 50% від його розміру становить 960,50 грн.

Таким чином, за змістом положень Податкового Кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, розмір викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.ст. 185, 190 КК України становив 1921грн. (960,50х2).

Враховуючи, що вартість майна, яким намагався незаконно заволодіти ОСОБА_8 становив 2493,72грн., кримінальна караність його діянь не усунена.

Розглядаючи вимоги засудженого ОСОБА_8 щодо дослідження матеріалів кримінального провадження № 0001644 та оцінки вироку, копії яких долучені до матеріалів клопотання за заявою захисника, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (стаття 85 КПК України).

Враховуючи, що в межах розгляду клопотання засудженого про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України, суд визначений в порядку ст. 539 КПК України не наділений процесуальними повноваженнями щодо оцінки та перегляду, як матеріалів кримінального провадження так і ухваленого за результатом його розгляду вироку, який набрав законної сили, суд приходить до висновку про неналежність доданих захисником матеріалів кримінального провадження № 0001644, за результатом розгляду якого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська 04.09.2019 року ухвалений вирок, який набрав законної сили, як доказу в рамках розгляду даного клопотання засудженого ОСОБА_8 , у зв`язку з чим суд також позбавлений можливості здійснювати оцінювання такого вироку.

Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.12.2022 року (залишений без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26.09.2023 року в частині призначення покарання) ОСОБА_8 засуджений за ч.3 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України, частково приєднана не відбуте покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.09.2019 року та остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 01 (один) місяць. Строк покарання ОСОБА_8 обчислювати з 21.06.2020 року.

Суд звертає увагу, що Закон № 3886-ІХ не поширюється на скоєння грабежу, оскільки для кваліфікації даного складу злочину не встановлено нижньої межи шкоди, яка може бути завдана власнику майна.

У контексті зазначеного Верховний Суд в своїй постанові від 26.09.2024 року у справі № 752/4667/22 закцентував увагу на тому, що скоєному, навіть без застосування насильства грабежу, як вчинюваному в умовах очевидності діянню відкритого характеру, і бажання винуватої особи саме в такий спосіб протиправно вилучити чуже майно із корисливих спонукань, зважаючи на таку форму його вчинення, притаманна істотна суспільна небезпечність, як ознака кримінального правопорушення. Вартісна ознака предмету злочину та розмір заподіяних матеріальних збитків мають оцінюватись у поєднанні з іншими встановленими обставинами, серед яких, зовнішнє виявлення способу викрадення у конкретній обстановці, супутні умови вчинення діяння.

За обставин, навіть незначна шкода, її відшкодування, не спростовує істотної суспільної небезпечності кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК. України.

На підставі викладеного, керуючись Законом України № 3886-IX від 18.07.2024, ст. ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_8 про звільнення від покарання на підставі Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» та перекваліфікації його дій на ч.1 ст. 162 КК України, відмовити.

Копію ухвали направити в ДУ «Синельниківська виправна колонія (№94)», засудженому, прокурору Синельниківської окружної прокуратури для відома.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд протягом семи діб з моменту її проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення.

Суддя ОСОБА_1