КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження 11-кп/824/2569/2025 Категорія: ч. 4 ст. 185 КК України
ЄУН 758/5976/24 Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000703, внесеному до ЄРДР 2 квітня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2024 року, яким

ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Розділівка, Близнюківського району, Харківської області, громадянина України, одруженого, із середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 28 грудня 2004 року вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області за ч. 2

ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- 1 лютого 2006 року вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області за ч. 3

ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- 6 листопада 2007 року вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців;

- 24 листопада 2009 року вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців;

- 17 березня 2010 року вироком Лисичанського міського суду Луганської області за ч. 2

ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців;

- 8 травня 2014 року вироком Дарницького районного суду міста Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць;

- 9 лютого 2017 року вироком Оболонського районного суду міста Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки; скасованого вироком від 25 квітня 2017 року Апеляційного суду міста Києва, та призначено покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі;

- 4 травня 2018 року вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 29 січня 2020 року вироком Оболонського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць;

- 18 березня 2020 року вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці;

- 4 вересня 2020 року вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

- 30 листопада 2021 року вироком Подільського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць;

- 20 травня 2024 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- 12 серпня 2024 року вироком Оболонського районного суду м. Києва за ч. 4 ст. 185 КК України, ч. 4 ст. 70, 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць,

визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарання за даним вироком та покарання, призначеним вироком Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2024 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 2 (два) місяці,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що 2 квітня 2024 року, приблизно о 14.05 год., ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні закладу «S34 Cocktails & Haircut», що за адресою: м. Київ, вул. Воздвиженська, 42, побачив на барній стійці ноутбук «Apple MacBook Air 13,6" М2 Sрасе Grау 2022», та в цей час в останнього виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, що належить ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, впевнившись, що за його діями ніхто сторонній не спостерігає, шляхом вільного доступу,

ОСОБА_8 таємно викрав ноутбук «Apple MacBook Air 13,6" М2 Sрасе Grау 2022», який сховав під куртку.

Після чого ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 87573,80 гривень.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, за ч. 4 ст. 185 КК України.

Цим же вироком вирішено питання судових витрат та доля речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду в частині призначеного покарання, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить пом`якшити йому покарання та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на один рік менше. В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що він є сиротою, інвалідом І групи та вину визнав.

Заслухавши доповідь судді, позицію обвинуваченого, який просив призначити йому покарання на 1 місяць, а не 1 рік, менше, його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, яка вважала апеляційну скаргу безпідставною, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Згідно з положеннями ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону.

Відповідно до матеріалів судового провадження під час судового розгляду фактичні обставини кримінального правопорушення ніким не оспорювалися, і дослідження доказів щодо цих обставин судом визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Зазначені обставини кримінального правопорушення ніким з учасників судового розгляду не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України, перевірці апеляційним судом не підлягають.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичні обставини кримінального правопорушення дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Фактичні обставини кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого жодним з учасників кримінального провадження не оскаржується.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про призначення йому суворого покарання, то колегія суддів доходить такого висновку.

Так, вирішуючи питання призначення обвинуваченому виду та розміру покарання, судом враховано характер і ступінь вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином; обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання; дані про особу обвинуваченого, який одружений, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше судимий, відсутність претензій від потерпілої, обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, обставина, що обтяжує покарання, - рецидив злочину, та дійшов висновку про неможливість перевиховання та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Також судом враховано, що вироком Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за яким йому призначено з урахуванням вимог ч. 4 ст. 70 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

З огляду на те, що кримінальне правопорушення ОСОБА_8 вчинив до постановлення вироку Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2024 року, остаточне покарання за оскаржуваним вироком обвинуваченому призначено за правилами ч. 4 ст. 70 КК Україниу виді 5 років 2 місяців позбавлення волі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зауважує, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому враховані, у тому числі, й ті обставини, на неврахування яких посилався й обвинувачений.

При цьому колегія суддів враховує, що згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За змістом ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 вказаної статті особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При цьому відповідно до роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин. Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону, оскільки суд першої інстанції, застосовуючи принцип індивідуалізації та співмірності покарання, з урахуванням всіх встановлених під час судового розгляду обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченого, позиції сторін під час судового розгляду, дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання як за ч. 4 ст. 185 КК України, так і на підставі ч. 4 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі, призначивши остаточне покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі, що не є суворим.

Таким чином колегія суддів доходить висновку, що призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України та є необхідним для досягнення його мети, тобто, необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів доходить висновку, що обвинуваченим не наведено достатніх підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання.

При перевірці законності вироку суду першої інстанції колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом були встановлені дійсні обставини справи та надана належна оцінка зібраним доказам, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, у зв`язку з чим підстав для зміни або скасування вироку колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2024 рокущодо ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, обвинуваченим ОСОБА_8 , який утримується під вартою, - у той же строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4