Справа № 947/4458/25
Провадження № 1-кс/947/2040/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2025 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в місті Одесі клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_3 погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000267 від 17.01.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, другим слідчим відділом (з дислокацією у м.Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні

№0000267 від 17.01.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України.

Процесуальне керівництво у вищевказаному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Одеської обласної прокуратури.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом №503 о/с УПП в Одеській області ДПП від 01.05.2023 з 03.05.2023 призначено на посаду поліцейський взводу №1 роти №1 батальйону №2 полку УПП в Одеській області, у спеціальному званні лейтенант рядовий.

Встановлено, що на початку жовтня 2024 року ОСОБА_5 познайомився зі ОСОБА_6 , який на той час працював маляром на станції технічного обслуговування за адресою: м. Одеса, провулок Житомирський, 4, будинок 26/1 (гаражний кооператив «Житомирський - 26/1») з метою ремонту транспортного засобу Nissan NV-400, номерний знак НОМЕР_1 , яким ОСОБА_5 користується та володіє за довіреністю № 4614, наданою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Далі, 24.12.2024, більш точний час у ході проведення досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 привіз до ОСОБА_6 вказаний автомобіль та залишив його у гаражному боксі.

За домовленістю зі ОСОБА_6 транспортний засіб він повинен був забрати через декілька днів. Окрім того, ОСОБА_5 дозволив ОСОБА_6 , пересуватись на автомобілі у випадку необхідності придбати запчастини чи фарбу.

У свою чергу, у ОСОБА_6 на станції перебував на ремонті автомобіль марки «Опель Корса», номерний знак НОМЕР_2 , яким користується працівник поліції ОСОБА_8 та його дружина ОСОБА_9 . Також, у невстановлений у ході досудового розслідування час на території станції технічного обслуговування за адресою: м. Одеса, вул. Цілковського, буд. 3, було скоєно крадіжку. У зв`язку із цим ОСОБА_6 вирішив залишити автомобіль Nissan NV-400, номерний знак НОМЕР_1 , у більш безпечному місці, про що повідомив 02.01.2025 у розмові ОСОБА_8 .

У цей же час, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом «NISSAN NV 400», номерний знак НОМЕР_3 , під приводом надання допомоги ОСОБА_6 щодо тимчасового розміщення вказаного автомобіля на території свого заміського домоволодіння, з метою використання його для шантажу ОСОБА_6 , який, на його думку, необґрунтовано затримав ремонт його автомобіля.

Про вказані наміри ОСОБА_8 повідомив своїй дружині ОСОБА_9 , яка погодилась на участь у вчиненні злочину, продемонструвавши таку згоду своїми подальшими активними та умисними діями.

Так, реалізуючи спільний злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом зловживання довірою, користуючись авторитетом працівника правоохоронного органу, ОСОБА_8 02.01.2025 запропонував ОСОБА_6 перегнати транспортний засіб «NISSAN NV 400», номерний знак НОМЕР_3 , на територію дачного будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_9 , на що останній погодився.

У це же день, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 спільно з дружиною ОСОБА_9 на власному автомобілі разом зі ОСОБА_6 направилися до с. Вигода Одеської області

Під час руху ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_6 , що він сяде за кермо автомобіля «NISSAN NV 400», номерний знак НОМЕР_3 , а ОСОБА_6 повинен сісти в автомобіль до його дружини ОСОБА_9 з метою безперешкодного проїзду через блок-пости.

Після цього, ОСОБА_8 , сівши за кермо автомобіля «NISSAN NV 400», номерний знак НОМЕР_3 , стрімко вирушив вперед та зник у невідомому напрямку, а дружина ОСОБА_8 разом зі ОСОБА_6 зупинилися на місці та очікували повернення останнього.

Після цього ОСОБА_8 повернувся пішки до автомобіля дружини та повідомив ОСОБА_6 , що транспортний засіб знаходиться у надійному місці.

З метою повернення автомобіля 03.01.2024 ОСОБА_5 ОСОБА_6 звернувся до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з відповідним проханням. Однак, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , реалізуючи спільний злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, відмовили ОСОБА_6 у поверненні автомобіля та повідомили про існування надуманого боргу у зв`язку з затримкою ремонту їх автомобіля марки «Опель Корса», номерний знак НОМЕР_2 .

Крім того, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 висунули вимогу, про те, що транспортний засіб не буде повернутий, поки ОСОБА_6 не поверне неіснуючого борг.

Про вказану ситуацію ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_5 . Прийшовши до висновку, що дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є протиправними, ОСОБА_5 вирішив звернутись до правоохоронних органів.

Крім того, у невстановлений досудовим розслідуванням час але не пізніше 02.01.2025 у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які незаконно заволоділи транспортним засобом NISSAN NV «400», номерний знак НОМЕР_3 , яким користується та володіє ОСОБА_5 , виник умисел на незаконне збагачення шляхом вимагання грошових коштів в якості виплати неіснуючого боргу ОСОБА_6 за повернення вказаного транспортного засобу.

Так, 23.01.2025 року, приблизно о 14:00, під час телефонної розмови з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . ОСОБА_5 повідомив про необхідність забрати свій транспортний засіб NISSAN NV «400», номерний знак НОМЕР_3 , яким вони незаконно заволоділи.

У відповідь ОСОБА_8 зазначив, що вони не можуть повернути вказаний транспортний засіб, так як ОСОБА_6 , нібито, винен їм кошти в сумі 500 доларів США.

Під час указаної розмови ОСОБА_9 підтвердила, що ОСОБА_6 повинен їм повернути кошти.

У зв`язку з цим ОСОБА_5 запропонував організувати зустріч з усіма учасниками для вирішення питання щодо повернення належного йому автомобіля, на що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 погодились і домовилися про зустріч 25.01.2025.

Під час зустрічі 25.01.2025 на автомийці за адресою: м. Одеса, вул.Балківська, буд. 130, реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, висунули вимогу ОСОБА_5 про те, що транспортний засіб повернуть лише після отримання грошових коштів у сумі 500 доларів США від ОСОБА_6 або ОСОБА_5 та наполягали на існуванні у ОСОБА_6 неіснуючого боргу.

У свою чергу, ОСОБА_5 почав вимагати повернути належний йому транспортний засіб, на що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відмовились, і почали наголошувати на своїй незаконній вимозі.

Так, 26.01.2025 року, приблизно о 19:00, ОСОБА_9 , на виконання спільного злочинного умислу з ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, в телефонній розмові висунули вимогу ОСОБА_5 про необхідність погашення неіснуючого боргу ОСОБА_6 у будь-який спосіб, що є єдиною умовою повернення останньому транспортного засобу NISSAN NV «400», номерний знак НОМЕР_3 .

У свою чергу, 28.01.2025, приблизно о 19:30, ОСОБА_5 повторно зателефонував ОСОБА_8 з вимогою щодо повернення свого транспортного засобу, на що ОСОБА_8 , реалізуючи спільний злочинний умисел з ОСОБА_9 , продовжуючи протиправні дії, направлені на примушування до передачі грошових коштів, відповів, що їх з ОСОБА_9 слова залишаються в силі та транспортний засіб йому повернуть виключно після передачі їм грошових коштів в розмірі 500 доларів США в рахунок оплати неіснуючого боргу ОСОБА_6 .

На вказані умови ОСОБА_5 , у зв`язку з обмеженням його прав на володіння та користування належним йому транспортним засобом, вимушено погодився.

У подальшому 31.01.2025 року, приблизно о 09:52, ОСОБА_5 під час телефонної розмови з ОСОБА_9 та ОСОБА_9 , повідомив що ним зібрано необхідні грошові кошти на їх вимогу з метою повернення свого транспортного засобу.

У відповідь ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , призначила зустріч із ОСОБА_5 з метою отримання грошових коштів та подальшого повернення транспортного засобу, належного останнього.

У подальшому, 31.01.2025 приблизно о 16.30 год., ОСОБА_9 та ОСОБА_8 разом із ОСОБА_5 до с.Вигода, за адресою: вул. Будівельників 15, де знаходився автомобіль ОСОБА_5 марки NISSAN NV «400», номерний знак НОМЕР_3 .

Після чого, на раніше висловлену незаконну вимогу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ОСОБА_5 передав ОСОБА_8 грошові кошти у сумі 500 доларів США номіналом 100 доларів кожна купюра, за повернення транспортного засобу марки NISSAN NV «400», номерний знак НОМЕР_3 , які останній поклав до своєї куртки.

Після отримання грошових коштів, ОСОБА_8 викрито працівниками правоохоронних органів та затримано в порядку ст.208 КПК України.

В ході затримання ОСОБА_8 31.01.2025, де останній з кишені куртки та кишені штанів темного кольору дістав та видав:

- мобільний телефон марки Самсунг Сірого кольору НОМЕР_4 , належний ОСОБА_8 , який поміщено до сейф пакету S1031378;

- грошові кошти 5 купюр номіналом 100 доларів США кожна, з серійними номерами HF88271923B; HK73377772C; KI09311553A; HB27578689E; HH54286843A, які поміщено до сейф пакету S1031379;

- картка замісник №435 ОСОБА_8 , службове посвідчення ОСОБА_8 ОДП №027958, які поміщено до сейф пакету S1031377.

Постановою слідчого від 31.01.2025 вказані вище речі визнані речовими доказами.

Надалі, 01.02.2025 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України.

Слідчий звертається з клопотанням про арешти вилученого майна з метою збереження речових доказів, оскільки вилучені банкноти мають доказове значення у кримінальному провадженні, так-як містять на собі сліди вчиненого злочину; мобільний телефон може містити відомості щодо спілкування та переписки затриманого з заявником у кримінальному провадженні з питань вимагання грошових коштів у ОСОБА_5 ; вилучені картка замісник №435 та службове посвідчення на ім`я ОСОБА_8 використовувались останнім під час вчинення злочину.

Прокурор надав до суду заяву в якій клопотання підтримав, просив розглянути у його відсутності.

Захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 надала заяву відповідно до якої просила розглянути клопотання у її відсутності, заперечувала проти накладення арешту.

Згідно ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

З урахуванням вищевикладеного та з метою дотримання процесуальних строків розгляду такого роду клопотань, вважаю за можливе розглянути останнє у відсутності власника майна та його захисника.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1, п.2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

У відповідності до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

В судовому засіданні встановлено, що вилучене в ході затримання особи в порядку ст.208 КПК України майно відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки вилучене майно могло зберегти на собі сліди вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, є всі підстави вважати, що було знаряддям, засобом вчинення злочину, грошові кошти відповідно до протоколу огляду та вручення грошових коштів від 31.01.2025 року є предметом злочину, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.

Накладення арешту на мобільний телефон потрібно для проведення його огляду з метою встановлення наявності електронних доказів, що можуть мати суттєве значення для кримінального провадження.

Викладене в повній мірі підтверджується долученою до матеріалів клопотання постановою від 31.01.2025 року про визнання та залучення в якості речових доказів, згідно якої вищезазначене вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Таким чином, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, й, відповідно захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна підлягає застосуванню.

Керуючись ст.ст.170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_3 погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000267 від 17.01.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на вилучене під час затримання особи майно, а саме: мобільний телефон марки Самсунг сірого кольору IMEI13757/01, належний ОСОБА_8 ; грошові кошти 5 купюр номіналом 100 доларів США кожна, з серійними номерами HF88271923B; HK73377772C; KI09311553A; HB27578689E; HH54286843A; картку замісник №435 ОСОБА_8 , службове посвідчення ОСОБА_8 ОДП №027958.

Виконання ухвали про арешт майна покласти на слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_3 .

Згідно зі ст.175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1