СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/1900/25 пр. № 1-кп/759/882/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ;

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження ЄРДР № 0001256 від 03.11.2024 року на підставі угоди про примирення за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Косівка Білгород-Дністровського району Одеської області, українець, гр-н України, освіта середня, не одружений, не працює, зареєстрований: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , не судимий, -

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

сторон: прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_7 , інші учасники - потерпілий ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

03 листопада 2024 року, близько 00 год. 53 хв., ОСОБА_6 , керуючи в стані алкогольного сп`яніння технічно-справним автомобілем «Audi А5», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався першою (крайньою правою) смугою проїзної частини просп. Берестейського у м. Києві зі сторони вул. Мирослава Поповича в напрямку вул. Чорнобильської зі швидкістю 84,82 км/год. ± 3,39 км/год., яка значно перевищувала максимально дозволену на даній ділянці до 50 км/год. В цей час, попереду в першій (крайній правій) смузі попутного напрямку на проїзній частині просп. Берестейського в статичному нерухомому положенні розміщувався автомобіль марки «Mitsubishi L200», д.н.з. НОМЕР_2 на чорному фоні. Поблизу задньої частини кузова автомобіля марки «Mitsubishi L200», д.н.з. НОМЕР_2 стояв військовослужбовець військової частини НОМЕР_3 солдат ОСОБА_8 , який перебував на бойовому чергуванні. Також перед автомобілем марки «Mitsubishi L200» на проїзній частині розміщувався дорожній знак 3.1 «Рух заборонено» Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі - Правил).

Продовжуючи рух, ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Audi А5», д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, який впливає на увагу і реакцію водія, а також порушує його координацію, рухаючись першою (крайньою правою) смугою проїзної частини просп. Берестейського у м. Києві зі сторони вул. Мирослава Поповича в напрямку вул. Чорнобильської, маючи об`єктивну можливість спостерігати за показниками спідометру та обрати безпечну швидкість в межах дозволеної, усвідомлюючи, що на даній ділянці дороги максимально дозволена швидкість руху складає 50 км/год., свідомо порушуючи швидкісний режим та нехтуючи застосуванням безпечних прийомів керування, наражаючи на небезпеку інших учасників дорожнього руху, усвідомлюючи, що своїми односторонніми діями створив умови, в яких позбавлений можливості уважно стежити за дорожньою обстановкою та відповідно реагувати на її зміни, маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити в своїй смузі попереду нерухомі перешкоди у вигляді дорожнього знаку 3.1 «Рух заборонено», військовослужбовця ОСОБА_9 та автомобіля «Mitsubishi L200», д.н.з. НОМЕР_2 . будучи зобов`язаним негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, маючи технічну можливість зупинити керований ним транспортний засіб або об`їхати перешкоди, в порушення п.п. 1.5, 2.3(б), 2.9(а), 12.3, 12.4, 12.9(б) Правил проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, відволікся від керування транспортним засобом у дорозі, внаслідок чого поблизу будівлі № 138 по просп. Берестейському у м. Києві здійснив наїзд на дорожній знак 3.1 «Рух заборонено», військовослужбовця ОСОБА_9 та на автомобіль марки «Mitsubishi L200», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого потерпілий ОСОБА_8 отримав середньої тяжкості тілесне ушкодження у вигляді закритої травми грудного відділу хребта: компресійно-уламкового перелому тіла 12 грудного хребця (зі зміщенням заднє-верхнього уламку в просвіт хребетного каналу), а також легке тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я, у виді параорбітального синця справа та синця правої гомілки у нижній третині.

Вказані дії ОСОБА_10 кваліфіковані за ч. 1 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані сп?яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

17 січня 2025 року між потерпілим ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_3 в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469 та 471 КПК України, укладено угоду про примирення між потерпілим та обвинуваченим.

Згідно з даною угодою потерпілий та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 286-1 КК України, обвинувачений ОСОБА_6 у повному обсязі сформульованого обвинувачення беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, у добровільному порядку в повному обсязі відшкодував потерпілому завдану кримінальним правопорушенням матеріальну та моральну шкоду. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_6 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме із застосуванням ст. ст. 69, 53 КК України до основного виду покарання у виді штрафу в розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки, та отримана згода обвинуваченого та потерпілого на призначення такого покарання. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів може бути укладена угода між потерпілим та обвинуваченим про примирення.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди не дотримані вимоги і правила КПК та КК України, зокрема, затвердження даної угоди не відповідає суспільним інтересам, просив цю угоду не затверджувати і призначити судовий розгляд за обвинувальним актом.

Зокрема, прокурор вважає, що відсутні обставини, які істотно знижують тяжкість вчиненого правопорушення, водій був у стані сп?яніння, рухався на автомобілі у комендантський час та завдав ушкоджень військовослужбовцю.

Обвинувачений в судовому засіданні просив вказану угоду з потерпілим затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, в обсязі висунутого обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання із застосуванням до основного його виду правил ст. ст. 69 та 53 КК України, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, а що стосується повного відшкодування шкоди, завданої злочином, то він цей обов`язок виконав.

Потерпілий в судовому засіданні також просив вказану угоду з обвинуваченим затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому підтвердив щирість та дієвість каяття обвинуваченого, який у добровільному порядку відшкодував не тільки завдану матеріальну, а й моральну шкоду у повному обсязі, визначеному самим потерпілим.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_6 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, потерпілого переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_8 повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про примирення, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим обвинувачений, цілком розуміють права, визначені п. 1 ч. 4 та п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

За таких обставин суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_6 03 листопада 2024 року, близько 00 год. 53 хв., вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом у стані сп?яніння, що спричинило потерпілому ОСОБА_13 середньої тяжкості тілесне ушкодження, а тому ці дії обвинуваченого кваліфікує за ч. 1 ст. 286-1 КК України, за якою належить призначити ОСОБА_14 узгоджену сторонами угоди про примирення міру покарання із застосуванням правил ст. ст. 69 та 53 КК України до основного виду покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_14 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно із ст. 12 КК України є нетяжким, дані про його особу, який характеризується позитивно, до кримінальної та адміністративної відповідальності раніше не притягувався, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що усуває сумніви в його осудності. Окремо суд враховує поведінку обвинуваченого відразу після вчиненого і під час судового розгляду, яка наповнена жалем з приводу вчиненого. Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_14 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та повне і добровільне відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної та моральної шкоди потерпілому, який не мав претензій з цього приводу до обвинуваченого. Обставин, що обтяжує покарання, не встановлено.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, на які посилалися і сторони в угоді, суд в даному конкретному випадку вважає за можливе виправлення ОСОБА_10 в умовах без ізоляції, призначивши йому узгоджене в угоді покарання за вчинений ним злочин із застосуванням правил ст. ст. 69 та 53 КК України, а саме, перейти до іншого, більш м?якого виду основного покарання у виді штрафу, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України з призначенням в межах такої санкції додаткового покарання, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним та іншими особами нового кримінального правопорушення.

При цьому суд бере до уваги об?єктивну наявність кількох обставин, що пом?якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та повне добровільне відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди потерпілому, посткримінальна поведінка обвинуваченого, яка наповнена дієвим жалем з приводу вчиненого.

Відтак, всупереч доводам прокурора, передбачені в ч. 7 ст. 474 КПК України застереження у даному випадку відсутні, а тому суд дійшов висновку про те, що угода про примирення може бути затверджена.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді домашнього арешту, враховуючи прийняте судом рішення та всі істотні і значимі для даного кримінального провадження обставини, належить задовольнити частково, обравши щодо обвинуваченого більш м?який запобіжний захід у виді особистого зобов?язання, який здатний досягнути мети забезпечення провадження.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 176-179, 314, 373, 374 та 475, 615 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду від 17 січня 2025 року про примирення між потерпілим ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення від 17 січня 2025 року покарання із застосуванням ст. ст. 69 та 53 КК України у виді штрафу в розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 - домашній арешт - змінити на особисте зобов`язання, поклавши на обвинуваченого строком на два місяці, тобто по 03 квітня 2025 року обов`язки, передбачені п. п. 1, 3 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за викликом до суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, - не виконання яких тягне можливість застосування до нього більш суворого запобіжного заходу та накладення грошового стягнення.

Речові докази: автомобіль «Audi А5», д.н.з. НОМЕР_1 та «Mitsubishi L200», д.н.з. НОМЕР_2 - повернути належним володільцям і використовувати за належністю, інші - зберігати при матеріалах справи.

На підставі ч. 2 ст. 122 КПК України стягнути з ОСОБА_3 на відшкодування судових втрат за проведення судово-медичної експертизи 11 938 (одинадцять тисяч дев`ятсот тридцять вісім) грн. 50 коп. в дохід держави.

Контроль за виконанням вироку суду в частині обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання покласти на прокурора.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ: ОСОБА_1