Справа № 646/9592/24
Провадження № 1-в/646/354/2024
У Х В А Л А

іменем України

16 грудня 2024 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції),

представника установи виконання покарань ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції) ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові заяву подання начальника державної установи «Диканівська виправна колонія (№ 12)» щодо приведення вироків у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадання чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року № 3886-IX стосовно засудженого ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

Начальник державної установи «Диканівська виправна колонія (№ 12)» звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова з поданням про вирішення питання щодо приведення вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.12.2023, за яким засуджено ОСОБА_4 за сукупністю вироків за вчинення злочинів передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 191 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, три місяці.

ОСОБА_4 засуджено за сукупністю вироків до якої входить вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.06.2023 за яким ОСОБА_4 визнано винуватим у розтраті чужого майна, яке йому було ввірене, вчинене в умовах воєнного стану.

Оскільки вказане кримінальне правопорушення скоєно у липні 2022, а сума розтраченого майна становить 1220,00 грн., що є меншою за встановлений на 01.01.2022 прожитковий мінімум для працездатних осіб, то є підстави привести вирок у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024.

Представник державної установи «Диканівська виправна колонія (№ 12)» в судовому засіданні в режимі відеоконференції просив подання задовольнити з викладених у ньому підстав.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення подання начальника державної установи «Диканівська виправна колонія (№ 12)».

Засуджений ОСОБА_4 просив подання задовольнити.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши наявні докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону № 3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Відповідно до висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Судовим розглядом встановлено, що вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.12.2023 засуджено ОСОБА_4 за сукупністю вироків за вчинення злочинів передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 191 КК України та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, три місяці.

ОСОБА_4 засуджено за сукупністю вироків до якої входить вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.06.2023 у кримінальному провадженні № 0000062 від 13.01.2023 за яким ОСОБА_4 визнано винуватим у розтраті у липні 2022 чужого майна на суму 1220,00 грн., яке йому було ввірене, вчинене в умовах воєнного стану. Правова кваліфікація діяння ч. 4 ст. 191 КК України.

Покарання призначене за вказаним вироком позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на два роки (а.п.7-8).

Так як вказане кримінальне правопорушення скоєно у липні 2022, а сума розтраченого майна становить 1220,00 грн., що є меншою за встановлений на 01.01.2022 , а саме відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2481 грн., то є підстави привести вирок у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024.

Оскільки сума розтраченого майна не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановлених на 01.01.2022, то до цього епізоду необхідно застосувати положення Закону №3886-ІХ та виключити цей епізод із загального об`єму обвинувачення, застосувавши ст. 5 КК України.

Частиною 3 ст. 337 КПК встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

За таких обставин, подання начальника державної установи «Диканівська виправна колонія (№ 12)» підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, ст. ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, суд

постановив:

Подання начальника державної установи «Диканівська виправна колонія (№ 12)» про приведення вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2023 стосовно ОСОБА_4 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадання чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року № 3886-IX задовольнити.

Закрити кримінальне провадження № 0000062 від 13.01.2023 стосовно ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 191 КК України на підставі п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України, оскільки на підставі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадання чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року № 3886-IX та відповідно до ст. 5 КК України втратив чинність закон, яким встановлювалася протиправність діяння.

Вважати ОСОБА_4 засудженим вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.12.2023 за ч. 1 ст. 309 КК України до обмеження волі на строк - 2 (два) роки.

На підставі ч. 2 ст. 57 КВК України, після набрання ухвалою законної сили, направити засудженого до обмеження волі ОСОБА_4 до місця відбування покарання у порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 з-під варти при прибутті до місця відбування покарання.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Червонозаводський районний суд м. Харкова, а засудженим протягом того ж строку з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено об 11:30 16.12.2024 року.

Суддя ОСОБА_1