Справа №382/1102/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1747/2025 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

25 лютого 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

законного представника потерпілої - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Яготинського районного суду Київської області від 23 травня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком у кримінальному провадженні №0000911обвинуваченого:

ОСОБА_8 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який на родився в м. Яготин Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, з середньою освітою, військовослужбовця, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 4 (чотири) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з дня його фактичного затримання після набрання вироком законної сили та приведення його до виконання.

Зараховано в строк відбування покарання період його попереднього ув`язнення у цьому кримінальному провадженні з 17.04.2023 року по 18.04.2023 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Відповідно до ч. 7 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 3342-IX від 23 серпня 2023 року) зараховано у строк покарання ОСОБА_8 строк застосування до нього по даному кримінальному провадженню запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з 03.11.2023 року до закінчення строку його дії, з розрахунку, що три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_10 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , в частині вимог до обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_10 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , 255 000 грн. моральної шкоди та 2000 грн. витрат на правову допомогу.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 , в частині вимог до обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Вирішено питання щодо арешту майна, речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху керуючи транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження, за наступних обставин.

ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 (посада - стрілець 2 взводу 3 відділення), який дислокується в місті Яготин Бориспільського району Київської області, 16 квітня 2023 року, близько 20 год. 40 хв., в порушення вимог пункту 2.9 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, яким визначено: "водієві забороняється: підпункт а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", будучи в стані наркотичного сп`яніння, в порушення вимог п. 2.1 ПДР України, згідно якого: "водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії", керуючи без посвідчення водія технічно-справним автомобілем марки "ВАЗ 2108" державний номерний знак НОМЕР_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_13 (адреса: АДРЕСА_2), рухався зі швидкістю 76,2-81,4 км/год., проїжджою частиною вулиці Незалежності в місті Яготин Бориспільського району Київської області, в напрямку залізничного вокзалу, чим порушив вимоги пункту 12.4 ПДР України, яким визначено, що: "у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.". Відразу після цього, поблизу багатоквартирного будинку №18 по вулиці Незалежності в місті Яготин Бориспільського району Київської області, ОСОБА_8 по ходу свого руху, проявив неуважність під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не зреагував на її зміну, діючи з необережності, проявивши злочинну самовпевненість, не обравши безпечної швидкості руху, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки, здійснюючи маневр обгону попутного транспортного засобу у недозволеному для цього місці, допустив зіткнення із автомобілем марки "Geely МК-2" державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_14 , який здійснював маневр лівого повороту у дозволеному для цього місці, для заїзду до прибудинкової території, чим порушив вимоги пункту 2.3 ПДР України, згідно якого: "для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: підпункт "б": бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, правильно реагувати на її зміни, стежити за правильністю розміщення і кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом в дорозі", вимоги пункту 10.1 ПДР України, яким визначено: "перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху", вимоги пункту 14.6 ПДР України, яким визначено, що: "обгін заборонено: а) на перехресті, в) ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м - поза населеним пунктом" та розділу 34 "Дорожня розмітка" ПДР України: 1.1 (вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і межі смуг руху (розділювальна розмітка). Після зіткнення автомобіль марки "ВАЗ 2108" державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 , за інерцією продовжив рух прямо, де останній виїхавши на лівий по ходу руху тротуар здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 . В результаті дорожньо-транспортного пригоди пішоходи ОСОБА_10 та ОСОБА_9 отримали тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, пішохід ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості. Грубе порушення, водія автомобіля марки "ВАЗ 2108" державний номерний знак НОМЕР_1 - ОСОБА_8 , вимог пунктів 2.1а, 2.3, 2.9, 10.1, 12.4, 14.6 (а, в) та розділу 34 "Дорожня розмітка" Правил дорожнього руху України перебувають в прямому причинно-наслідковому зв?язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння потерпілим тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

На вказаний вирок прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати в частині призначеного ОСОБА_8 покарання у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 4 (чотири) роки.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом не в повній мірі враховано характер та наслідки скоєного кримінального правопорушення, а саме те, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок грубого порушення обвинуваченим правил безпеки дорожнього руху із створенням загрози життю і здоров`ю для його учасників, оскільки обвинувачений рухався із перевищенням швидкості в стані наркотичного сп`яніння.

Вказує, що суд не врахував позицію потерпілої, яка наполягала на призначенні покарання в максимальних межах, передбачених санкцією статті для такого виду правопорушення.

Звертає увагу на те, що суд не врахував тяжкість вчиненого злочину, той факт, що обвинувачений є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння та за керування транспортним засобом без відповідних документів.

Вважає, що перебування на утриманні ОСОБА_8 трьох дітей не є тими підставами, які істотно зменшують суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Обвинувачений в апеляційній скарзі просить змінити вирок в частині призначеного покарання. Визнати, що покарання за своєю суворістю не відповідає особі обвинуваченого та зменшити термін покарання призначивши 1 рік 6 місяців позбавлення волі. Зменшити суму, яка підлягає стягненню з нього на користь потерпілих у справі в якості моральної шкоди до 100 000 гривень.

Вказує, що суд помилково вказав на невизнання ним вини, оскільки вину він визнав частково. Зазначає, що докази про перебування його в стані наркотичного сп`яніння є неналежними, оскільки не було проведено лабораторного дослідження біологічного середовища.

Вважає, що судом жодним чином не досліджено дій іншого водія ОСОБА_15 , а саме порушення ним правил дорожнього руху.

На його думку, досліджені в судовому засіданні докази не доводять його повну винуватість у вчиненні злочину. Також, жодний із допитаних свідків не надав неспростовних показань стосовно обставин ДТП. Допитані потерпілі не надали суду беззаперечних доказів, які б давали суду можливість зробити висновок про те, що лише він один винен у скоєному ДТП.

Посилається на те, що призначений судом розмір моральної шкоди є занадто великим, оскільки він не в змозі виплатити такі кошти.

Просить звернути увагу на його молодий вік та перебування на утриманні трьох дітей. Вважає, що призначене судом покарання є надто суворим та таким, що не співвідноситься з даними про його особу.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху керуючи транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України за обставин, викладених у вироку, обґрунтовані сукупністю досліджених в судовому засіданні й наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку.

Суд першої інстанції, вислухавши пояснення потерпілої, свідків, проаналізувавши докази, які узгоджуються між собою, прийшов до переконання, що вони є достовірними і свідчать про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, з чим погоджується колегія суддів.

В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їх достовірності. Зі змісту вказаного вироку вбачається, що суд у мотивувальній його частині виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, з достатньою конкретизацією встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення кримінального правопорушення, його наслідки.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, що регламентовані ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції на виконання наведених вимог закону, призначаючи ОСОБА_8 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу винного, який раніше не судимий, є військовослужбовцем, не навчається, суспільно-корисною працею не займається, офіційно не працює, за місцем служби та місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні трьох дітей ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у лікарів нарколога і психіатра на обліку не перебуває, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, не встановив та призначив йому покарання у виді 2 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортним засобами на строк 4 роки, з яким погоджується колегія суддів, оскільки воно є обґрунтованим, відповідає вимогам ст. ст. 50, 65, 66 КК України та практиці Європейського суду з прав людини.

Так, в справі "Скополла проти Італії" від 17.09.2009 року, Високий суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Отже доводи апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого щодо зміни вироку в частині призначеного покарання не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а тому підстав вважати, що вирок суду не відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України колегія судів не вбачає.

Що стосується вимог апеляційної скарги обвинуваченого про зміну вироку суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову потерпілої шляхом часткового його задоволення, стягнення з ОСОБА_8 на користь потерпілих 100 000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди, а в решті позовних вимог відмовити, колегія суддів вважає такі безпідставними та з ними не погоджується, виходячи з наступного.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

За змістом ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини; моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Сталою судовою практикою визначено, що, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З матеріалів провадження вбачається, що до початку розгляду провадження потерпіла подала цивільний позов, в якому моральну шкоду, оцінену в 280 790, 28 грн., обґрунтувала душевними стражданнями, які виникли у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями. Крім того, було втрачено душевний спокій, змінено звичний спосіб життя.

Отже, місцевий суд дійшов беззаперечного висновку, що заподіяна моральна шкода є очевидною.

Відтак, цивільний позов у даному кримінальному провадженні вирішений судом першої інстанції відповідно до вимог кримінального процесуального та матеріального цивільного закону. При визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд першої інстанції виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Твердження обвинуваченого, про те, що розмір стягнення на відшкодування моральної шкоди не відповідає засадам розумності і справедливості та визначений без врахування його матеріального стану є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 4 ст. 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

В даному випадку місцевий суд, правильно не взяв до уваги матеріальне становище засудженого та інші обставини, на які останній посилається в апеляційній скарзі, як на підстави для зменшення заявленого розміру моральної шкоди.

Таким чином цивільний позов потерпілої про стягнення з ОСОБА_8 моральної (немайнової) шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, судом першої інстанції вирішений відповідно до вимог ч. 1 ст. 129 КПК України, ст. ст. 1166 ч. 1, 1167 ч. 1 Цивільного кодексу України, а тому підстави для зменшення розміру стягнення моральної шкоди до 100 000 грн., про що ставиться питання в апеляційній скарзі обвинуваченим - відсутні.

Місцевий суд у ході розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 ретельно перевірив та дослідив матеріали провадження, а також належним чином обґрунтував рішення з наведенням докладних мотивів. Отже, вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а вирок місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого - залишити без задоволення.

Вирок Яготинського районного суду Київської області від 23 травня 2024 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя