Справа №463/4/25
Провадження №1-кс/463/165/25
У Х В А Л А

13 січня 2025 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , з участю скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 13.12.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0001544 від 12.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, -

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 13.12.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0001544 від 12.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

Згідно заявлених у прохальній частині поданої скарги вимог просить суд:

1. Визнати протиправну бездіяльність старшого слідчого ТУ ДБР ОСОБА_4 щодо неознайомлення мене з правами та обов`язками потерпілого після подачі заяви про скоєння кримінального злочину.

2. Скасувати постанову старшого слідчого ОСОБА_4 від 13.12.2024 в кримінальному провадженні про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 , як таку, що не відповідає нормам чинного законодавства (а саме ст. 110 КПК України).

3. Визнати мене потерпілим у кримінальному провадженні №0001544 за ознакою ч 2 ст. 365 КК України та залучити до провадження як потерпілий.

Скаргу мотивує тим, що Першим слідчим відділом Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, здійснюється кримінальне провадження №0001544 від 12.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України. Вказане кримінальне провадження розпочато на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 03.09.2024 року (за заявою ОСОБА_3 від 02.08.2024 року). 12.12.2024 року в порядку ст.220 КПК України звернувся до слідчого Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, із клопотанням у кримінальному провадженні №0001544 від 12.09.2024 про залучення його до провадження, як потерпілого. Оскаржуваною постановою старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 13.12.2024 року відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0001544 від 12.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України. ОСОБА_3 вважає дану постанову необґрунтованою, такою, що порушує його права, у зв`язку з чим просить її скасувати, а тому звернувся до суду із скаргою, яку просить задовольнити.

Скаржник в судовому засіданні подану скаргу підтримав в повному обсязі та просив таку задовольнити.

Представник суб`єкта оскарження - Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином. Письмових заперечень на скаргу на адресу суду не скеровував.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги вважаю, що в задоволенні такої слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК України, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне (ч. 3 ст. 110 КПК).

Необхідно визначити, у яких випадках особа може набувати статусу потерпілого відповідно до норм кримінального процесуального закону. Так, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди (ч. 1 ст. 55 КПК України). Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 2 ст. 55 КПК України). Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 3 ст. 55 КПК України).

З урахуванням цих положень, потерпілим може бути 1) особа, якій завдано шкоди (моральної, фізичної або майнової), яка 2) подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або 3) яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода, і тому вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. Слід враховувати, що слідчий має право відмовити особі у визнанні її потерпілим. Зокрема, така відмова (у формі постанови) є обґрунтованою за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди (ч. 5 ст. 55 КПК України). Це - єдиний випадок, коли можна відмовити особі у визнанні її потерпілим.

Так, процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК України є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані.

Згідно матеріалів скарги встановлено, що Першим слідчим відділом Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, здійснюється кримінальне провадження №0001544 від 12.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України (за фактом перевищення службових повноважень працівниками поліції при затриманні ОСОБА_3 ).

Вказане кримінальне провадження розпочато на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 03.09.2024 року (за заявою ОСОБА_3 від 02.08.2024 року).

12.12.2024 року в порядку ст.220 КПК України ОСОБА_3 звернувся до слідчого Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, із клопотанням у кримінальному провадженні №0001544 від 12.09.2024 про залучення його до провадження, як потерпілого.

Постановою старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 13.12.2024 року відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0001544 від 12.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

Як вбачається з долученої до матеріалів скарги оскаржуваної постанови, таку було прийнято за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 від 12.12.2024 року. У зв`язку із непредставленням переконливих доказів і таких не здобуто слідчим на підтвердження факту спричинення ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди у визнанні такого потерпілим відмовлено.

Натомість, скаржник в клопотанні формально зазначає, що йому завдано розслідуваним кримінальним правопорушенням моральну, фізичну та матеріальну шкоди, однак, жодних доказів на підтвердження цих обставин ні слідчому, ні слідчому судді в частині оцінки обґрунтованості поданої скарги не надає.

З урахуванням вищенаведеного суд, проаналізувавши оскаржувану постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 13.12.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0001544 від 12.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, вважає обгрунтованими поликання слідчого про те, що в ході досудового розслідування кримінального провадження не встановлено достатніх відомостей та обставин, а також не здобуто доказів на їх підтвердження, і таких не представлено і самим ОСОБА_3 , які б свідчили про спричинення заявнику моральної та майнової шкоди.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до правил оцінки доказів (частина 3 статті 370 КПК України). Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд повинен виносити вмотивовані рішення (наприклад, Рішення Великої Палати у справі Moreira Ferreira проти Португалії (no. 2) від 11 липня 2007 року, Заява № 19867/12, параграф 84). Вмотивованість вимагає від суду чітко вказати на підстави тієї чи іншої аргументації. При вирішенні питання про встановлення процесуального статусу осіб, таким чином, необхідно чітко вказати, на підставі яких доказів в осіб виникає такий процесуальний статус

Окрім цього, звертаю увагу на те, що процесуальний статус потерпілого виникає саме з моменту, коли встановлено, що цій особі було завдано шкоди. У цьому випадку скаржник не надає будь якого підтвердження завдання йому будь-якої шкоди кримінальним правопорушенням.

Слідчий суддя критично ставиться до доводів скаржника з приводу того, що постанова є незаконною та необґрунтованою. У постанові слідчого є мотивувальна частина з посиланням на положення КПК, яка містить мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування (у задоволенні клопотання відмовлено, оскільки майнова шкода підлягає доказуванню, а на даний момент недостатньо відомостей, які б свідчили про шкоду, завдану скаржнику кримінальним правопорушенням).

Таким чином, у задоволенні скарги слід відмовити, оскільки скаржником не доведено будь-якими доказами розміру шкоди, що була завдана, або могла бути завдана кримінальним правопорушенням. Разом з тим, звертаю увагу на те, що таким чином права скаржника не обмежуються, оскільки визнання потерпілим може відбутися на будь-якій стадії кримінального провадження, щойно буде встановлено (або належним чином доведено) вид і розмір шкоди, що була завдана кримінальним правопорушенням.

Керуючись вимогами ст.ст.55, 303, 306, 307, 372 КПК України, -

постановив:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 13.12.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0001544 від 12.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, відмовити.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1