Київський апеляційний суд
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0002351 щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307, ч.1 ст.309, ч.1 ст.321, ч.3 ст.321 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2023 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 30.10.2023 ОСОБА_8 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.307, ч.2 ст.307, ч.1 ст.309, ч.1 ст.321, ч.3 ст.321 КК України і йому призначено покарання:

- за ч.1 ст.307 КК України - 4 роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ч.1 ст.69, ст.691 КК України - 5 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч.1 ст.309 КК України - 1 рік обмеження волі;

- за ч.1 ст.321 КК України - 2 роки позбавлення волі;

- за ч.3 ст.321 КК України - 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки і на нього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання із застосуванням ст.ст.69, 75 КК України скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання: за ч.1 ст.307 КК України - 4 роки позбавлення волі; за ч.2 ст.307 КК України - 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.1 ст.309 КК України - 1 рік обмеження волі; за ч.1 ст.321 КК України - 2 роки позбавлення волі; за ч.3 ст.321 КК України - 3 роки позбавлення волі; і на підставі ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна.

Прокурор не оспорює фактичні обставини кримінальних правопорушень, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_8 та правову кваліфікацію його дій, однак вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме, ст.ст.69, 75 КК України, призначивши покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через м`якість, та безпідставно звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

На переконання прокурора, суд не врахував, що вчинені умисні кримінальні правопорушення, пов`язані зі збутом наркотичних та сильнодіючих лікарських засобів, які обвинувачений купував за рецептами, становлять суспільну небезпеку не лише для здоров`я конкретної особи, а й невизначеного кола осіб. А тому звільнення від відбування покарання з випробуванням створить у осіб, які перебувають на замісній терапії, хибне уявлення про те, що вчинення вказаних дій не призведе до невідворотного покарання, що, у свою чергу, може збільшити кількість випадків збуту наркотичних та сильнодіючих лікарських засобів за аналогічних у цій справі обставин. До того ж, наркоманія та незаконний обіг наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів є глобальними проблемами сучасності, їм притаманний надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, яка, серед іншого, визначається згубним впливом на свідомість психічно нестійких людей, їх мораль і спосіб життя, що призводить до поступового занепаду і деградації особистості. Тому вчинення ОСОБА_8 повторно кримінальних правопорушень, чітко сформований умисел, корисливий мотив, свідчить про необхідність призначення обвинуваченому покарання, яке належить відбувати реально.

Крім того, стверджує, що суд необґрунтовано не застосував до ОСОБА_8 додаткове покарання у виді конфіскації майна. Тож, призначене судом покарання не сприятиме досягненню його мети, яка полягає не тільки у виправленні засудженого, а й запобіганні вчиненню ним нових кримінальних правопорушень у подальшому. Також, як вказує прокурор, суд в якості обставин, що дозволяють застосувати до обвинуваченого положення ст.ст.69, 75 КК України, вказав однакові обставини, які пом`якшують покарання, що виключає їх одночасне застосування.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурорів, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи захисника та обвинуваченого, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити частково, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних та сильнодіючих лікарських засобів, за наступних обставин.

У невстановлені досудовим розслідуванням день, час та місці ОСОБА_8 придбав наркотичний засіб метадон (фенадон), сильнодіючі лікарські засоби зопіклон і дифенгідрамін (димедрол), які приніс до місця свого мешкання, а саме, у квартиру АДРЕСА_2 , і тим самим придбав та розпочав зберігати наркотичний засіб і сильнодіючі лікарські засоби з метою збуту.

3 жовтня 2022 року під час здійснення контролю за вчиненням злочину проведено перший етап оперативної закупки, в ході якої ОСОБА_8 у телефонному режимі з ОСОБА_10 (анкетні дані змінено) домовився про збут їй наркотичного засобу метадону (фенадону) і сильнодіючих лікарських засобів зопіклону та дифенгідраміну (димедролу). Після цього ОСОБА_10 направилась до місця мешкання ОСОБА_8 за вказаною раніше адресою, де за 750 грн придбала у нього 5 пігулок білого кольору в поліетиленовому пакеті, які містять наркотичний засіб метадон (фенадон) загальною масою 0,110 г, і за 1 250 грн блістери з 8 пігулками блакитного кольору, блістер з 10 пігулками жовтого кольору, які містять сильнодіючий лікарський засіб зопіклон загальною масою 1,333 г, та блістери з 14 пігулками, які містять сильнодіючий лікарський засіб дифенгідрамін (димедрол) загальною масою 0,593 г, які в подальшому в присутності понятих видала працівникам поліції.

Крім того, у невстановлені досудовим розслідуванням день, час та місці ОСОБА_8 придбав наркотичний засіб метадон (фенадон), сильнодіючі лікарські засоби зопіклон і дифенгідрамін (димедрол), які приніс до місця свого мешкання, і тим самим придбав та розпочав зберігати наркотичний засіб і сильнодіючі лікарські засоби з метою збуту.

5 листопада 2022 року під час здійснення контролю за вчиненням злочину проведено другий етап оперативної закупки, в ході якої ОСОБА_8 у телефонному режимі з ОСОБА_10 (анкетні дані змінено) домовився про повторний збут їй наркотичного засобу метадону (фенадону) і сильнодіючих лікарських засобів зопіклону та дифенгідраміну (димедролу). Після цього ОСОБА_10 направилась до місця мешкання ОСОБА_11 за вказаною раніше адресою, де за 800 грн придбала у нього блістер з 6 пігулками білого кольору, які містять наркотичний засіб метадон (фенадон) загальною масою 0,132 г, і за 800 грн 4 пігулки блакитного кольору, які містять сильнодіючий лікарський засіб зопіклон загальною масою 0,029 г, та 8 пігулок білого кольору, які містять сильнодіючий лікарський засіб дифенгідрамін (димедрол) загальною масою 0,348 г, які в подальшому в присутності понятих видала працівникам поліції.

Крім того, у невстановлені досудовим розслідуванням день, час та місці ОСОБА_8 незаконно придбав наркотичний засіб канабіс, який приніс до місця свого мешкання, і тим самим незаконно придбав та розпочав зберігати наркотичний засіб без мети збуту.

23 січня 2023 року в період з 07 години 10 хвилин по 08 годину 04 хвилини під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками поліції було виявлено та вилучено речовину рослинного походження, яка містить наркотичний засіб канабіс загальною масою 11,1 г, який ОСОБА_8 незаконно придбав і зберігав без мети збуту.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.307 КК України - незаконний збут наркотичного засобу; за ч.2 ст.307 КК України - незаконний збут наркотичного засобу, вчинений повторно; за ч.1 ст.309 КК України - незаконне придбання за зберігання наркотичного засобу без мети збуту; за ч.1 ст.321 КК України - незаконний збут сильнодіючих лікарських засобів; за ч.3 ст.321 КК України - незаконний збут сильнодіючих лікарських засобів, вчинений повторно, - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_8 винним у вчиненні декількох умисних кримінальних правопорушень, у тому числі тяжкого, всупереч вимогам ст.ст.50, 65 КК України, без достатніх підстав, призначивши засудженому покарання, звільнив від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України, на що обґрунтовано послався в апеляції прокурор.

Так, згідно з ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.75 КК України в редакції Закону № 1576-ІХ від 29.06.2021, чинній на момент вчинення останнім злочинів, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспортного засобу особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Цих вимог закону суд першої інстанції не дотримав і, звільняючи ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, не навів переконливих доводів на підтвердження прийнятого рішення про можливість його виправлення без відбування покарання.

Судом не враховано, що ОСОБА_8 вчинював злочини, пов`язані з незаконним збутом наркотичного засобу та сильнодіючих лікарських засобів, які представляють велику суспільну небезпеку. Отримуючи ці засоби за виписаними йому рецептами, ОСОБА_8 збував їх за грошову винагороду.

З урахуванням наведеного і конкретних обставин справи, а саме, кількості епізодів злочинної діяльності, які вчинювалися систематично і не були самостійно припинені, що свідчить про бажання та готовність обвинуваченого у подальшому збувати наркотичні та сильнодіючі лікарські засоби, колегія суддів приходить до висновку про відсутність законних підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Згідно з ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Тому відповідно до вимог ст.ст.413, 420 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто застосування закону, який не підлягає застосуванню, що, як правильно вказує прокурор, потягло за собою неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 покарання і ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції.

При ухваленні вироку в цій частині колегія суддів відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_12 кримінальних правопорушень, конкретні обставини справи, особу винного, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, не працює, перебуває на замісній терапії і отримує наркотичний засіб за призначенням лікаря, є вдівцем. Обставинами, які пом`якшують покарання, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів. Тому ОСОБА_12 належить призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально.

Вирішуючи питання про розмір такого покарання, з огляду на обставини, які пом`якшують покарання і те, що ОСОБА_12 є батьком, який самостійно виховує дитину, стан його здоров`я - посттромботична хвороба нижніх кінцівок, хронічна лімфовенозна недостатність нижніх кінцівок, що також відповідно до вимог ч.2 ст.66 КК України суд апеляційної інстанції визнає обставинами, які пом`якшують покарання, з урахуванням викладених раніше даних про його особу та відсутності обставин, які обтяжують покарання, колегія суддів вважає, що вказані обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і приходить до висновку про можливість застосування положень ч.1 ст.69 КК України та призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.307 КК України.

ОСОБА_8 вчинив тяжкий корисливий злочин, у зв`язку з чим доводи прокурора, що суд безпідставно не призначив йому додаткове покарання у виді конфіскації майна, обґрунтовані.

Разом з тим, сторони кримінального провадження не надали докази належності квартири, в якій разом з сином проживає обвинувачений. Тому задля запобігання створення труднощів членам сім`ї в користуванні та володінні житлом, що суперечитиме розумінню справедливості, додаткове покарання ОСОБА_8 слід призначити у виді конфіскації частини майна, яке є його власністю, окрім житла.

Саме таке покарання, яке полягає в ізоляції та поміщенні до кримінально-виконавчої установи закритого типу, а також додаткове покарання, відповідатимуть вимогам ст.65 КК України та принципу невідворотності покарання, а також буде необхідним для досягнення його мети, тобто необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_8 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Необхідності у призначенні обвинуваченому остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, як про це просить прокурор, суд апеляційної інстанції не вбачає, а тому апеляційна скарга задовольняється частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України скасувати.

Призначити ОСОБА_8 покарання:

- за ч.1 ст.309 КК України - 1 /один/ рік обмеження волі;

- за ч.1 ст.307 КК України - 4 /чотири/ роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України - 4 /чотири/ роки позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю, окрім житла;

- за ч.1 ст.321 КК України - 2 /два/ роки позбавлення волі;

- за ч.3 ст.321 КК України - 3 /три/ роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 /чотири/ роки 6 /шість/ місяців з конфіскацією майна, яке є його власністю, окрім житла.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з дня його затримання в порядку виконання вироку.

Зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 24 січня 2023 року по 24 березня 2023 року включно із співвідношення, що три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

В умовах дії воєнного стану після проголошення резолютивної частини вироку його повний текст обов`язково вручається учасникам судового провадження в день його проголошення.

На вирок може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3