Справа № 471/398/25
Провадження №1-кс/471/120/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2025 р.

Слідчий суддя Братського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Возсіятське Єланецького району Миколаївської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немаючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за мобілізацією на посаді командира відділення військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні "Молодший сержант", підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Братського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області погоджене з прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 ..

Клопотання мотивоване тим, що військовослужбовець ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем за мобілізацією з 22.04.2022 року та проходячи військову службу на посаді командира відділення військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «головний сержант», підозрюється в тому, що 05.04.2025 приблизно о 07.00 год., в ранковий час доби, точного часу не встановлено, в порушення вимог п.п. 2.9 «а» Правил Дорожнього руху України, керуючи автомобілем марки «Toyota Rav 4» (р.н. НОМЕР_2 ) в стані алкогольного сп`яніння (1,07 проміле), та рухаючись по вул. Центральній в с. Возсіяцьке Єланецької ТГ, Вознесенського району Миколаївської області, в напрямку від вул. Покровської до річки «Громоклія», на відстані 62,1 м не доїжджаючи до буд. 104, в порушення вимог п. п. 1.3, 2.3 «б», 2.9 «а» та 12.1 Правил Дорожнього руху України, а саме: будучи зобов`язаним знати і неухильно виконувати вимоги цих правил, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, допустив виїзд керованого ним транспортного засобу за межі проїжджої частини на прилегле праворуч узбіччя з подальшим його зіткненням зі стовбурами дерев розташованих біля будинку №104. Внаслідок вказаної ДТП пасажир даного транспортного засобу ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому зводу черепа, субдуральну гематому, та пасажир ОСОБА_8 , отримала тілесні ушкодження у вигляді внутрішньо черевної кровотечі та розриву селезінки.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив про його задоволення.

Підозрюваний ОСОБА_5 щодо суті підозри повідомив, що причиною ДТП стало те, що на проїжджу частину вибігла собака, а тому, щоб уникнути зіткнення він різко загальмував та прийняв вправо, наїхав на бордюр. Пасажирам після ДТП він надав необхідну медичну допомогу. Також додав, що наразі проживає з батьками пенсіонерами, які мають проблеми зі здоров`ям, тому просив суд обрати йому більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник зазначив, що прокурором не доведено ризики, які зазначені ним у клопотанні, а саме ризик вчинення нового злочину, оскільки підозрюваний раніше не судимий, тому стверджувати, що він може вчинити новий злочин не доведено. Ризик впливу на потерпілих також не доведено, а тяжкість покарання не може свідчити про можливість переховування від органів досудового розслідування. Також зазначив, що підозра за ч. 2 ст. 286-1 КК України є необґрунтованою, оскільки медичний огляд на стан сп`яніння було отримано до внесення відомостей до ЄРДР, що суперечить вимогам ст.. 214 КПК України. Тому просив суд обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали на обґрунтування доводів клопотання, приходжу до наступного.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Наявність обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_5 інкримінованого кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 05.04.2025 та схемою до нього, де зафіксовано місце вчинення кримінального правопорушення та відповідна слідова інформація та фототаблицею до нього; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 05.04.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 05.04.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 05.04.2025; повідомленням про підозру за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286- 1 КК України ОСОБА_5 від 06.04.2025; речовими доказами автомобілем марки «ToyotaRav 4, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу слідчим суддею враховуються вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків, знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Наявні у справі докази свідчать, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286-1 КК України.

Питання щодо належності та допустимості доказів на цій стадії слідчим суддею не вирішуються.

Згідно зі ст. 178 КПК України, крім ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити у сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, репутацію, майновий стан, наявність судимостей.

Як встановлено ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Таким чином, обґрунтування доцільності обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно також містити обставини, які вказують на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наведеним ризикам у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими у ході досудового розслідування.

У даному випадку, такі конкретні факти суду не надані і не викладені обставини, які свідчать про необхідність обрання щодо підозрюваного саме тримання під вартою та не доведено слідчому судді, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Так судом встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, є учасником АТО, позитивно характеризується за місцем проживання, має стійкі соціальні зв`язки та постійне місце проживання.

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 181 КПК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби та може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

На підставі викладеного вище, слідчий суддя дійшов висновку про те, що обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілком може запобігти ризикам переховуванню від органів досудового розслідування і суду, можливості впливати на потерпілих та свідків, вчинення ним іншого кримінального правопорушення

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 176-178, 181, 184, 193-196, 205, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 - відмовити.

Застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, за місцем проживання: АДРЕСА_1 .

Строк застосування запобіжного заходу обраховувати з моменту фактичного затримання тобто 05.04.2025 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст.194 КПК України, а саме:

- з`являтися до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатися із місця в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду ( АДРЕСА_1 );

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні.

Ухвалу передати для виконання органу поліції за місцем проживання підозрюваного.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 10.04.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1