Справа № 464/2311/19
пр.№ 1-кп/464/21/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2025 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новояворівськ Львівської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який не працює, судимості не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190 КК України, -

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_5 з корисливих мотивів, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, з метою протиправного збагачення, у невстановленому місці, під виглядом надання допомоги в розмитненні та реєстрації транспортного засобу «Volkswagen», моделі «Golf», на реєстрації Республіки Польща НОМЕР_1 , заздалегідь не маючи на меті виконувати взяті на себе зобов`язання, переконавши потерпілу ОСОБА_6 у наданні вищевказаних послуг, 10.12.2018 та 18.12.2018 (точного часу не встановлено), отримав частинами від ОСОБА_7 на картковий рахунок картки «Приватбанк» НОМЕР_2 , яка належить його дружині ОСОБА_8 та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_5 , грошові кошти у сумі 3165,83 грн. та 4748,75 грн., відповідно у загальному розмірі 7914,58 грн., якими в подальшому незаконно заволодів. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 заподіяв потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 7914,58 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винуватість у вчиненому не визнав та надав показання про те, що потерпілу ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_10 вперше побачив лише під час проведення впізнання у цьому кримінальному провадженні. Заперечив надання їм послуг щодо розмитнення автомобіля, а також отримання за це від них коштів. При цьому, не виключає, що міг отримати на картковий рахунок своєї дружини кошти від ОСОБА_9 у розмірі 3165,83 грн. та 4748,75 грн., однак пов`язує такі грошові перекази зі своєю знайомою ОСОБА_11 , оскільки остання та ОСОБА_9 були раніше знайомими. Заперечив отримання від ОСОБА_9 біля ТЦ «ВАМ», що на пр. Червоної Калини у м. Львові, грошових коштів у розмірі 3750 доларів США та в цей час там взагалі не перебував. відносно співпраці з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зазначив, що раніше здійснював підприємницьку діяльність та надавав консультаційні послуги щодо працевлаштування за кордоном. ОСОБА_11 та її чоловік неодноразово зверталися до нього та переказували кошти за такі послуги на картковий рахунок його дружини. Жодних послуг щодо виготовлення посвідок на тимчасове проживання на території України іноземців не надавав та не мав жодної юридичної і фактичної можливості такі надавати. Вважає, що потерпілі та свідки його обмовили, оскільки ОСОБА_11 могла вважати, що він винен їй кошти, та для збільшення розміру шкоди у кримінальному провадженні залучила ОСОБА_9 . Цивільний позов ОСОБА_9 не визнав. Заперечив проти звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строку давності.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_5 винуватості у вчиненому, винуватість останнього підтверджується зібраними та безпосередньо дослідженими у ході судового розгляду доказами.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні надала показання про те, що за рекомендацією ОСОБА_11 познайомилась з обвинуваченим ОСОБА_5 , який проживав у м. Новояворівську, та за його допомогою мала намір розмитнити автомобіль «Volkswagen Golf», 1994 р.в., на реєстрації Республіки Польща, вартістю приблизно 6-7 тис. доларів США. Самостійно порядку розмитнення автомобілів не знала. Події відбувались в грудні 2018 року. В телефонній розмові з ОСОБА_5 домовились, що надішле йому фотознімки наявних у неї документів, а також перерахує кошти за зняття автомобіля з реєстрації та одержання сертифіката відповідності. Двічі перераховувала через банківську картку свого чоловіка ОСОБА_5 кошти, зокрема перший раз у розмірі до 4000 грн., однак такої суми було недостатньо у зв`язку з вартістю експертизи. В загальному перерахувала приблизно 8000 грн. Наступного дня після перерахування другої суми коштів зустрілись в кафе в ТЦ «ВАМ», де разом з чоловіком передала ОСОБА_5 кошти у розмірі 3750 доларів США. Домовились, що через два тижні автомобіль буде розмитнено та протягом цього часу можливо будуть потрібні якісь інші документи. Через два тижні отримала повідомлення від обвинуваченого про те, що документи готові та такі можна забрати. Цьому здивувалась, оскільки жодних додаткових документів ОСОБА_5 не надавала, в тому числі свої особисті документи. Надалі, перебуваючи разом зі своїм чоловіком на обумовленому місці зустрічі біля ТЦ «ВАМ» до них під`їхав автомобіль, у якому відчинилось вікно, та ОСОБА_5 передав їй документи і поїхав. Оглянувши документи, а саме технічний паспорт, виявили, що такі не відповідали дійсності та були некоректними, були видані на ім`я іншої особи та на автомобіль «Volkswagen Golf», однак інший. На телефонні дзвінки ОСОБА_5 не відповідав та за допомогою ОСОБА_11 знайти його не вдалось Після спроб врегулювати цю ситуацію самостійно приблизно у квітні 2019 року звернулась до поліції. Цивільний позов на суму 112351,58 грн. повністю підтримала. Також зазначила, що обвинувачений ОСОБА_5 не намагався відшкодовувати їй завдану шкоду. Крім цього, пояснила, що при перерахунку коштів ОСОБА_5 на банківську картку призначення платежу не вказувала. Кошти, передані ОСОБА_5 , належали їй та її чоловіку. Розписки про отримання від неї коштів ОСОБА_5 не надавав, оскільки сказав, що такі документи можна скласти згодом, а спочатку потрібно розпочати процес оформлення. Крім цього, потерпіла ОСОБА_9 покладалась на рекомендацію своєї знайомої ОСОБА_11 щодо ОСОБА_5 . Також ствердила, що в ході досудового розслідування спочатку відбувалося впізнання, а потім одночасний допит.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 дав показання про те, що знайома його дружини ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_13 порадила звернутися до ОСОБА_5 для допомоги у розмитненні автомобіля, оскільки самостійно не знали як це зробити. ОСОБА_9 домовилася з ОСОБА_5 та перераховувала останньому кошти на банківську картку серед іншого для зняття автомобіля з обліку та отримання сертифіката відповідності, а в подальшому вони з ним особисто зустрілись, та дружина передала решту коштів. Через деякий час ОСОБА_5 надав технічний паспорт на автомобіль, однак на сторонню особу та на інший автомобіль. В загальному шляхом перерахунку через картку свідка ОСОБА_10 надали обвинуваченому кошти в сумі приблизно 8000 грн. двома платежами та приблизно 4000 доларів США, які передали особисто готівкою. Вказані події мали місце у грудні 2018 року. Передача коштів та в подальшому техпаспорта відбувалось біля ТЦ «ВАМ», що у Сихівському районі м. Львова. Коли ОСОБА_5 привіз документи, то з автомобіля не виходив, а передав технічний паспорт через відчинене вікно в руки ОСОБА_7 та поїхав. Після цього ОСОБА_5 на дзвінки не відповідав, у зв`язку з чим звернулися в поліцію. Кошти залишилися ОСОБА_5 неповернутими. Також зазначив, що впродовж цих подій ОСОБА_5 бачив двічі, зокрема, коли передавали з дружиною йому кошти, а також, коли останній передав дружині технічний паспорт на автомобіль. Жодних розписок від ОСОБА_5 не отримували.

Крім цього, винуватість ОСОБА_5 підтверджується такими доказами:

-протоколом прийняття заяви потерпілої ОСОБА_7 (в подальшому прізвище змінено на ОСОБА_14 ) від 12.04.2019, відповідно до якої остання повідомила про вчинення щодо неї ОСОБА_5 шахрайства, а саме заволодіння грошовими коштами у розмірі 4000 доларів США (Т. 3 а.с. 113);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання від 10.07.2019, згідно з яким потерпіла ОСОБА_7 серед інших осіб впізнала ОСОБА_5 як особу, що вчинила щодо неї правопорушення (Т. 3 а.с. 114-116);

-свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , яке визнане речовим доказом, та свідоцтвом про реєстрацію іноземного зразка (Т. 3 а.с. 117-119, 133, 134);

-фотокопією банківських чеків, якими підтверджується перерахунок 10 та 18 грудня 2018 року коштів у розмірі 3165,83 грн. та 4748,75 грн. з рахунку ОСОБА_10 на рахунок ОСОБА_8 (Т. 3 а.с. 121);

-протоколом огляду місця події (транспортного засобу) від 20.06.2019, відповідно до якого на пр. Червоної Калини, 66 у м. Львові оглянуто автомобіль марки «Фольксваген» моделі «Гольф», чорного кольору, р.н. НОМЕР_1 , польської реєстрації, номер кузова НОМЕР_4 , та в ході огляду ОСОБА_7 повідомила, що є власником такого автомобіля (Т. 3 а.с. 122-126);

-висновком експерта Львівського НДЕКЦ № 6/293 від 14.05.2019, відповідно до якого бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з серійним номером НОМЕР_3 , виданого 05.05.2017 на автомобіль марки «Volkswagen Golf», на прізвище ОСОБА_15 , виготовлений не поліграфічним підприємством, що здійснює виготовлення бланків типових документів та не відповідає аналогічним документам даного типу, що перебувають в офіційному обігу на території України; бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з серійним номером НОМЕР_3 , виконаний з використанням спеціального термопринтера термосублімаційним способом друку (Т. 3 а.с. 129-131);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.07.2019, згідно з яким ОСОБА_10 серед інших осіб впізнав ОСОБА_5 як особу правопорушника (Т. 3 а.с. 135-137);

-протоколом огляду речей від 26.07.2019, згідно з яким оглянуто мобільний телефон потерпілої ОСОБА_7 та виявлено листування в додатку «WatsApp» протягом грудня 2018 року з приводу купівлі автомобіля, способу та форми оплати (Т. 3 а.с. 147-158);

-витягом з Єдиного державного реєстру транспортних засобів від 29.07.2019, згідно з яким право власності на транспортний засіб «Фольксваген» моделі «Гольф», чорного кольору, р.н. НОМЕР_5 , серія та номер свідоцтва НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_6 , зареєстроване за ОСОБА_15 (Т. 3 а.с. 162);

-листом Регіонального сервісного центру у Львівській області від 30.07.2019, згідно з яким у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів наявна інформація про те, що 05.05.2017 у ТСЦ 4641 РСЦ МВС у Львівській області було зареєстровано транспортний засіб марки «Volkswagen Golf», кузов № НОМЕР_6 , чорного кольору, 1994 р.в., та видано свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_15 ; згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру транспортних засобів та регіональної бази комп`ютерного обліку «Автомобіль ДАІ - 2000», станом на 30.07.2019 інформація щодо реєстрації транспортного засобу марки «Volkswagen Golf», кузов № НОМЕР_4 , відсутня (Т. 3 а.с. 162-163).

Суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_5 щодо невизнання винуватості у вчиненому, що спрямоване на спотворення фактичних обставин справи для уникнення кримінальної відповідальності за вчинене.

Так, встановлено, що потерпіла ОСОБА_9 10 та 18 грудня 2018 року здійснила переказ з рахунку ОСОБА_10 на рахунок ОСОБА_8 коштів у розмірі 3165,83 грн. та 4748,75 грн. відповідно, а всього на суму 7194,58 грн. Факт надання таких сум коштів та їх призначення потерпіла та свідок підтвердили в ході судового розгляду.

Разом з тим, належними та допустимими доказами не підтверджено факту передачі обвинуваченому 19.12.2018 біля ТЦ «ВАМ», що на пр. Червоної Калини, 64 у м. Львовікоштів в іноземній валюті у розмірі 3750 доларів США, оскільки жодні письмові документи про передачу-отримання таких коштів не складались та факту перебування всіх вищевказаних осіб у відповідному місці та в певний час не встановлено. Виключно показання потерпілої та свідка не є достатніми доказами для підтвердження факту передачі грошових коштів та їх розміру.

Крім цього, такі грошові кошти не були виявлені під час обшуку в помешканні ОСОБА_5 , проведеного 18.04.2019.

Факт рекомендації ОСОБА_11 звернутися до ОСОБА_5 , на переконання суду, жодним чином не впливає на достовірність показань потерпілої та свідка в частині обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 необхідно перекваліфікувати з ч. 2 ст. 190 КК України на ч. 1 ст. 190 КК України, оскільки останній вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), однак заподіяння значної шкоди потерпілій належними та допустимими доказами не підтверджено. Кваліфікуючу ознаку «повторність» необхідно виключити з обвинувачення, оскільки судом не встановлено винуватості ОСОБА_5 у вчиненні першого за хронологією, згідно з обвинувальним актом, кримінального правопорушення, з яким кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, становить повторність.

Так, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що з корисливих мотивів, маючи умисел на заволодіння чужим майном у великих розмірах шляхом зловживання довірою, з метою протиправного збагачення, під виглядом надання допомоги з виготовлення посвідок на тимчасове проживання на території України громадянам Індії, заздалегідь не маючи на меті виконувати взяті на себе зобов`язання, приблизно в квітні 2018 року (точний час не встановлено) в обідню пору доби, знаходячись в приміщенні закладу «Біла кава», що за адресою: м. Львів, вул. Тиктора, 4, під час зустрічі з потерпілою ОСОБА_11 запевнив останню, що в строк до двох місяців виготовить вказані посвідки та в продовження своїх шахрайських дій, спрямованих на заволодіння коштами потерпілої, надав останній номер карткового рахунку картки «Приватбанк» НОМЕР_2 , яка належить його дружині ОСОБА_8 та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_5 .. В подальшому, ОСОБА_11 в період часу з 08.06.2018 до 10.04.2019 частинами перерахувала на вищевказаний картковий рахунок власні грошові кошти на загальну суму 294291 грн., які були призначені для виготовлення посвідок на тимчасове проживання на території України громадян Індії у кількості чотири особи, та такими коштами ОСОБА_5 заволодів та в подальшому використав на власні потреби. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 заподіяв потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду у великих розмірах на суму 294291 грн., що є великим розміром.

Потерпіла ОСОБА_11 надала показання про те, що співпрацювала з ОСОБА_5 з приводу допомоги іноземцям у працевлаштуванні за кордоном, легалізації на території України. Так, ОСОБА_5 повинен був допомогти в повністю законний спосіб легалізуватись, тобто отримати посвідки на постійне проживання, чотирьом іноземцям на території України. Вказані події мали місце протягом червня 2018 - квітня 2019 років. Для обговорення цих питань зустрічались у кафе «Біла кава» у м. Львові. За свої послуги ОСОБА_5 отримав відповідні документи та аванс у розмірі 4200 доларів США, в подальшому ще 4200 доларів США. Решта суми повинна була бути передана після результату. Вартість послуг встановлював ОСОБА_5 . Через деякий час ОСОБА_5 надіслав їй на мобільний телефон фотографію однієї посвідки, однак після перевірки такої з`ясувалось, що посвідка є підробленою, оскільки номер такої належить іншій особі. У зв`язку з цим, вимагала від ОСОБА_5 повернути отримані кошти, або допомогти в інших справах. Ствердила, що кошти частково передавались готівкою та частково перераховувались на банківську картку дружини ОСОБА_5 та борг обвинуваченого перед нею становить суму, еквівалентну 11600 доларів США. При цьому, вартість послуг щодо виготовлення посвідок становила 8400 доларів США. Однак у вказаний ОСОБА_5 термін останній також не виконав домовленість та тривалий час, приблизно до 2019 року, не повертав ОСОБА_11 паспорти іноземців. В подальшому зазначила, що 294291 грн., тобто сума, яка вказана в обвинувальному акті, перерахована ОСОБА_5 на банківську картку саме за допомогу у виготовленні посвідок для іноземців. За посвідки передала ОСОБА_5 готівкою 8400 доларів США, а 294291 грн. - це кошти не тільки за посвідки, а й за інші послуги ОСОБА_5 . Після цього зазначила, що сума коштів у розмірі 8400 доларів США стосувалась інших послуг ОСОБА_5 , а 294291 грн. - це кошти саме за посвідки. Зазначила, що усі ці кошти належали їй, іноземцям та її чоловіку. Також вказала, що 8400 доларів США - це кошти за посвідки, які нею передані ОСОБА_5 у кафе «Біла кава». Після цього, зазначила, що кошти в сумі 294291 грн., які належать тільки їй та перераховані з її картки, призначались саме для виготовлення посвідок. Взагалі ОСОБА_5 повинен був надати певний обсяг послуг та за це отримував кошти. Після допиту свідка ОСОБА_16 на запитання суду свідок ОСОБА_11 зазначила, що не пригадує, яка саме сума коштів була призначена на послуги ОСОБА_5 щодо посвідок, зокрема приблизно 8 тисяч доларів США за курсом НБУ.

Допитаний в судовому засіданні за участі перекладача ОСОБА_17 свідок ОСОБА_18 , який є громадянином Республіки Індія, надав показання про те, що потерпіла ОСОБА_11 є його дружиною, а з ОСОБА_5 знайомий та перебуває з ним у дружніх відносинах. У 2018 році зустрічались з ОСОБА_5 у кафе «Біла кава» з приводу допомоги при оформленні дозволів на роботу і посвідок на постійне місце проживання для іноземців. Кошти, які передавались ОСОБА_5 готівкою та шляхом перерахунку на банківську картку, належали йому та його сім`ї. ОСОБА_5 взяті на себе зобов`язання щодо допомоги в оформленні віз та посвідок на проживання не виконав. Також зазначив, що 294291 грн., щодо яких стосується кримінальне провадження, належали йому та його партнеру. В подальшому зазначив, що ці кошти належали лише йому, які він через ОСОБА_11 перерахував ОСОБА_5 . Шлюб з ОСОБА_11 уклав у 2019 році. За отримані готівкові кошти у розмірі 8400 доларів США ОСОБА_19 повинен був надати також і інші послуги. Яка частина з суми у 294291 грн. припадала на послуги ОСОБА_5 щодо посвідок на проживання, не пригадує. Усі кошти додавались та стосувались багатьох послуг ОСОБА_5 . В подальшому ствердив, що ці 294291 грн. стосувались і посвідок на проживання, а також віз та інших послуг ОСОБА_5 .

Крім цього, на підтвердження винуватості ОСОБА_5 у вчиненні вищевказаного злочину надано наступні докази:

-протокол про прийняття заяви ОСОБА_11 про кримінальне правопорушення від 10.04.2019 (Т. 3 а.с. 3);

-аудіозапис розмови між ОСОБА_11 та ОСОБА_5 , який оглянуто слідчим та визнано речовим доказом (Т. 3 а.с. 4-5);

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками (Т. 3 а.с. 6-8);

-протокол обшуку за адресою: АДРЕСА_1 від 18.04.2019 та оптичні диски з відповідними відеозаписами (Т. 3 а.с. 42-49);

-протокол огляду предметів, вилучених при обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , які визнано речовими доказами та на такі накладено арешт (Т. 3 а.с. 17-22);

-матеріали тимчасового доступу до інформації щодо руху коштів за банківським рахунком (Т. 3 а.с. 23-92)

-протоколи пред`явлення осіб для впізнання (Т. 3 а.с. 93-107);

-матеріали тимчасового доступу до інформації щодо руху коштів з оптичним диском (Т. 3 а.с. 108-112);

-протокол огляду від 26.07.2019, згідно з яким оглянуто мобільний телефон ОСОБА_11 (Т. 3 а.с. 138-146).

Однак, на переконання суду, зробити висновок із застосуванням принципу «поза розумним сумнівом» про вчинення ОСОБА_5 вищевказаного злочину не є можливим.

Так, потерпіла ОСОБА_11 та свідок ОСОБА_18 в ході судового розгляду надали суперечливі показання щодо сум коштів, у якій валюті, їх належності та призначення, що були передані ними обвинуваченому ОСОБА_5 . При цьому, шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 був зареєстрований лише у 2019 році, тому надані ними ОСОБА_5 кошти до цього моменту не могли вважатись спільною сумісною власністю потерпілої та свідка.

Жоден з іноземців, для яких нібито виготовлялись посвідки на тимчасове проживання на території України, до кримінального провадження не залучений ні в статусі потерпілого, ні свідка.

При цьому, в інформації банку щодо переказів коштів ОСОБА_11 на рахунок ОСОБА_5 у розділі «Деталі операції» та інших розділах не вказано відомостей про призначення кожного з таких платежів, а потерпіла та свідок цих обставин також не конкретизували.

Жодні письмові договори між ОСОБА_11 та ОСОБА_5 не укладались.

Крім цього, не встановлено наявності в обвинуваченого будь-якої юридичної чи фактичної можливості для надання послуг щодо виготовлення посвідок на тимчасове проживання іноземців на території України.

Аудіозаписи розмов, надані стороною обвинувачення, не підтверджують вчинення ОСОБА_5 дій, що можуть потягнути кримінальну відповідальність.

Таким чином, всі сумніви за вищевказаних обставин необхідно тлумачити на користь обвинуваченого. У зв`язку з недоведеністю винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, ОСОБА_5 в цій частині обвинувачення необхідно виправдати.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, яке є кримінальним проступком, відомості про особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, не працює, проходив військову службу у Збройних Силах України на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», на медичних обліках неперебуває, судимості не має.

Судом взято до уваги інформацію, викладену у досудовій доповіді органу пробації, про середній рівень небезпеки для суспільства і середній рівень вчинення повторного кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (Т. 1 а.с. 47-49).

Суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі у межах санкції ч. 1 ст. 190 КК України.

Статтею ст. 49 КК України визначено строки давності, з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Так, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.190 КК України, яке мало місце в грудні 2018 року.

Таким чином, з дня вчинення вищевказаного кримінального правопорушення минуло більше, ніж три роки, що дає підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строку давності.

В ході судового розгляду справи обвинувачений не надав згоди на звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, у зв`язку з закінченням строку давності.

Таким чином, останнього необхідно звільнити від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строку давності.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Потерпілою ОСОБА_6 пред`явлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 112351,58 грн., яка складається з сум 3165,83 грн. та 4748,75 грн., що були перераховані потерпілою на картковий рахунок дружини обвинуваченого, а також з суми, еквівалентної 3750 доларів США, які, як ствердила потерпіла, були передані ОСОБА_5 19.12.2018 біля ТЦ «ВАМ», що на пр. Червоної Калини, 64 у м. Львові (Т. 1 а.с. 171-172).

Разом з тим, враховуючи вищенаведені висновки суду щодо винуватості ОСОБА_5 у вчиненні відносно потерпілої ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та заволодіння ним коштами потерпілої у розмірі 3165,83 грн. та 4748,75 грн., а всього на суму 7914,58 грн., які були перераховані потерпілою на картковий рахунок дружини обвинуваченого, цивільний позов необхідно задовольнити частково та стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої зазначену суму коштів.

У задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити.

Питання речових доказів, заходів забезпечення кримінального провадження та процесуальних витрат необхідно вирішити відповідно до положень КПК України.

Керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі на строк один рік.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_5 звільнити від призначеного покарання в зв`язку з закінченням строку давності.

ОСОБА_5 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 190 КК України визнати невинуватим та виправдати у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_20 про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_20 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ) відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 7914 (сім тисяч дев`ятсот чотирнадцять) гривень 58 (п`ятдесят вісім) копійок.

Речові докази у справі, а саме:

-оптичні диски з записами, які долучені до матеріалів кримінального провадження, - залишити у таких матеріалах;

-банківську картку «ПриватБанк» № НОМЕР_8 ; банківську картку «ПриватБанк» № НОМЕР_9 ; банківську картку «ПриватБанк» № НОМЕР_10 ; банківську картку «ПриватБанк» № НОМЕР_11 ; банківську картку «ПриватБанк» «Ощадкнижка» № НОМЕР_12 ; картка від сім карти мобільного оператору «Лайфселл» № НОМЕР_13 ; сім картка мобільного оператору «МТС» зі зазначенням номеру № НОМЕР_14 ; 16 фотокарток на документи із зображенням 4 осіб іноземної зовнішності; банківську картку «Райфайзен Банк Аваль» № НОМЕР_15 ; картка від сім карти мобільного оператору «Водафон» № НОМЕР_16 ; мобільний телефон марки «Айфон 6», ІМЕІ № НОМЕР_17 , який знаходиться в силіконовому чохлі, зі вставленою сім картою мобільного оператору «Київстар» № НОМЕР_18 , які передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів, - повернути ОСОБА_5 та арешт такого майна, накладений ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 26.04.2019 (Т. 3 а.с. 18-22), - скасувати;

-свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , долучене до матеріалів кримінального провадження (Т. 3 а.с. 117, 133, 134) - залишити у таких матеріалах.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення судової експертизи у розмірі 1256 (одна тисяча двісті п`ятдесят шість) гривень 08 (вісім) копійок (Т. 3 а.с. 128).

Апеляційна скарга на вирок суду подається до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_21