Справа № 159/242/25
Провадження № 1-кп/159/291/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого,

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ковелі справу про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Язавні Ратнівського району Волинської області, українець, громадянин України, з повною загальною середньою освітою, працюючого водієм автотранспортних засобів в Товаристві з обмеженою відповідальністю «МАКАРТРАНС», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 286 КК України (кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 0001427 від 14.10.2024),

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , 13 жовтня 2024 року, близько 13 год. 00 хв. всупереч вимог Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, керуючи технічно справним вантажним сідловим тягачем марки «МАN» реєстраційний номер НОМЕР_1 в складі причепу марки «SCНMITZ» реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись автодорогою М-07 «Київ-Ковель-Ягодин» в напрямку м. Київ, поблизу рекреаційної відпочинкової зони «Пролісок», що неподалік с. Волошки Ковельського району Волинської області, допустив крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не виконавши покладені на нього обов`язки, як на водія, грубо порушуючи Правила дорожнього руху, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, проявив неуважність та, рухаючись в умовах достатньої видимості, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем марки «Ford» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_9 , який рухався попереду в попутному напрямку та в подальшому виконував маневр повороту ліворуч.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки «Ford» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: забою головного мозку, лівобічної півкулевої субдуральної гематоми малого об`єму, забійної рани потиличної ділянки голови, які за ступенем тяжкості, стосовно живої особи, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, згідно п. 2.1.3 о) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень».

17 листопада 2024 року, під час перебування потерпілого ОСОБА_9 у реабілітаційному центрі, що в с. Боратин Луцького району Волинської області було констатовано його біологічну смерть, яка настала внаслідок набряку головного мозку, вираженої паренхіматозної дистрофії печінки, нирок, що виникли на фоні перебігу закритої черепно-мозкової травми, отриманої 13.10.2024 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка супроводжувалась забоєм головного мозку із крововиливами під оболонки.

Крім цього, у результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Ford» реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_7 , яка знаходилась на задньому лівому пасажирському сидінні, отримала тілесні ушкодження у вигляді політравм: закритої черепно-мозкової травми з аксональним пошкодженням головного мозку; закритого Т-подібного перелому даху лівої вертлужної впадини, правої вертлужної впадини з розривом лівого крижово-здухвинного зчленування; закритих переломів 6 і 9 ребер зліва, що утворилися від дії тупих твердих предметів, можливо від виступаючих частин салону автомобіля, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, згідно п. 2.2.1. в) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень».

Таким чином, у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали перебуває грубе порушення ОСОБА_4 вимог п.п. 2.3 (б), 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України:

- п. 2.3 (б) для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

- п. 13.1 водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

В судовому засіданні обвинувачений свою винуватість у скоєнні кримінального

правопорушення визнав повністю та по суті пред`явленого обвинувачення показав, що дійсно 13.10.2024, близько 13 години, керував технічно справним автомобілем та допустив зіткнення з автомобілем марки «Ford». Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження та ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. В скоєному щиро розкаюється та просить суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що внаслідок ДТП, яке сталось з вини ОСОБА_4 ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження та ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Претензій до обвинуваченого не має та просить обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні вказав, що потерпіла ОСОБА_7 будь яких претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 не має та просить його суворо не карати, що підтверджується поданою нею заявою.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні (злочині), погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а інші учасники кримінального провадження не мають жодних заперечень щодо встановлених обставин, при цьому позиція учасників кримінального провадження є добровільною, суд вважає недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення і винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення.

Своїми необережними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, а також смерть потерпілого, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає.

До обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить щире каяття, яке виявилося в тому, що обвинувачений усвідомив протиправність своєї поведінки, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди.

Суд також враховує що обвинувачений ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності, виключно позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, має на утримання одну неповнолітню дитину.

З урахуванням особи обвинуваченого, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, позицію потерпілих, суд дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_4 міри покарання, передбаченої санкцією ч.2 ст. 286 КК України із одночасним звільненням обвинуваченого від призначеного покарання з встановленням іспитового строку у відповідності до правил ст.ст.75, 76 КК України.

Саме таке покарання на переконання суду буде відповідати засадам виваженості, достатності і є справедливим, враховуючи думку потерпілих.

Санкція ч.2 ст. 286 КК України містить додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Таким чином, за змістом закону, вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, належить до компетенції суду.

Оскільки вчинене ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України призвело до смерті потерпілого, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Таке покарання є необхідним та буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

В порядку ст. 100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів.

Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого в дохід держави слід стягнути процесуальні витрати за проведення експертизи.

Згідно ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України та обрати покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України обвинуваченого ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років не вчинить нового кримінального правопорушення і виконує покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи.

Скасувати арешт на майно, накладений згідно ухвали слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25.10.2024 в рамках даного кримінального провадження.

Речові докази у справі, а саме:

-автомобіль «МАN» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ТОВ «МАКАРТРАНС» та зберігається на майданчику ТОВ «ВЕРЕС» в м. Ковель, вул. Грушевського, 79 повернути ТОВ «МАКАРТРАНС»

-автомобіль марки «Ford» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_6 та зберігається на майданчику ГУНП у Волинській області в м. Ковель, вул. Заводська, 2а повернути ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави, судові витрати за проведення судової інженерно-транспортної експертизи в сумі 6367 (шість тисяч триста шістдесят сім) гривень 20 копійок.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд відповідно до положень ч.3 ст.349КПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому, потерпілим та прокурору.

Головуючий:ОСОБА_1