Справа № 477/2792/24
Провадження № 1-кп/477/44/25
У Х В А Л А

13 березня 2025 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючого у справі - судді ОСОБА_1 , з секретарем ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000457, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона Херсонської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, непрацюючого, раніше судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України,

ВСТАНОВИВ:

01 листопада 2024 року до суду надійшов обвинувальний акт з додатками, передбаченими ч.4 ст. 291 КПК України, щодо ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, а саме: у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого; у завідомому залишені без допомоги особу, яка перебуває в небезпечному для житті стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Під час судового засідання прокурор подав до суду клопотання про продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у виді домашнього арешту на 60 днів, оскільки строк дії про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу спливає 21 березня 2025 року.

Своє клопотання прокурор обґрунтовував тим, що обвинувачений ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України та існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Наявність указаних ризиків прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні, у тому числі тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років та з метою уникнення покарання може виїхати до іншої країни чи непідконтрольної Україні території. Вказаний ризик також підтверджується тим, що ОСОБА_4 після вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень залишив місце свого проживання та на виклики до органу досудового розслідування не прибував, місце його перебування було невідоме. У зв`язку із зазначеним ОСОБА_4 був оголошений у розшук.

Зазначені обставини вказують на те, що ризик переховування підозрюваного є досить реальним.

Також, прокурор у поданому клопотанні зазначає, що ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимим, вчинив протиправні дії в період перебування у статусі обвинуваченого у іншому кримінальному провадженні, яке перебуває на розгляді у суді, що вказує на високу ймовірність вчинення ним іншим злочинів та підтверджує наявність ризику, передбаченого пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 02 жовтня 2024 року був затриманий на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 23 вересня 2024 року та 03 жовтня 2024 року слідчим суддею обвинуваченому був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому був змінений на домашній арешт у нічний час доби.

Вважає, що зазначений запобіжний захід зможе належним чином запобігти зазначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_5 також не заперечував проти задоволення клопотання прокурора, оскільки пов`язаний позицією підзахисного.

Вислухавши думку учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи та клопотання, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

З огляду на матеріали судового провадження строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраний обвинуваченому ОСОБА_4 спливає 21 березня 2025 року.

Нині кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, об`єктивно закінчити розгляд кримінального провадження та ухвалити рішення до закінчення строку обраного запобіжного заходу неможливо. В зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає невідкладному розгляду.

Згідно з частиною 1 статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року №1-р/2017, Конституційний Суд України вказав, що продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, закріпленого у частині другій статті 29 Конституції України, згідно з якою «ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом». Висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними. У підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.

З огляду на частину 8 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року у справі №14-рп/2003, тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту.

Вивчивши матеріали кримінального провадження та клопотання прокурора, суд дійшов наступного висновку.

Обґрунтованість підозри була предметом дослідження під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Оцінюючи наявність існування ризиків, вказаних прокурором, а саме: переховування обвинуваченого від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, суд дійшов висновку, що вказані ризики, хоча і частково зменшилися, що стало підставою для зміни запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на домашній арешт, проте продовжують існувати.

Обвинувачений має сталі соціальні зв`язки, він одружений та у нього на утриманні знаходиться троє неповнолітніх дітей.

Відповідно до частини першої статті 176 КПК України запобіжними заходами є особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

Зазначені запобіжні заходи є альтернативними відносно один до одного.

Згідно зі статтею 181 КПК України домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Частиною п`ятою статті 181 КПК України передбачено право працівників органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Застосування електронних засобів контролю полягає у закріпленні на тілі обвинуваченого пристрою, який дає змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження. Такий пристрій має бути захищений від самостійного знімання, пошкодження або іншого втручання в його роботу з метою ухилення від контролю та сигналізувати про спроби особи здійснити такі дії (стаття 195 КПК України).

Аналізуючи вищезазначене, суд дійшов висновку щодо необхідності продовження обраного запобіжного заходу у виді домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю, і вважає, що такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 331, 369-372, 376 КПК України,

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше обраний запобіжний захід у виді домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю, заборонивши залишати будинок АДРЕСА_2 , за виключенням переміщення до найближчого укриття під час оголошення повітряної тривоги, в період з 20-00 години до 06-00 години ранку наступного дня, строком на 60 (шістдесят) днів по 11 травня 2025 року включно, з покладенням обов`язків:

за першою вимогою суду прибувати до Жовтневого районного суду Миколаївської області,

не залишати місце мешкання за адресою: АДРЕСА_2 без дозволу суду, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження;

утриматися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;

повідомляти про зміну засобів зв`язку;

здати, у разі наявності, на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.

Обвинуваченому роз`яснити, що у разі невиконання покладених обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Строк дії ухвали по 11 травня 2025 року включно.

Копію ухвали направити для виконання органу поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1