Справа № 643/1637/25
Провадження № 1-кс/643/629/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові клопотання прокурора Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0007834 від 27.09.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2, ч. 5 ст. 426-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0007834 від 27.09.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2, ч. 5 ст. 426-1 КК України за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у невстановленому в ході проведення досудового розслідування місці та час, розробив злочинну схему систематичного, продовжуваного отримання неправомірної вигоди від громадян України, для себе та третіх осіб, за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, а саме за вплив на посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо прийняття рішення про постановлення на облік військовозобов`язаних осіб у вказаному ОРТЦК та СП без їх особистої явки, та у подальшому - регулярної видачі повісток про виклик до вказаного ОРТЦК та СП, що забезпечують підстави для вільного пересування військовозобов`язаних осіб без доставлення до інших відділів ОРТЦК та СП.

Так, ОСОБА_4 , маючи злочинний умисел, направлений на систематичне, продовжуване одержання неправомірної вигоди для себе та третіх осіб, за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, з корисливих мотивів, на початку вересня 2024 року (більш точний час органом досудового розслідування не встановлений) запропонував військовозобов`язаному ОСОБА_5 за неправомірну вигоду в розмірі 1500 доларів США вплинути на рішення посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 , уповноважених на постановку військовозобов`язаних на облік, щодо постановки на військовий облік у вказаному ІНФОРМАЦІЯ_2 та в отримання військово-облікового документа - військового квитка із так званим «VIN-кодом» без особистої явки військовозобов`язаного ОСОБА_5 до приміщення ОРТЦК та СП, та у подальшому: за неправомірну вигоду в розмірі 1500 гривень щоразово, видачу щомісячно повісток нібито для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а фактично які можна буде пред`явити іншим представникам ТЦК та СП, створюючи вид легітимності документів для запобігання мобілізації.

ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що ОСОБА_4 має значні особисті зв`язки із посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також вплив на них та прийняття ними рішень, зрозумів, що без послуг ОСОБА_4 в постановці на військовий облік, він може бути мобілізований до лав Збройних Сил України, та в подальшому без отриманих повісток від ОСОБА_4 , які будуть створювати видимість його виклику до РТЦК та СП, він також може бути доставлений до ТЦК та СП для проходження ВЛК та подальшою мобілізацією до лав Збройних Сил України, вимушений був погодились на протиправну пропозицію.

Так, на виконання свого злочинного умислу, спрямованого на систематичне, продовжуване одержання неправомірної вигоди для себе та третіх осіб, за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, з корисливих мотивів, на початку вересня 2024 року (більш точний час органом досудового розслідування не встановлений), перебуваючи поблизу станції метро «Центральний ринок» у м. Харкові, отримав від ОСОБА_5 неправомірну вигоду у розмірі 1500 доларів США та копії документів, необхідних для постановлення на військовий облік. Після чого, використовуючи свої особисті зв`язки з невстановленими на теперішній час посадовими особами, зловживаючи впливом на посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 , забезпечив перебачу документів ОСОБА_5 до ІНФОРМАЦІЯ_2 та постановлення останнього 16.09.2024 на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_2 без особистої явки ОСОБА_5 та без написання ним власноручно необхідної заяви для постановлення на такий облік.

У подальшому ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на систематичне, продовжуване одержання неправомірної вигоди для себе та третіх осіб, за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, з корисливих мотивів, під час особистих зустрічей з ОСОБА_5 та на картковий рахунок, неодноразово отримував неправомірну вигоду у розмірі 1500 грн. за видачу щомісячно повісток нібито для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а фактично які можна буде пред`явити іншим представникам ТЦК та СП, створюючи вид легітимності документів для запобігання мобілізації, а саме: 15.10.2024 ОСОБА_4 на свій особистий картковий рахунок банку «Приватбанк» отримав 1500 грн. від військовозобов`язаного ОСОБА_5 , після чого, засобами поштового зв`язку «Нова пошта» направив на адресу ОСОБА_5 повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 15.11.2024, яка була фактично отримана ОСОБА_5 18.10. 2024 та за якою ОСОБА_5 , на підставі впливу ОСОБА_6 на посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 міг фактично не з`являлися; 15.11.2024 ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу перехрестя по вул. Пискунівська та вул. Різдвяна у м. Харкові, під час особистої зустрічі з ОСОБА_5 отримав 1500 грн. від військовозобов`язаного, після чого, передав останньому повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 13.12.2024, за якою ОСОБА_5 , на підставі впливу ОСОБА_6 на посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 міг фактично не з`являлися; 13.12.2024 ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу виходу зі станції метро «Центральний ринок» по пр. Машинобудівників у м. Харкові, під час особистої зустрічі з ОСОБА_5 отримав 1500 грн. від військовозобов`язаного, після чого, передав останньому повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 10.01.2025, за якою ОСОБА_5 , на підставі впливу ОСОБА_6 на посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 міг фактично не з`являлися;13.01.2025 ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу будівлі по вул. Полтавський шлях, 192, під час особистої зустрічі з ОСОБА_5 отримав 1500 грн. від військовозобов`язаного, після чого, передав останньому повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 10.01.2025, за якою ОСОБА_5 , на підставі впливу ОСОБА_6 на посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 міг фактично не з`являлися.

Таким чином, ОСОБА_4 , реалізовуючи свій злочинний умисел,, спрямований на систематичне, продовжуване одержання неправомірної вигоди для себе та третіх осіб, за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, з корисливих мотивів отримав вуд. ОСОБА_5 неправомірну вигоду на суму 1500 доларів США (що згідно курсу НБУ станом на 16.09.2024 становить 61 тис. 965 грн.) та 6 тис. грн., тобто на загальну суму 67 тис. 965 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, а саме одержання неправомірної вигоди для себе та третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.

Крім цього встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у невстановленому в ході проведення досудового розслідування місці та час, розробив злочинну схему систематичного, продовжуваного отримання неправомірної вигоди від громадян України, для себе та третіх осіб, за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, а саме за вплив на посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо прийняття рішення про постановлення на облік військовозобов`язаних осіб у вказаному ОРТЦК та СП без їх особистої явки, та у подальшому - регулярної видачі повісток про виклик до вказаного ОРТЦК та СП, що забезпечують підстави для вільного пересування військовозобов`язаних осіб без доставлення до інших відділів ОРТЦК та СП.

Так, ОСОБА_4 , маючи злочинний умисел, направлений на систематичне, продовжуване одержання неправомірної вигоди для себе та третіх осіб, за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, з корисливих мотивів, на початку вересня 2024 року (більш точний час органом досудового розслідування не встановлений) запропонував військовозобов`язаному ОСОБА_7 за неправомірну вигоду в розмірі 1600 доларів США вплинути на рішення посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 , уповноважених на постановку військовозобов`язаних на облік, щодо постановки на військовий облік у вказаному ІНФОРМАЦІЯ_2 та в отримання військово-облікового документа - військового квитка із так званим «VIN-кодом» без особистої явки військовозобов`язаного ОСОБА_7 до приміщення ОРТЦК та СП, та у подальшому: за неправомірну вигоду в розмірі 1500 гривень щоразово, видачу щомісячно повісток нібито для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а фактично які можна буде пред`явити іншим представникам ТЦК та СП, створюючи вид легітимності документів для запобігання мобілізації.

ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що ОСОБА_4 має значні особисті зв`язки із посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також вплив на них та прийняття ними рішень, зрозумів, що без послуг ОСОБА_4 в постановці на військовий облік, він може бути мобілізований до лав Збройних Сил України, та в подальшому без отриманих повісток від ОСОБА_4 , які будуть створювати видимість його виклику до РТЦК та СП, він також може бути доставлений до ТЦК та СП для проходження ВЛК та подальшою мобілізацією до лав Збройних Сил України, вимушений був погодились на протиправну пропозицію.

Так, на виконання свого злочинного умислу, спрямованого на систематичне, продовжуване одержання неправомірної вигоди для себе та третіх осіб, за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, з корисливих мотивів, 29.11.2024, перебуваючи поблизу станції метро «Центральний ринок» по вул. Піскунівській у м. Харкові, отримав від ОСОБА_7 неправмірну вигоду у розмірі 1600 доларів США, військовий квиток останнього та копії документів, необхідних для постановлення на військовий облік. Після чого, використовуючи свої особисті зв`язки з невстановленими на теперішній час посадовими особами, зловживаючи впливом на посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 , забезпечив перебачу документів ОСОБА_7 до ІНФОРМАЦІЯ_2 та постановлення останнього 02.12.2024 на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_2 без особистої явки ОСОБА_5 та без написання ним власноручно необхідної заяви для постановлення на такий облік. Після чого, 05.12.2024, поблизу станції метро «Центральний ринок» по вул. Піскунівській у м. Харкові, під час особистої зустрічі з ОСОБА_7 передав останньому військовий квиток останнього із вклеєним т.зв. «штрих-кодом», що свідчить про постановку на облік та оновлення даних військовозобов`язаного.

У подальшому ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на систематичне, продовжуване одержання неправомірної вигоди для себе та третіх осіб, за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, з корисливих мотивів, під час особистих зустрічей з ОСОБА_7 , неодноразово отримував неправомірну вигоду у розмірі 1500 грн. за видачу щомісячно повісток нібито для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а фактично які можна буде пред`явити іншим представникам ТЦК та СП, створюючи вид легітимності документів для запобігання мобілізації, а саме: 24.12.2024 ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу перехрестя по вул. Пискунівська та вул. Різдвяна у м. Харкові, під час особистої зустрічі з ОСОБА_7 , отримав 1500 грн. від військовозобов`язаного, після чого, передав останньому повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 21.01.2025, за якою ОСОБА_8 , на підставі впливу ОСОБА_6 на посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 міг фактично не з`являлися; 27.01.2025 ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу вул. Полтавський шлях, 184 у м. Харкові, під час особистої зустрічі з ОСОБА_7 отримав 1500 грн. від військовозобов`язаного, після чого, передав останньому повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 18.02.2025, за якою ОСОБА_7 , на підставі впливу ОСОБА_6 на посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 міг фактично не з`являлися.

Після цього ОСОБА_4 був затриманий працівниками правоохоронного органу у порядку ст. 208 КПК України.

Таким чином, ОСОБА_4 , реалізовуючи свій злочинний умисел,, спрямований на систематичне, продовжуване одержання неправомірної вигоди для себе та третіх осіб, за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, з корисливих мотивів отримав від ОСОБА_5 неправомірну вигоду на суму 1600 доларів США (що згідно курсу НБУ станом на 29.11.2024 становить 66 тис. 544 грн.) та 3 тис. грн., тобто на загальну суму 69 тис. 544 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, а саме одержання неправомірної вигоди для себе та третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.

Під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні на підставі Ухвали слідчого судді проведено обшук за місцем мешкання заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 , від імені якого була виписана одна з повісток, отримана під час здійснення контролю за вчиненням злочину, за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого вилучено та вилучено: службова картка ОСОБА_9 на 5 арк.; особова справа ОСОБА_9 в 1 томі; список резервістів ОР-2 та військовозобов`язаних станом на 06.05.2021 на 1 арк.; супровідний лист від 11.02.2020 та рапорт ОСОБА_9 на 2 арк.; оригінали та копії документів стосовно ОСОБА_10 на 24 арк.; фотографії ОСОБА_11 6 шт.

Зазначені речі поставною слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) ТУ ДБР у м. Полтаві від 28.01.2025 визнані речовими доказами. Вказане майно належить заступнику керівника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 .

На теперішній час встановлено, що виявлені та вилучені в ході проведення обшуку вищевказані речі, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Необхідність арешту зумовлюється необхідністю збереження речових доказів, забезпечення доказової бази та забезпечення можливої конфіскації майна та обґрунтованою підозрою вважати, що незастосування цього заходу перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що майно може бути відчужене, приховане, знищене або пошкоджене.

Прокурор в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

Власник майна ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, про причини неявки в судове засідання не повідомив.

В зв`язку з розглядом клопотання за відсутності учасників кримінального провадження, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України.

Розглянувши клопотання та дослідивши додані до нього матеріали, слідчий суддя вважає клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Виходячи зі змісту вимог ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, одним з яких, згідно з п. 7 ч. 2 вказаної статті, є арешт майна, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, та є тимчасовим позбавленням за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Враховуючи, що у органу досудового розслідування наявні достатні підстави вважати, що існує реальна загроза перереєстрації права власності на вказане рухоме майно до закінчення розгляду клопотання, тому з метою забезпечення арешту майна є доцільним проводити розгляд даного клопотання без виклику власника майна.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно вимог ч. 6 ст. 132 КПК України, до клопотання слідчого, прокурора про застосування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

Більш того, в статті 223 КПК України викладені вимоги до проведенні слідчих (розшукових) дій. Так, відповідно до ч.1, 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні; підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Стороною обвинувачення доведено, що зазначене в клопотанні прокурора майно: службова картка ОСОБА_9 на 5 арк.; особова справа ОСОБА_9 в 1 томі; список резервістів ОР-2 та військовозобов`язаних станом на 06.05.2021 на 1 арк.; супровідний лист від 11.02.2020 та рапорт ОСОБА_9 на 2 арк.; оригінали та копії документів стосовно ОСОБА_10 на 24 арк.; фотографії ОСОБА_11 6 шт., має значення для забезпечення даного кримінального провадження. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Також, згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A №98).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131-132, 170-175, 309, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, шляхом заборони його користування, розпорядження та відчуження, вилучене під час обшуку за місцем мешкання заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: службова картка ОСОБА_9 на 5 арк.; особова справа ОСОБА_9 в 1 томі; список резервістів ОР-2 та військовозобов`язаних станом на 06.05.2021 на 1 арк.; супровідний лист від 11.02.2020 та рапорт ОСОБА_9 на 2 арк.; оригінали та копії документів стосовно ОСОБА_10 на 24 арк.; фотографії ОСОБА_11 6 шт.

Зберігання майна визначити відповідно до «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», який затверджено постановою КМ України від 19 листопада 2012 року №1104.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Роз`яснити, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час проголошення ухвали в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1