ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/449/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 389 КК України
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Запоріжжя, громадянка України, не працює, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима:

1) 2 липня 2024 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт,

визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та їй призначено у вигляді 3 років пробаційного нагляду.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_7 , будучи засудженою вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 2 липня 2024 року за ч. 1 ст. 190 КК України до 200 годин громадських робіт, 19 вересня 2024 року з`явилась до Шевченківського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області та була ознайомлена з порядком та умовами відбування покарання за вказаним вироком суду, цього ж дня року ОСОБА_7 отримала направлення до СКП «Запорізька ритуальна служба» для відбування покарання у вигляді громадських робіт з 20 вересня 2024 року. Натомість станом на 22 листопада 2024 року ОСОБА_7 пропрацювала лише 4 години, а невідбутий строк покарання складає 196 годин.

Таким чином, ОСОБА_7 умисно ухилилась від відбування покарання у вигляді громадських робіт, призначеного Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 2 липня 2024 року.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію судом її дій, вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України, не приєднав за правилами ст. 71 КК України невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 2 липня 2024 року.

Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у вигляді 3 років пробаційного нагляду, на підставі ст. 71 КК України, призначити остаточне покарання у вигляді 3 років пробаційного нагляду та 200 годин громадських робіт. У строк покарання зарахувати відбуте покарання у вигляді 4 години громадських робіт.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, обвинувачену та її захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченій останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 389 КК України, є обґрунтованими та підтверджені встановленими органом досудового розслідування обставинами, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Розгляд обвинуваченого акта проводився в порядку ч. 2 ст. 381 КПК України на підставі письмової заяви ОСОБА_7 , складеної в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Переглядаючи вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність внаслідок неприєднання ОСОБА_7 невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З огляду на ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є, окрім іншого, незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 2 липня 2024 року ОСОБА_7 була засуджена за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт (а.с. 12-14).

З облікової картки № 12/2024 вбачається, що станом на 3 жовтня 2024 року ОСОБА_7 відбула 4 години громадських робіт (а.с. 40).

Таким чином ОСОБА_7 не відбула 196 годин громадських робіт за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 2 липня 2024 року.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 389 КК України покарання у вигляді 3 років пробаційного нагляду, не приєднавши при цьому невідбуту частину покарання за попереднім вироком, чим порушив вищевказані вимоги ч. 1 ст. 71 КК України, на що обґрунтовано посилається прокурор в апеляційній скарзі.

Також колегія суддів вважає за необхідне врахувати те, що ОСОБА_7 повністю визнала свою провину, має на утриманні малолітню дитину, у зв`язку з чим їй можливо призначити остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України із застосуванням принципу часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

З огляду на ч. 1 ст. 72 КК України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого співвідношення:

- одному дню обмеження волі відповідає один день пробаційного нагляду;

- одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт.

З вищевикладеного можна зробити висновок, що одному дню пробаційного нагляду відповідають вісім годин громадських робіт.

Таким чином, 196 годин громадських робіт відповідають 24,5 дням пробаційного нагляду.

У свою чергу, колегія суддів не погоджується із запропонованим прокурором в апеляційній скарзі видом та розміром остаточного покарання, а також з принципом його приєднання, оскільки фактично прокурор просить покарання у виді громадських робіт виконувати самостійно, що не передбачено частиною 3 ст. 72 КК України.

Враховуючи вищевикладене, цей вирок суду першої інстанції не може залишатися в силі, та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 407, п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку та призначенням ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, з частковим приєднанням на підставі ст.ст. 71, 72 КК України покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 2 липня 2024 року.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2024 року відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 389 КК України покарання у вигляді 3 років пробаційного нагляду.

На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 2 липня 2024 року, остаточно призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років 10 (десяти) днів пробаційного нагляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 59-1, п. 3 ч. 3 ст. 59-1 КК України, покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- протягом місяця з дня набрання вироком суду законної сили працевлаштуватися самостійно або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо їй буде запропоновано посаду (роботу).

У решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4