УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2025 Справа №607/6087/25 Провадження №1-кс/607/1852/2025

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника скаржника ОСОБА_3 , скаржника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в залі суду скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією в м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №000026 від 30.01.2024 щодо нездійснення інших процесуальних дій, які він повинен здійснити у визначений КПК строк,-

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із даною скаргою, у якій просить зобов`язати слідчого у кримінальному провадженні № 000026 від 30.01.2024 розглянути його заяву про залучення в якості потерпілого у кримінальному провадженні.

В обґрунтування скарги зазначив, що на підставі його заяв внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000117 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366; ч. 2 ст. 372 КК України. 28.01.2025 він подав на адресу Державного бюро розслідувань заяву про визнання його потерпілим в кримінальному провадженні. Проте, заявника не проінформовано про прийняття процесуального рішення. Вказує, що слідчий вчинив бездіяльність у зв`язку з тим, що не розглянув належним чином та у встановлений строк дану заяву.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_4 та адвокат ОСОБА_3 підтримали вимоги скарги, просили її задовольнити, вказавши, що слідчим була винесена постанова про відмову у визнанні потерпілим від 04.09.2024, оскільки ОСОБА_4 не було подано заяву про визнання його потерпілим, тому слідчим суддею було відмовлено у задоволенні його скарги на дану постанову. Однак, ОСОБА_4 після подання заяви від 27.01.2025 слідчий дав відповідь листом про те, що є чинна постанова про відмову у визнанні потерпілим.

Слідчий Четвертого слідчого відділу (з дислокацією в м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, проте подав письмове клопотання про розгляд скарги без його присутності та просив відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі, вказавши, що постановою від 04.09.2024 відмовлено у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Неприбуття в судове засідання слідчого не перешкоджає розгляду скарги.

Заслухавши пояснення, дослідивши додані до скарги матеріали, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 3 ст. 8 Конституції України гарантується звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді як судді суду першої інстанції належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Зокрема, п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на стадії досудового розслідування може бути оскаржена бездіяльність прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Так, відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені зокрема рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Згідно ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілим не може бути особа, якій моральна шкода завдана як представнику юридичної особи чи певної частини суспільства.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Таким чином умовою для прийняття слідчим постанови про відмову у визнанні потерпілим є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, визначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України. При цьому саме на слідчого покладається обов`язок довести відсутність підстав для залучення особи до участі у кримінальному провадженні як потерпілого.

Доведеність порушеного права, завдання шкоди є обставинами, які підлягають встановленню під час досудового розслідування (ст. 91 КПК України).

Крім того, очевидність і достатність таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, з урахуванням обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання особи потерпілим.

За змістом ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Слідчий суддя встановив, що четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 000026 від 30.01.2024 за ознаками за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366; ч. 2 ст. 372 КК України.

Вказане кримінальне провадження розпочате на підставі ухвал слідчих суддів від 22.12.2023, 26.12.2023, якими зобов`язано внести вказані відомості за заявою ОСОБА_4

ОСОБА_4 подав клопотання від 24.08.2024, яке зареєстроване у четвертому слідчому відділі (з дислокацією у м. Тернополі) ТУ ДБР в м.Львові від 03.09.2024 про проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій, в якому просив визнати його потерпілим та надати йому пам`ятку про права та обов`язки потерпілого.

Постановою від 04.09.2024 старшого слідчого в ОВС Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Львові (з дислокацією у м. Тернополі) ОСОБА_5 в межах даного кримінального провадження було відмовлено у визнанні ОСОБА_4 потерпілим, у якій зазначено, що у заявах про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 жодним чином не зазначає про завдання йому кримінальним правопорушенням моральної, фізичної або майнової шкоди.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_7 від 09.12.2024 у справі № 607/22213/24 відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову слідчого четвертого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Львові ОСОБА_5 від 04.09.2024 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000026 від 30.01.2024 та про зобов`язання вчинити дії.

До четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, надійшла заява ОСОБА_4 від 27.01.2025 про залучення його до даного кримінального провадження як потерпілого.

Заява мотивована тим, що усі долучені до матеріалів кримінального провадження докази підтверджують наявність у ОСОБА_8 статусу потерпілого в даному кримінальному провадженні, оскільки на підставі сфальсифікованих доказів він зазнав кримінального переслідування, а перебування під вартою близько року після обрання запобіжного заходу свідчить про наявність моральної та фізичної шкоди, завданої неправомірними діями працівників правоохоронних органів, докази чого долучались слідчому ДБР.

04.02.2025 та 24.02.2025 року старший слідчий в ОВС четвертого слідчого відділу Територіального управління ДБР, розташованого місті Львові ОСОБА_6 направив листи ОСОБА_4 , згідно змісту яких вказано, що 30.01.2024 року до Четвертого відділу СВ (з дислокацією у м. Тернополі) ТУ ДБР у м. Львові надійшли клопотання ОСОБА_4 від 27.01.2025, які зареєстровані в ТУ ДБР у м. Львові 04.02.2025 за № Ф-279, №Ф-312 щодо визнання останнього потерпілим у кримінальному провадженні № 0000026 від 30.01.2024.

Також в листах повідомляється, що в межах даного кримінального провадження було подане клопотання від 24.08.2024, яке зареєстроване в ТУ ДБР в м.Львові за № 31075вх-24/л від 02.09.2024, щодо визнання потерпілим у вказаному кримінальному провадженні та з результатами розгляду клопотання винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим від 04.09.2024. Слідчий ОСОБА_6 у листі вказує, що заявник ОСОБА_4 скористався правом на оскарження рішення слідчого, передбачене п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України та станом на даний час постанова про відмову у визнанні потерпілим від 04.09.2024 є чинною. Вважає, що відсутні підстави для повторного розгляду або задоволення клопотання.

Таким чином, слідчим суддею достовірно встановлено, що заяву від 27.01.2025 ОСОБА_4 про визнання потерпілим у кримінальному провадженні під час досудового розслідування у порядку, визначеному ст. 55 КПК України слідчийз прийняттям відповідного процесуального рішення не розглянув.

При цьому, слідчий суддя враховує положення ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого у разі наявності підстав для відмови у задоволенні заяви приймається у формі постанови.

Так, слідчий суддя надавав процесуальну можливість слідчому подати відповідні документи (докази) у разі прийняття відповідного процесуального рішення щодо розгляду зазначеної заяви ОСОБА_4 . Однак, слідчий не скористався в повному обсязі своїм процесуальним правом щодо надання належних та допустимих доказів прийняття ним відповідного обґрунтованого процесуального рішення.

Слідчий суддя зауважує, що покликання слідчого про те, що відсутні підстави для повторного розгляду або задоволення клопотання є помилковим, оскільки постанова від 04.09.2024 винесена слідчим при розгляді заяв про кримінальне правопорушення, однак законом не обмежено право особи на подання також заяви про залучення до провадження як потерпілого, яка має бути також розглянута слідчим згідно вимог КПК України.

Таким чином, вищезазначене свідчить, що старший слідчий в ОВС четвертого слідчого відділу (з дислокацією в м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові ОСОБА_6 під час розгляду заяви ОСОБА_4 про залучення до провадження як потерпілого, неналежним чином, поверхнево, оцінив зміст поданої заяви та обставини справи, не виніс відповідного процесуального рішення, що не в повній мірі відповідає засадам забезпечення гарантії повного та всебічного розгляду у вказаному кримінальному провадженні наведених скаржником фактів вчинення відносно нього кримінальних правопорушень.

Станом на день розгляду скарги, слідчому судді не надано будь-яких доказів, що вищевказана заява від 27.01.2025 розглянута і за її наслідками розгляду прийнято відповідне процесуальне рішення в порядку ст. 55 КПК України, а отже слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим допущена бездіяльність, яка полягає у невиконанні процесуальної дії у визначений законом строк.

Слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних органом досудового розслідування доказів на етапі розслідування й не може переймати на себе функції органу досудового розслідування.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що слід зобов`язавши уповноваженого слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією в м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові у кримінальному провадженні №000026 від 30.01.2024 повторно розглянути заяву ОСОБА_4 про визнання потерпілим у кримінальному провадженні у порядку, визначеному ст. 55 КПК України.

В силу ч.2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Водночас, слідчий суддя зазначає, що інші вимоги, зазначені у скарзі, зокрема, щодо визнання бездіяльності протиправною, не входять до вичерпного переліку рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового провадження, тому в цій частині скарга не підлягає до задоволення.

За наведеного, скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 55, 110, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати уповноваженого слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією в м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові у кримінальному провадженні №000026 від 30.01.2024 повторно розглянути заяву ОСОБА_4 про визнання потерпілим у кримінальному провадженні у порядку, визначеному ст. 55 КПК України.

Копію ухвали направити до Четвертого слідчого відділу (з дислокацією в м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львовідля виконання та заявнику для відому.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської областіОСОБА_1