Справа № 344/5552/25
Провадження № 1-кс/344/2598/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2025 року місто Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження № 0000012 від 02 січня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.186 Кримінального кодексу України,-

В С Т А Н О В И Л А:

29 березня 2025 року прокурор Окружної прокуратури міста Іван-Франківська ОСОБА_3 звернувся до суду з даним клопотанням.

Протоколом автоматичного визначення слідчого судді від 29 березня 2025 року дану справу передано слідчому судді ОСОБА_1 .

Доводи клопотання.

27 березня 2025 року до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області скеровано обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України.

02 квітня 2025 року закінчується строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 .

Підготовче судове засідання ще не призначено.

На думку сторони обвинувачення необхідно продовжити тримання під вартою, виходячи з наступного.

02 січня 2025 року приблизно о 16 год 45 хв ОСОБА_4 , перебуваючи неподалік будинку № 34, по вул. Івасюка в м. Івано-Франківську, побачив потерпілого ОСОБА_6 , який, намагаючись здійснити телефонний дзвінок, спіткнувся та, втративши рівновагу, впав, впустивши свій мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A72 6/128GB», на землю. У цей час у ОСОБА_4 виник протиправний умисел на незаконне збагачення шляхом відкритого викрадення чужого майна, а саме вказаного мобільного телефону.

Реалізуючи свій протиправний намір, у період дії на території України воєнного стану, керуючись корисливими мотивами та з метою незаконного збагачення, ОСОБА_4 підійшов до потерпілого, який в той час намагався підвестися із землі, підняв мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A72 6/128GB».

У подальшому, з метою доведення свого протиправного умислу до кінця, ОСОБА_4 продовжив свої протиправні дії, спрямовані на відкрите викрадення чужого майна, а саме почав втікати із викраденим мобільним телефоном у напрямку вул. Івана-Павла ІІ у м. Івано-Франківську, не реагуючи на крик ОСОБА_6 , який почав йти слідом за ним, вимагаючи повернути викрадений мобільний телефон.

Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 місце вчинення злочину покинув, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду.

У вчиненні зазначеного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець с. Локітка Тлумацького району Івано-Франківської області, житель АДРЕСА_1 , непрацюючий, з середньо-спеціальною освітою, згідно ст. 89 Кримінального кодексу України не судимий, відносно якого 22.11.2017 обвинувальний акт за ч. 2

ст. 185 Кримінального кодексу України скеровано на розгляд до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області; 11.01.2018 обвинувальний акт за ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України скеровано на розгляд до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області; 28.03.2018 обвинувальний акт за ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України скеровано на розгляд до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області; 06.03.2020 обвинувальний акт за ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України скеровано на розгляд до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області; 27.10.2023 обвинувальний акт за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України скеровано на розгляд до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Підозра ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення обґрунтовано підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме відомостями, що містяться у протоколах: огляду місця події, огляду предметів (речей); показаннями потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та іншими зібраними матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, відноситься до категорії тяжких злочинів, санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Стороною обвинувачення встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування і суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

На теперішній час кримінальне провадження №0000012 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України, перебуває на розгляді в Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області. На даний час у цьому кримінальному провадженні планується проведення підготовчого судового засідання. Під час якого, враховуючи, що ризики, які слугували підставою застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, останній продовжує обвинувачуватись у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України, що згідно ст. 12 Кримінального кодексу України є тяжким умисним злочином, покарання за яке передбачено у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, тому стосовно обвинуваченого з метою запобігання ризикам, передбаченим у пунктах 1, 3, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, доцільно продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

За таких обставин прокурор просить продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому строком на 60 днів.

Позиція учасників справи у судовому засіданні.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, посилаючись на викладені у ньому обставини, та просив клопотання задовольнити.

Обвинувачений у судовому засіданні заперечував проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, пояснив, що одружений, має малолітню дитину, офіційно працевлаштований, просив змінити тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

У судовому засіданні захисник підтримала позицію обвинуваченого та просила змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Оцінка та висновки слідчого судді.

Вислухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя виходить з наступного.

Згідно з вимогами пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, обмеження права на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до частини першої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Положення статті 197 Кримінального процесуального кодексу України передбачають, що строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, з моменту затримання, а також те, що строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Стаття 199 Кримінального процесуального кодексу України встановлює порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до статті 199 Кримінального процесуального кодексу України, розглядаючи клопотання про продовження строків тримання під вартою, слідчий суддя повинен з`ясувати конкретні причини тривалого тримання особи під вартою, чи не допущено безпідставного тривалого розслідування, інші обставини, що свідчать про невиправдано тривале тримання під вартою, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та застосувати альтернативний запобіжний захід.

Частина шоста статті 199 Кримінального процесуального кодексу України передбачає, що у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Щодо наявності обґрунтованої підозри.

Положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри». Тому в оцінці цього питання слідчому судді належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є джерелом права.

Так, у своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

У пункті 184 рішення у справі «Мерабішвілі проти Грузії» Європейський суд з прав людини вказав, що обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення або навіть винесення вироку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1 (с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа можливо вчинила злочин».

Підозра ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення обґрунтовано підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме відомостями, що містяться у протоколах: огляду місця події, огляду предметів (речей); показаннями потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та іншими зібраними матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Наявні у матеріалах кримінального провадження докази у їх сукупності дають підстави слідчому судді дійти висновку, що органами досудового розслідування обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.186 Кримінального кодексу України.

Щодо наявності ризиків.

Відповідно до частин першої та другої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язані постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність усіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Виходячи з приписів статті 184 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий (прокурор), як у клопотанні, так і в суді, зобов`язаний зазначити один або кілька ризиків, вказаних у статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, послатися на обставини, на підставі яких він дійшов висновку про наявність такого ризику або ризиків у вигляді відповідних дій підозрюваного, і на докази, що підтверджують ці обставини.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Ризик переховування підозрюваного

від органів досудового розслідування та/або суду.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

При оцінці наявності ризику, передбаченого у пункті 1 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя враховує те, що підозрюваний, усвідомлюючи тяжкість покарання за вчинене кримінальне правопорушення, так як санкція ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, може намагатись уникнути покарання. Також на теперішній час на розгляді Івано-Франківського міського суду перебуває справа № 344/528/18 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України, та останній не з`являється на судові засідання, як результат Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області неодноразово виносилась ухвала про примусовий привід ОСОБА_4 тільки з червня 2024 року: 10.06.2024, 04.11.2024 та 09.12.2024; у справі № 344/3866/20 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 10.09.2024 винесено ухвалу про примусовий привід останнього.

Враховуючи ці обставини у сукупності із особою підозрюваного та характером і тяжкістю злочину, у вчиненні якого він підозрюється, слідчий суддя дійшла висновку, що на теперішній час існує ризик того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Ризик незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Ризик, передбачений у пункті 3 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, є реальним, і обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 особисто знайомий з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та шляхом вмовляння, залякування, може схиляти їх до зміни власних показань, що може істотно вплинути на досудове розслідування.

Оцінюючи можливість впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, слідчий суддя також виходить із передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками у цьому кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини перша-друга статті 23, стаття 224 Кримінального процесуального кодексу України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 Кримінального процесуального кодексу України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судове рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина четверта статті 95 Кримінального процесуального кодексу України).

За таких обставин ризик впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від цих осіб та дослідження їх судом.

Вказане надає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу з боку зацікавлених осіб на свідків у цьому кримінальному провадженні з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними свідчень.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя вважає, що ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні існує, що обумовлює необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу з метою запобігання цьому ризику.

Ризик вчинити інші кримінальні правопорушення, передбачений у пункті 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, підтверджується тим, що у підозрюваного відсутнє офіційне місце працевлаштування, а отже і джерело доходу, у зв`язку з чим підозрюваний ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, з метою незаконного збагачення.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, відноситься до категорії тяжких злочинів, санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування та те, що 02 квітня 2025 року закінчується строк дії застосованого щодо обвинуваченого запобіжного заходу, з огляду на те, що прокурором доведено наявність ризиків, які існують та не зменшилися, слідчий суддя, вирішуючи дане клопотання, також враховує вагомість наявних доказів про підозру у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, характеризуючи особу обвинуваченого дані, його вік, стан здоров`я та майновий стан, у взаємозв`язку з іншими вищевказаними обставинами, вважає, що вони не дають достатніх підстав для застосування обвинуваченому іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою і є недостатніми для гарантування належної поведінки підозрюваного та не свідчать про відсутність вказаних ризиків з огляду на конкретні обставини справи.

При цьому застосування інших запобіжних заходів також є неможливим в силу наступних обставин.

Застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, на думку слідчого судді, в даному випадку є неможливим, оскільки до органу досудового розслідування та до суду не надходило письмових зобов`язань про взяття обвинуваченого на поруки, а також буде неефективним з огляду на те, що істотною відмінністю цього запобіжного заходу від особистого зобов`язання є те, що реалізація особистої поруки передбачає менше обмеження прав і свобод обвинуваченого, ніж інші запобіжні заходи, зокрема, особисте зобов`язання, яке також у даному конкретному випадку не спроможне забезпечити досягнення цілей у кримінальному провадженні та нівелювати наявні ризики.

Застосування запобіжного заходу суто у вигляді застави, а не як альтернативного запобіжного заходу, є неможливим з огляду на те, що слідчим суддею не представлено відомостей щодо наявності у обвинуваченого постійного місця роботи або джерел його доходів, а тому такий запобіжний захід як застава буде завідомо непомірним для нього.

Застосування ж запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту також не гарантуватиме виконання покладених на обвинуваченого обов`язків, оскільки обвинувачений, усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення кримінальних правопорушень у вигляді позбавлення волі, незважаючи на покладені на нього обов`язки, може покинути місце свого фактичного проживання з метою уникнення кримінальної відповідальності.

У той же час обставини, що зазначені обвинуваченим та його захисником, не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший м`якіший запобіжний захід, оскільки дані обставини є такими, які характеризують обвинуваченого, і не виключають наявність ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, і самі по собі є недостатніми для гарантування належної поведінки обвинуваченого з огляду на конкретні обставини справи.

Отож відсутні достатні підстави слідчому судді для зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на інший, більш м`якіший запобіжний захід, і є недостатніми для гарантування його належної поведінки та не свідчать про відсутність вказаних ризиків з огляду на конкретні обставини справи, тому клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, та позбавляє обвинуваченого можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і запобіганню спробам переховуватися від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення, беручи до уваги відсутність тяжких хвороб, які б перешкоджали обвинуваченому знаходитися в місцях попереднього ув`язнення, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у судовому засіданні не встановлено, а відтак слідчий суддя на даному етапі під час розгляду клопотання слідчого оцінює тільки ризики, передбачені статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, які продовжують існувати та не змінилися, і вважає за необхідне продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Разом із тим при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом (частина третя статті 183 Кримінального процесуального кодексу України).

Розмір застави, у відповідності до пункту 2 частини п`ятої статті 182 Кримінального процесуального кодексу України, визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи позицію Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатися, те, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (частина четверта статті 182 Кримінального процесуального кодексу України), зважаючи на обставини кримінального правопорушення, тяжкість злочину, який інкримінується підозрюваному та його наслідки, характеристику підозрюваного та його майновий і сімейний стан, стан здоров`я, з огляду на вимоги щодо того, що застава повинна достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірною для нього, то слідчий суддя вважає за необхідне залишити раніше визначений розмір застави у межах 50 (п`ятдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151 400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) гривень.

На переконання слідчого судді, застава в такому розмірі повинна достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, підстави для зменшення розміру застави суд не вбачає, тому такий розмір застави буде співмірним та доцільним у випадку її внесення для гарантування дієвості даного провадження та запобігання згаданим ризикам.

Підсумовуючи все вищенаведене, слідчий суддя вважає, що поза розумним сумнівом більш м`які запобіжні заходи не зможуть у повній мірі запобігти наведеним ризикам, що не зменшилися, а відтак не будуть здатними і забезпечити дієвість даного кримінального провадження, тому клопотання про продовження строку запобіжного заходу слід задовольнити і продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 30 травня 2025 року включно, але виключно в межах строку досудового розслідування, із раніше визначеним розміром застави.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 202, 205, 309, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя -

У Х В А Л И Л А:

Клопотання задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 30 травня 2025 року включно.

Тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснювати у Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)».

Залишити раніше визначений розмір застави у межах 50 (п`ятдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151 400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) гривень.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк до 30 травня 2025 року включно наступні обов`язки:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утриматися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі внесення застави у визначеному в даній ухвалі розмірі оригінал документу із відміткою банку має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення, яка після його отримання та перевірки, має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Строк дії ухвали до 30 травня 2025 року включно.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення, про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 04 квітня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1