Номер провадження: 11-сс/813/535/25
Справа № 522/3357/25 1-кс/522/1403/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 22.02.2025, якою в межах к/п № 0000073 від 05.02.2025 відносно:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Великокомарівка Великомихайлівського р-ну Одеської обл., громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 22.04.2025, із визначенням застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_10 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням у ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком до 22.04.2025, із визначенням застави у розмірі 160 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 484 480 грн.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя зазначив, що органом досудового розслідування доведена наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що виправдовує застосування найбільш суворого запобіжного заходу, а жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам. Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України слідчим суддею визначено ОСОБА_9 альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 160 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 вказує на те, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою з огляду на такі обставини:

- заявлені ризики не доведені стороною обвинувачення, а лише тяжкість злочину не може бути єдиною підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою;

- ані стороною обвинувачення, ані слідчим суддею не було проаналізовано, обґрунтовано та встановлено, що інші менш суворі запобіжні заходи не забезпечать виконання ОСОБА_9 покладених на нього процесуальних обов`язків.

За таких обставин захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 22.02.2025 та обрати ОСОБА_9 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вказує на те, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою з огляду на такі обставини:

- станом на сьогоднішній день відсутні будь-які ризики, адже підозрюваний ОСОБА_9 фізично немає можливості будь-яким чином вплинути на слідство, він не має будь-якого наміру переховуватися, більш того має постійне місце проживання, не має необхідності перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та, навпаки, зобов`язується виконувати всі обов`язки, що покладають на нього, не збирається вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується, оскільки не має на це ані причин, ані можливості, окрім того, перебування під цілодобовим домашнім арештом виключатиме таку можливість;

- правопорушення, яке на думку слідства, вчинив ОСОБА_9 не є насильницьким злочином, та не несе загрози для суспільства, що свідчить про те, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є досить суворим та не співмірним з ризиками, які зазначені стороною обвинувачення;

- слідчим суддею не враховано, що підозрюваний перебуває на обліку у відділі соціального захисту населення Великомихайлівської селищної ради Роздільняньського району Одеської області, оскільки здійснює догляд за своєю матір`ю ОСОБА_11 , яка є пенсіонером та має довічну інвалідність другої групи; у підозрюваного на утриманні також знаходяться малолітні діти: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- визначений слідчим суддею розмір застави не передбачений чинним кримінально-процесуальним законодавством за вчинення тяжкого злочину та абсолютно є неспіврозмірним із тими обставинами, на які посилалася сторона обвинувачення у своєму клопотанні про обрання запобіжного заходу, при цьому підозрюваний ОСОБА_9 не має доходу, на даний момент офіційно не працевлаштований.

За таких обставин захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 22.02.2025 в частині визначення розміру застави та постановити нову ухвалою, якою змінити ОСОБА_9 запобіжний захід в частині визначення розміру застави у 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги у повному обсязі та просив її задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, водночас захисник ОСОБА_8 у подані до суду заяві просила апеляційний розгляд здійснювати за її відсутності.

Враховуючи неявку захисника ОСОБА_8 в судове засідання апеляційного суду, а також те, що в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого, колегія суддів, врахувавши думку учасників провадження, які не заперечували щодо розгляду скарги за відсутності захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 , на підставі вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд здійснити за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Оскільки в апеляційних скаргах не оспорюється обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, апеляційний суд не переглядає оскаржувану ухвалу в цій частині та констатує, що на даному етапі підозра є обґрунтованою.

Що стосується доводів сторони захисту з приводу того, що заявлені у клопотанні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не є доведеними апеляційний суд приходить до таких висновків.

За приписами ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що висновки про наявність ризиків та неможливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як вбачається із обґрунтованих висновків слідчого судді, в даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором та слідчим ризики того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, у тому числі на осіб, обізнаних про обставини вчинення кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та продовжити вчиняти аналогічні правопорушення, що у сукупністю із обґрунтованістю підозри є підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Отже, зважаючи на обставини інкримінованого підозрюваному ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, вчиненого у найбільш несприятливий для держави період, у час коли є необхідним здійснювати відсіч рф, внаслідок повномасштабного вторгнення, його тяжкості, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим у виді позбавлення волі на строк від 7-ми до 9-ти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3-х років з конфіскацією майна, початковість стадії досудового розслідування, колегія суддів вважає, що рішення слідчого судді є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що на теперішній час існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

На переконання колегії суддів, в даному випадку тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого йому у злочину сама по собі може бути достатнім мотивом для здійснення дій, направлених на переховування від органів досудового розслідування й суду та зазначена позиція апеляційного суду кореспондується із практикою ЄСПЛ, який в рішенні «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Отже, враховуючи суспільну небезпечність інкримінованого діяння, є достатньо підстав вважати, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Окрім того, апеляційний суд враховує специфіку інкримінованого злочину, вчиненого з корисливих мотивів, обізнаність підозрюваного із процедурою незаконного перетину державного кордону, системність злочинних дій, вчинених ним за вказівкою невстановлених досудовим розслідуванням осіб як організаторів, що також свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також апеляційний суд не може виключити існування ризику, який передбачений п.3) ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на те, що досудове розслідування перебуває на початковій стадії.

Ба більш, апеляційний суд приймає до уваги те, що злочини ймовірно вчинено щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб.

Як і наявні підстави стверджувати про існування ризику, передбаченого п. 5 ч.1 ст.177 КПК, з огляду на особу підозрюваного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 332 КК України, проте на шлях виправлення не став та обґрунтовано підозрюється у вчинені злочину з корисливих мотивів.

Таким чином, не відповідають дійсності посилання сторони захисту на недоведеність стороною обвинувачення існування в зазначеному кримінальному провадженні ризиків, оскільки як вже раніше зазначалось, обґрунтовуючи необхідність у застосуванні найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано послався на те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд також відхиляє доводи захисника про необґрунтованість висновку слідчого судді щодо неможливості застосування до підозрюваного ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, та констатує, що висновок суду в цій частині є правильним, зроблений з урахуванням особи підозрюваного та обставин інкримінуємого йому злочину.

Водночас, колегія суддів приймає до уваги посилання сторони захисту про те, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання, а також те, що у нього на утриманні перебувають непрацездатна матір з інвалідністю другої групи та малолітні діти, проте зазначені обставини, хоча й характеризують особу обвинуваченого з позитивного боку, проте не слугували стримуючим фактором щодо невчинення інкримінованого йому злочину, а тому суттєво не зменшують встановлені апеляційним судом вище ризики та не можуть бути підставою для застосування стосовно нього більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, з огляду також на обставини злочину, у вчиненні якого він обвинувачується.

Відтак, апеляційний суд робить висновок про те, що на даній стадії досудового розслідування процесуальна поведінка підозрюваного ОСОБА_9 вимагає виняткового контролю.

Апеляційний суд також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Більш того, запобіжний захід застосований до ОСОБА_9 на визначений строк, а питання доцільності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою буд перевірена слідчим суддею через нетривалий час в порядку, передбаченому ст. 194 КПК України.

Що стосується доводів захисників відносно непомірності застави, апеляційний суд зауважує наступне.

Так, оскаржуваною ухвалою підозрюваному ОСОБА_9 визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 160 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 484 480 грн.

Частина 4 ст. 182 КПК України передбачає, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з приписами п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом із тим, абз. 2 зазначеної ч. 5 ст. 182 КПК України визначає, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

На підставі системного аналізу вищевикладених положень кримінального процесуального закону можна дійти висновку про те, що саме суд вправі визначити, чи здатна застава у розмірі від 20 до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину) забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної особи, а також зауважити на виключності такого випадку.

Приписи КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

В даному випадку слідчий суддя вказаних вище вимог закону дотримався та при визначенні застави, яка перевищує передбачену п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України межу, врахував специфіку та суспільну небезпеку інкримінованого ОСОБА_9 злочину, який вчинений з корисливих мотивів у найбільш несприятливий для держави час, відомості про особу підозрюваного, який раніше судимий за вчинення аналогічного кримінального правопорушення, офіційно не працевлаштований, джерела його доходів не відомі, та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що саме такий розмір застави здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Окрім того, позиція ЄСПЛ стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру цілковито прослідковується в рішенні у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010, в якому Суд зазначає, що розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі».

За встановлених обставин, колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді про виключність даного випадку та необхідності визначення підозрюваному застави, розмір якої перевищує встановлений законом для зазначеної категорії злочинів, оскільки, з урахуванням перспективи її втрати, забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які могли б стати підставою для скасування або зміни оскаржуваної ухвали апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що стосовно підозрюваного ОСОБА_9 на даному етапі досудового розслідування необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тому оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 370, 404, 405, 407, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 22.02.2025, якою в межах к/п №0000073 від 05.02.2025 відносно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 22.04.2025, із визначенням застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4