Провадження № 1-кп/932/1136/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2024 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

Головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження в залі Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000106 від 18 листопада 2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, громадянки України, яка має середню освіту, не заміжньої, яка має на утриманні малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка офіційно не працевлаштована, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима:

-26 квітня 2024 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді 190 годин громадських робіт, на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.06.2023 року, остаточно призначено покарання у вигляді громадських робіт строком на 200 годин;

-05 серпня 2024 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді громадських робіт строком на 200 годин, на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26.04.2024, остаточно призначено покарання у вигляді громадських робіт строком на 240 годин,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

17.11.2024, приблизно о 17 год 25 хв ОСОБА_3 перебувала у приміщенні торгового центру «Європа» за адресою: м. Дніпро, площа Європейська, буд. 1Д, де на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин у останньої виник словесний конфлікт із раніше не знайомою їй неповнолітньою ОСОБА_9 , в ході якого у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення легких тілесних ушкоджень неповнолітній потерпілій ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на спричинення легких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_3 , знаходячись у безпосередній близькості до неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 , діючи умисно, протиправно на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин нанесла один удар долонею лівої руки в обличчя неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 , а саме в область лоба з правої сторони.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_3 лівою рукою схопила неповнолітню потерпілу ОСОБА_9 за волосся та різко потягнула до низу, внаслідок чого неповнолітня потерпіла ОСОБА_9 впала на підлогу та після чого ОСОБА_3 нанесла один удар лівою ногою в область тулубу неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 поки остання перебувала в лежачому стані на підлозі.

Внаслідок вищевказаних злочинних дій ОСОБА_3 неповнолітній потерпілій ОСОБА_9 спричинено легкі тілесні ушкодження у вигляді: внутрішньо шкірного крововиливу у лобній ділянці по центру, садна у лобній ділянці зліва, що мають незначні скороминущі наслідки, що на підставі п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Умисні дії обвинуваченої ОСОБА_3 , які виразилися в спричиненні умисних легких тілесних ушкоджень, кваліфікуються за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

До обвинувального акта, який надісланий до суду разом із клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, додана письмова заява ОСОБА_3 , складена в присутності її захисника - ОСОБА_10 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, зазначеними вище, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Також, до обвинувального акта надано складену та підписану письмову заяву потерпілою ОСОБА_9 , складена у присутності її законного представника - ОСОБА_11 , та психолога ОСОБА_12 , згідно з якою вона погодилась зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, при цьому зазначивши, що ознайомлена із обмеженням права апеляційного оскарження вироку, передбаченими ч. 2 ст. 302 КПК України, та погодилась із розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

За результатами дослідження змісту відповідної заяви та матеріалів дізнання, у суду не виникло сумнівів у тому, що зазначена заява обвинуваченої є усвідомленою, відповідає її внутрішній волі, а її процесуальна позиція сформувалася без будь-якого стороннього неправомірного впливу на неї.

Відповідно до ч. 2 ст. 381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт слід розглянути в порядку, визначеному ч. 2 ст. 381 КПК України.

При цьому, у відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України, в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Встановлені в цьому кримінальному провадженні органом досудового розслідування обставини не оспорюються учасниками судового провадження і суд не вбачає підстав ставити їх під сумнів та визнає їх доведеними, оскільки вони повністю узгоджуються з наданими суду матеріалами дізнання:

- протокол прийняття заяви від ОСОБА_11 про вчинення кримінального правопорушення або так, що готується від 17.11.2024, відповідно до якої 17.11.2022 приблизно о 17 год 25 хв за адресою м. Дніпро, пл. Європейська, 1 Д невідомі ОСОБА_11 особи побили її доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (том 1 а.с. 10);

- консультативний висновок спеціаліста № 212647999 від 17.11.2024 щодо ОСОБА_9 (том 1 а.с. 11-12);

- висновок судово-медичного експерта №3498е від 22.11.2024 (том 1 а.с. 48-50) ;

- протокол проведення слідчого експерименту з потерпілою від 07.12.2024 (том 1 а.с. 87-89);

- висновок експерта судово-медичної експертизи № 3653е від 11.12.2024 (том 1 а.с. 95-96).

Суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 скоїла вказане кримінальне правопорушення (проступок) за встановленими органом досудового розслідування обставинами, які не оспорюються учасниками судового провадження, а її діяння правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст. 65-67 КК України враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини вчиненого обвинуваченою ОСОБА_3 умисного кримінального проступку, відомості про особу обвинуваченої, яка свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнала, офіційно не працевлаштована, має на утриманні п`ять малолітніх дітей, у лікарів нарколога і психіатра на обліку не перебуває, раніше судима за аналогічні кримінальні проступки, неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП.

Як обставину, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд враховує щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Санкцією ч. 1 ст. 125 КК України, передбачене покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року.

Відповідно до абз. 4 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24.10.2003, призначаючи покарання в виді штрафу або виправних робіт і визначаючи розмір та строки відповідного покарання, суди мають враховувати майновий стан підсудного, наявність на його утриманні неповнолітніх дітей, батьків похилого віку тощо.

Отже, з урахуванням майнового стану обвинуваченої, того факту, що вона офіційно не працевлаштована, а також має на утриманні п`ять малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , суд доходить висновку, що покарання у виді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян відповідатиме меті покарання.

Саме таке покарання, на переконання суду, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої, попередження вчинення нею кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності. Підстав для застосування до обвинуваченої дії ст. 69 КК України суд не вбачає.

Крім того судом враховується, що обвинувачена була засуджена Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2024 року, ОСОБА_3 визнано винною за ч. 1 ст. 125 КК України, та було призначено їй покарання з урахування ст. 71 КК України у виді 240 годин громадських робіт, яке на сьогоднішній день не відбуте у повному обсязі, що підтверджується відповіддю Чечелівського районного відділу філії ДУ "Центр пробації" в Дніпропетровській області №21/40/4082-24 від 13.12.2024.

Дане кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.125 КК України обвинувачена вчинила 17.11.2024, тобто після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання за попереднім вироком.

Відповідно до правового висновку щодо правозастосування, який міститься в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 червня 2020 року (справа №766/39/17) при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили:

а) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст.70 КК (за сукупністю злочинів);

б) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст.71 КК (за сукупністю вироків).

Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком (ч.4 ст.71 КК України). Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Отже, положення ч. 3 ст. 72 КК України не тільки не виключають можливості застосування положень ст.71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування. У той же час ч. 3 ст. 72 КК України передбачає не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 20.01.2022 у справі №686/3226/20.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_3 за ч. 1 ст.125 КК України покарання у вигляді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання призначеного даним вироком, повністю приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2024 року у виді громадських робіт строком на 240 годин,та призначити остаточне покарання у вигляді 240 годин громадських робіт та штрафу у розмірі 680 гривень, який відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України слід виконувати самостійно.

Цивільний позов не заявлений.

Арешт на майно не накладався.

Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.

Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів визначити на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 368, 370, 371, 373-376, 381, 382 КПК України

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень.

На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного даним вироком, повністю приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 серпня 2024 року у виді громадських робіт строком 240 годин та призначити остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень та 240 годин громадських робіт.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу в дохід держави виконувати самостійно.

Речові докази:

- DVD-R диск з відеоматеріалами з технічних засобів для відео фіксації, стосовно обставин подій, що мали місце 17.11.2024 за період часу з 17 год 15 хв до 17 год 30 хв, у приміщенні супермаркету «Варус-11» за адресою: м. Дніпро, вул. Європейська, 1 Д. - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом 30 днів з дня отримання копії судового рішення відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення направити учасникам кримінального провадження.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1