Справа № 278/601/25
В И Р О К

Іменем України

01 квітня 2025 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сколобів Червоноармійського району Житомирської області, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, працюючого машиністом котельні Станишівського ліцею Станишівської сільської ради, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК),

в с т а н о в и в:

09 грудня 2024 року близько 07 год. 30 хв. водій ОСОБА_4 в задовільних умовах дорожнього руху та в умовах достатньої видимості керував технічно справним автомобілем марки «Кіа Sorento», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », та рухався ним у крайній правій смузі проїзної частини автодороги Р-18 «Житомир-Сквира», зі сторони вул. Корольова в напрямку вул. Шевченка в с. Станишівка Житомирського району та області.

Рухаючись у вказаний день, час та місці зазначеним транспортним засобом, водій ОСОБА_4 в порушення вимог пунктів 2.3.6), 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР), наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований на вищевказаній автодорозі та позначений дорожніми знаками 5.38.1, 5.38.2 «Пішохідний перехід» і горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР, на якому перебував пішохід, проявив безпечність і неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не зменшив швидкість та в подальшому не зупинив свій транспортний засіб перед пішохідним переходом для надання переваги в русі пішоходу, не врахував дорожню обстановку та при виникненні небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, щоб дати дорогу пішоходу, для якого була створена небезпека, внаслідок чого передньою частиною автомобіля марки «Кіа Sorento», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка перетинала проїзну частину вказаної автодороги в межах нерегульованого пішохідного переходу зліва направо відносно напрямку руху транспортного засобу.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої поєднаної травми тіла.

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог пункту 18.1 ПДР знаходиться у причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому діянні визнав повністю, підтвердив вищенаведені обставини, у вчиненому кається.

Беручи до уваги, що фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорювалися, суд на підставі ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) визнав їх встановленими в судовому засіданні та вважав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, обмежившись допитом обвинуваченого.

Таким чином суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного діяння доведена, і кваліфікує його за ч. 2 ст. 286 КК як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження.

При призначенні покарання відповідно до ст. 65 КК суд враховує, що кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим, є неумисним тяжким злочином проти безпеки руху, внаслідок якого одній особі було спричинено тяжкі тілесні ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_4 не судимий, неодружений, за місцем роботи та проживання характеризується виключно позитивно.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують йому покарання, не встановлено.

Враховуючи безальтернативний характер санкції ч. 2 ст. 286 КК щодо виду основного покарання, суд призначає обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі. Однак, беручи до уваги відсутність обтяжуючих та наявність двох пом`якшуючих покарання обставин, позицію прокурора та потерпілої, яка просила не позбавляти волі обвинуваченого, суд з урахуванням особи обвинуваченого вважає, що останній не є суспільно небезпечним, і його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому на підставі ст. 75 КК звільняє його від відбування основного покарання з випробуванням.

Разом із цим, враховуючи, що обвинувачений допустив грубе порушення ПДР, які зобов`язують водіїв приділяти особливу увагу пішоходам (п. 1.7 ПДР), збивши пішохода на пішохідному переході в населеному пункті, спричинивши потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, суд вважає за необхідне призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. При цьому суд відкидає доводи сторони захисту про необхідність залишення обвинуваченому цього права, оскільки характер роботи обвинуваченого (машиніст котельні) не передбачає обов`язкової наявності такого права і це право не є джерелом доходів його сім`ї.

Цивільний позов не пред`явлено.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, підлягають стягненню з обвинуваченого.

Речовий доказ транспортний засіб підлягає залишенню в розпорядженні власника.

Підстав для обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу не вбачається.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки.

На підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням протягом одного року шести місяців іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 5571 (п`ять тисяч п`ятсот сімдесят одна) грн 30 коп. судових витрат на залучення експертів при проведенні експертиз.

Речовий доказ автомобіль марки «Кіа Sorento», реєстраційний номер « НОМЕР_1 » залишити в розпорядженні власника.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з дня його отримання. Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися, і дослідження яких визнано судом недоцільним.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому і прокурору. Захисник та потерпіла мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1