УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року

м. Київ

справа № 681/565/23

провадження № 51-869 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 14 травня 2024 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 05 грудня 2024 року щодо останнього,

установив:

Вироком Полонського районного суду Хмельницької області від 14 травня 2024 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Хмельницький, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 75, 104 КК України, звільнено засудженого ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1 та п. 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України.

Також цим вироком вирішено цивільні позови потерпілого ОСОБА_6 до засудженого ОСОБА_5 , законного представника ОСОБА_7 та Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ). Частково задоволені цивільні позови та стягнуто з МТСБУ на користь потерпілого ОСОБА_6 витрати за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 15 277 грн, відшкодування моральної шкоди у розмірі 764 грн. Стягнуто із законного представника ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_6 відшкодування моральної шкоди у розмірі 80 000 грн.

Крім того, цим вироком, суд вирішив питання щодо речових доказів і процесуальних витрат у провадженні.

Зокрема, мотоцикл марки «Loncin» моделі «LX 250GY-3» (реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 ), на який накладено арешт відповідно до рішення слідчого судді від 10 листопада 2022 року, залишив під арештом для забезпечення виплат за цивільним позовом.

Також стягнув із законного представника засудженого - ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 05 грудня 2024 року, за результатами апеляційного розгляду, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишено без задоволення, апеляційну скаргу представника МТСБУ - ОСОБА_9 задоволено частково. Скасовано вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову про стягнення з МТСБУ на користь потерпілого ОСОБА_6 моральної шкоди та відмовлено останньому в задоволенні цивільного позову в цій частині.

В іншій частині апеляційний суд залишив вирок без змін.

Відповідно до змісту оскаржуваних судових рішень та встановлених судом першої інстанції обставин неповнолітнього ОСОБА_5 визнано винуватим за те, що він, 03 листопада 2022 року, приблизно о 18:00, керуючи, без посвідчення водія мотоциклом марки «Loncin» моделі «LX250GY-3» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), який належить ОСОБА_10 , по вул. Ходякова в м. Полонне Шепетівського району Хмельницької області, рухаючись зі сторони вул. Привокзальна в напрямку вул. Лесі Українки, зі швидкістю приблизно 50 км/год, порушуючи вимоги п.п. 1.5, 1.7, 2.3 (б), 12.2, 12.3, Правил дорожнього руху, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, щоб постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, відповідно не зреагував на її зміну, не врахував дорожньої обстановки у вигляді погіршення умов видимості елементів дороги внаслідок темної пори доби, не обрав безпечної швидкості руху щоб мати змогу зупинити транспортний засіб в межах видимості дороги, не зменшив швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку його руху та при якій можливо виявити перешкоду і зупинитися.

Внаслідок таких дій, допустив наїзд передньою правою частиною керованого ним мотоцикла на задню ліву частину велосипеда марки «Україна» під керуванням потерпілого ОСОБА_6 , який рухався попереду у попутному напрямку відносно руху мотоцикла. У зв`язку з чим потерпілий ОСОБА_6 отримав, зокрема, тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент спричинення чи такі, що в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю у вигляді поєднаної політравми, а саме: закритої черепно-мозкової травми із забоєм речовини головного мозку, крововиливів під м`яку мозкову оболонку, набряку головного мозку, перелому кісток носа, закритої тупої травми живота із розривом та гематомою селезінки, гемоперитонеума.

Допущенні засудженим ОСОБА_5 зазначені порушення Правил дорожнього руху, перебували у прямому причинному зв`язку із скоєнням дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) та є наслідками у вигляді заподіяних потерпілому ОСОБА_6 вказаних тілесних ушкоджень.

Суд першої інстанції кваліфікував вказані дії засудженого за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність через помилкову, на його думку, кваліфікацію дій засудженого, та вказуючи на порушення судом апеляційної інстанції вимог матеріального права в частині залишення вимог сторони захисту в частині вирішення цивільно-правової відповідальності засудженого, порушує питання про перегляд оскаржуваних судових рішень у касаційному порядку.

Водночас, оспорюючи правову кваліфікацію дій засудженого, захисник вказує про: недоведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, неправильну, на його думку, оцінку доказів, а саме: висновків експертів № СЕ-19/123-23/3072-ІТ від 23.03.2023 та № 373 від 25.01.2023.

Посилається на порушення вимог ст. 22 КПК України, вказуючи, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту щодо проведення додаткової автомеханічної експертизи та зазначає про порушення, на його думку, вимог ст. 290 КПК України через те, що на стадії досудового розслідування стороні захисту не були відкриті медичні картки потерпілого ОСОБА_6 .

Вважає, що суд апеляційної інстанції порушив вимоги ст. 404 КПК України, відмовивши стороні захисту у повторному дослідженні доказів щодо отримання потерпілим тяжких тілесних ушкоджень унаслідок ДТП, оскільки, на його думку, не було належним чином доведено, що зазначені тілесні ушкодження спричинені саме внаслідок цієї пригоди.

Крім того, посилаючись на ст. 1180 ЦК України, зазначає, що оскільки засуджений на час розгляду апеляційної скарги досяг повноліття, суд апеляційний мав би залишити цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до законного представника засудженого - ОСОБА_7 без розгляду.

Також зазначає про порушення судом апеляційної інстанції вимог 419 КПК України.

Між іншим, захисник оскаржує рішення суду першої інстанції щодо речових доказів, залишене апеляційним судом без змін, а саме мотоцикл марки «Loncin» моделі «LX250GY-3» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), на який накладено арешт рішенням слідчого судді від 10 листопада 2022 року та який вироком залишений під арештом для забезпечення виплат за цивільним позовом.

Захисник вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_5 , безпідставно вирішив залишити під арештом вказаний речовий доказ, не врахувавши, що власником цього майна є третя особа - ОСОБА_10 .

Проте, зазначені доводи захисника щодо рішення суду першої інстанції стосовно цього речового доказу не можуть бути предметом розгляду за касаційною скаргою захисника з підстав п. 1 ч. 1 ст. 425 КПК України, оскільки вказані вимоги можуть стосуватися прав третьої особи, яка не оскаржує судові рішення.

Перевіривши касаційну скаргу захисника, у частині що стосується інтересів засудженого та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження, з наведених у ній мотивів, з огляду на таке.

За змістом касаційної скарги захисник посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і вказує про порушення апеляційним судом матеріального права при залишенні без змін рішення суду першої інстанції в частині цивільного позову.

За результатами касаційного розгляду просить повністю скасувати вирок суду першої інстанції, частково - ухвалу апеляційного суду, у частині цивільного позову до страховика МТСБУ - залишити ухвалу суду апеляційної інстанції без змін, та одночасно просить призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Вказані вимоги захисника до суду касаційної інстанції не узгоджуються із повноваженнями суду касаційної інстанції, передбаченими ст. 436 КПК України, тому колегія суддів доходить висновку, що захисник фактично оскаржує вирок суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, оцінки доказів судом першої інстанції та в частині залишення апеляційним судом без зміни рішення суду першої інстанції щодо вказаного цивільного позову.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Отже наведені захисником у скарзі обставини належать до предмету перевірки суду апеляційної інстанції в межах вимог апеляційних скарг.

Так, відповідно до змісту оскаржуваної ухвали Хмельницького апеляційного суду, в апеляційному порядку вирок оскаржувався адвокатом ОСОБА_8 в інтересах засудженого та представником МТСБУ - ОСОБА_9 .

За результатами апеляційного розгляду суд частково задовольнив вимоги представника МТСБУ та скасував вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову про стягнення з МТСБУ на користь потерпілого ОСОБА_6 моральної шкоди і відмовив потерпілому ОСОБА_6 у задоволенні цивільного позову про стягнення на його користь з МТСБУ моральної шкоди у розмірі 764 грн.

Одночасно з цим, апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який просив вирок суду змінити та виключити з вироку висновок експерта №СЕ-19/123-23/3072-ІТ від 23.03.2023, оскільки вважав, що методики, якими користувався експерт, зняті з реєстрації Міністерства Юстиції України 28 січня 2023 року, а тому, на його думку, він не мав юридичних підстав на них посилатися, у зв`язку з цим, вважав цей доказ недопустимим. Також вказував, що стороною обвинувачення не доведено, що потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми живота із розривом та гематомою селезінки та гемоперитонеум саме внаслідок ДТП. Крім того, посилався на ст. 22 КПК України, зазначав, що судом, на його думку, безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про проведення додаткової автотехнічної експертизи. Зокрема, вказував на порушення ст. 290 КПК України через те, що на досудовому розслідуванні, стороні захисту не відкривалися медичні картки потерпілого.

Крім того, сторона захисту просила апеляційний суд змінити вирок в частині вирішення цивільного позову, шляхом стягнення із засудженого на користь потерпілого - 80 000 гривень в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, з підстав того, що на час апеляційного оскарження засуджений вже досяг повноліття.

Тобто доводи захисника апеляційної скарги ОСОБА_8 є аналогічними, наведеним у касаційній скарзі доводам захисника ОСОБА_4 .

За результатами перевірки доводів апеляційної скарги ОСОБА_8 суд дійшов висновку про їх безпідставність та навів в ухвалі мотиви їх спростування.

Залишаючи апеляційну скаргу захисника без задоволення апеляційний суд зазначив, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, які суд належно оцінив у відповідності до вимог ст. 94 КПК України та надав правильну правову оцінку діям неповнолітнього засудженого, кваліфікувавши вчинене ним за ч. 2 ст. 286 КК України.

Також апеляційний суд перевірив посилання захисника на недопустимість певних доказів, визнавши їх необґрунтованими та зазначив в ухвалі мотиви їх відхилення.

На спростування доводів захисника щодо методики проведення досліджень експертом та наявності певних недоліків і неузгодженостей у висновку № СЕ-19/123-23/3072-ІТ від 23.03.2023, через які захисник вважав цей доказ недопустимим, апеляційний суд навів пояснення експерта ОСОБА_11 , отримані судом першої інстанції.

Вказаний експерт проводив інженерно-транспортну експертизу обставин і механізму ДТП та надав відповідний експертний висновок і пояснив у суді першої інстанції, що зазначення методик, які втратили чинність є механічною помилкою. Внаслідок чого судом було призначено повторну судову автотехнічну експертизу №СЕ-19/123-23/13328-ІТ від 31.01.2024. Дані цієї експертизи повністю узгоджувалися з висновком експерта, а тому суд визнав такий висновок експерта належним, достатнім та допустимим у відповідності до вимог ст. 84-86 КПК України, з чим погодився суд апеляційної інстанції.

Щодо доводів захисника ОСОБА_4 стосовно відмови судом першої інстанції в задоволенні клопотання сторони захисту про проведення додаткової автотехнічної експертизи, що, на думку захисника, є порушенням принципу змагальності сторін, колегія суддів касаційного суду зазначає наступне.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень, під час здійснення судового провадження, Полонський районний суд, керуючись ст. 332 КПК України, розглянув клопотання захисника ОСОБА_8 про призначення судової інженерно-транспортної експертизи та ухвалою від 01 грудня 2023 року частково задовольнив вимоги сторони захисту і призначив повторну, (вище згадану) судово автотехнічну експертизу - №СЕ-19/123-23/13328-ІТ від 31.01.2024. Далі, під час здійснення судового провадження, захисник ОСОБА_8 заявив клопотання про призначення додаткової судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи. Суд також розглянув зазначене клопотання захисника та своєю ухвалою мотивовано відмовив з підстав недоведеності захисником необхідності проведення додаткової експертизи.

З огляду на зазначене, доводи захисника про порушення судом вимог ст. 22 КПК України колегія суддів касаційного суду вважає безпідставними, оскільки суд створив необхідні умови для реалізації сторонню захисту своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Зокрема апеляційний суд розглянув доводи захисника про необхідність виключення із вироку певних тілесних ушкоджень за тяжким ступенем тяжкості, отриманих потерпілим ОСОБА_6 та, відхиляючи їх вказав, що наявність цих тілесних ушкоджень підтверджена даними висновку експерта № 373 від 25.01.2023, які були виявлені саме після ДТП, тому підстав для виключення цих даних із вироку апеляційний суд не знайшов.

Крім того, перевірив доводи захисника щодо ненадання доступу до медичних карток потерпілого ОСОБА_6 та залишаючи їх без задоволення, врахував висновок Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 27 січня 2020 року (справа № 754/14281/17), відповідно до якого відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, невідкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст. 412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом й скасування на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК судових рішень, якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку, і згадана сторона не клопотала про надання доступу до медичних документів або при здійсненні судового чи апеляційного провадження їй було забезпечено можливість реалізувати право на ознайомлення з такими документами.

Отже, суд апеляційної інстанції, керуючись положеннями ч. 3 ст. 404 КПК України, яка визначає право суду апеляційної інстанції, зокрема, на повторне дослідження обставин кримінального провадження, дослідивши матеріали стосовно доводів наведених в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 , не встановив порушень на які наголошував захисник у скарзі та мотивовано відмовив у задоволенні його вимог.

Доводи захисника у касаційній скарзі про те, що, апеляційний суд мав би залишити цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до законного представника засудженого - ОСОБА_7 без розгляду, оскільки засуджений на час розгляду апеляційної скарги досяг повноліття, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Фактично аналогічні доводи захисника ОСОБА_8 були предметом розгляду суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини - ст. 1180 ЦК України.

Відхиляючи доводи захисника, апеляційний суд, зазначив, що за встановлених судом першої інстанції обставин, неповнолітній ОСОБА_5 не працює, навчається на другому курсі «Полонського агропромислового центру професійної освіти», не має власного заробітку чи постійного джерела доходів, а також немає майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, тому суд першої інстанції стягнув завдану засудженим шкоду із його законного представника - (матері) ОСОБА_7 , погодившись із рішенням суду першої інстанції у цій частині вирішення цивільного позову і підстав для зміни вироку і задоволення вимог сторони захисту не знайшов.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Ухвала Хмельницького апеляційного суду від 05 грудня 2024 року відповідає вимогам ст. 419 КПК України, підстав для відкриття касаційного провадження, з наведених у скарзі доводів, колегія суддів Касаційного кримінального суду не вбачає.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 14 травня 2024 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 05 грудня 2024 року щодо останнього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3