ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2025 року місто Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участі:

секретарів судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Фастові кримінальне провадження № 0003534 від 14.12.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фастів Київської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, за наступних обставин.

Так, 14.12.2023 близько 19 години 31 хвилин, водій ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Ford Sierra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автомобільній дорозі вулиці Соборна в місті Фастів Фастівського району Київської області, в напрямку центру міста Фастів, не бувуважним під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою, проявив необережність у виді кримінальної протиправної самовпевненості, в порушення вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі- Правила дорожнього руху України), відповідно до якого «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»,не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого біля будинку № 20 даної вулиці, не впорався з керуванням автомобіля марки «Ford Sierra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка стояла на проїзній частині даної дороги.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому обох кісток правої гомілки в середній третині, який відноситься до категорії тілесних ушкоджень тяжкого ступеня тяжкості за критерієм як небезпечні для життя.

В діях водія автомобіля марки «Ford Sierra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку із настанням події дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння потерпілій ОСОБА_6 вищезазначених тілесних ушкоджень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті та пояснив суду, що повертався ввечері 14 .12..2023 року близько 19 год 30 хв після важкого робочого дня із Києва. На Привокзаллі недостатньо прогрів автомобіль марки Форд Сієра , так як переднє лобове скло було запотівши., та почав рух. Проїхав кілька світлофорів та на третьому світлофорі його засліпило, він задивився на світлофор та скоїв наїзд на пішохода, однак не зрозумів цього, оскільки ледь відчув несильний удар, та поїхав далі додому. Вдома ліг відпочивати, а близько 22 год приїхала поліція та повідомила, що він наїхав на пішохода, яка знаходилась на проїжджій частині біля світлофора за 10-15 м за пішохідним переходом.. Того ж вечора його затримали та відпустили наступного вечора. У скоєному щиро розкаявся, повністю відшкодував потерпілій завдані збитки, просив суворо не карати та не позбавляти права керування транспортним засобом.

З наведеного вище видно, що показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту пред`явленого обвинувачення та обставин вчинення злочину, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини кримінального правопорушення і судом з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд, роз`яснивши їм положення, за згодою обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 та прокурора провів судовий розгляд із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та роз`яснив про позбавлення права на їх оскарження в апеляційному порядку.

Проаналізувавши викладене вище, суд зазначає наступне.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України повністю знайшла своє підтвердження під час судового розгляду.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно документів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , останній раніше не судимий, одружений, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, син ОСОБА_4 загинув під час виконання обов`язків із захисту Батьківщини, допомагає дружині у догляді за хворими батьками, які проживають за межами Київської області..

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 кримінальне покарання, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України, виходячи з вимог ст. ст. 50 та 65 КК України, враховуючи характер, суспільну небезпечність та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином вчиненим з необережності, обставини, вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який вину визнав у повному обсязі, щиро розповідав про скоєне та розкаявся, його поведінку після вчинення кримінального правопорушення, позицію потерпілої ОСОБА_6 , яка зазначила, що збитки їй відшкодовані, майнових претензії немає, щодо міри покарання покладалась на розсуд суду, обставини, що пом`якшують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими, суд вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

При цьому, суд вважає, що в даному випадку, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_7 , суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування положень ст. 75 КК України і звільнення останнього від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з одночасним покладенням на нього встановлених ст. 76 КК України обов`язків.

На думку суду, таке покарання буде достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід під час судового розгляду до обвинуваченого ОСОБА_7 не застосовувався, клопотань про його обрання не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно стягнути на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати.

Питання речових доказів вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 124, 349, 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами, зарахувавши у строк покарання час затримання з 14.12.2023 по 15.12.2023 року включно.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 ( один ) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обчислювати з дня проголошення вироку 11.03.2025.

Стягнути з ОСОБА_8 судові витрати на залучення експерта у розмірі 3786 (три тисячі сімсот вісімдесят шість) грн. 40 коп. на користь держави за проведення експертизи Київським НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/111-23/68048-ІТ від 29.12.2023;

Стягнути з ОСОБА_8 судові витрати на залучення експерта у розмірі 3786 (три тисячі сімсот вісімдесят шість) грн. 40 коп. на користь держави за проведення експертизи Київським НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/111-23/17917-ІТ від 09.04.2024.

Після набрання вироком законної сили речовий доказ - автомобіль марки «Ford Sierra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_4 - залишити власнику ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - з моменту отримання копії вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_9