Справа № 756/1202/25
Провадження № 1-кс/756/254/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у межах кримінального провадження №0000192, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 січня 2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого частиною 2 статті 307 Кримінального кодексу України.

в с т а н о в и в:

27 січня 2025 року прокурор звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту на майно у межах кримінального провадження №0000192 від 22 січня 2025 року.

Суть клопотання

У клопотанні прокурор просить накласти арешт на майно, а саме на мобільний телефон марки «Iphone XS» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , у якому знаходиться сім-карта з номером мобільного телефону НОМЕР_3 , та який поміщено до спеціального пакету ICR0000931, у вигляді заборони користування, розпоряджання та відчуження.

Позиція сторін кримінального провадження

У судовому засіданні прокурор підтвердив доводи, викладені у клопотанні та просив задовольнити його у повному обсязі. Також надав до матеріалів клопотання протокол огляду речей від 24 січня 2025 року і заяву ОСОБА_4 від 22 січня 2025 року.

Особа, у володінні якої знаходяться речі, що зазначенні у клопотанні, у судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, про місце, день та час розгляду справи повідомлена належним чином.

За таких обставин слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності зазначеної особи.

Заслухавши прокурора та дослідивши клопотання і додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Встановлені обставини

Згідно Витягу від 22 січня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне правопорушення №0000192 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого частиною 2 статті 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 22 січня 2025 року близько о 12 год. 50 хв., за адресою: м. Київ, просп. Оболонський, 2-Т, працівники поліції виявили ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зберігала при собі більше 50 згортків ізоленти із вмістом речовини, схожої на наркотичну, з метою збуту.

Під час затримання ОСОБА_4 вилучено мобільний телефон марки «Iphone XS» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , у якому знаходиться сім-карта з номером мобільного телефону НОМЕР_3 , та який поміщено до спеціального пакету ICR0000931.

Постановою слідчого Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 від 23 січня 2025 року зазначене майно вилучене та визнане речовим доказом у кримінальному провадженні №0000192.

З протоколу огляду речей від 24 січня 2025 року вбачається, що вилучений телефон містить докази вчинення зазначеного кримінального провадження.

У судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами кримінального провадження, що зазначене майно може містити відомості, які можуть мати істотне значення для вказаного кримінального провадження.

Мотиви, з яких слідчий суддя виходить і положення закону, яким керується

Відповідно до статті 2 Кримінально процесуального кодексу України (далі - КПК України) завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати засадам, визначеним статтею 7 КПК України, у тому числі щодо верховенства права, законності, рівності перед законом поваги до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, недоторканність житла чи іншого володіння особи, невтручання у приватне життя, недоторканність права власності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини тощо.

Згідно вимог абзацу другого частини 10 статті 170 КПК України, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 1 статті 131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

У відповідності до частин першої та другої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Пунктом 4 частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 статті 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно з частиною 11 статті 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до пунктів 1-3 частини другої статті 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Як убачається із клопотання про накладення арешту на майно та матеріалів доданих в його обґрунтування, прокурором доведена необхідність арешту вказаного у клопотанні майна, зокрема, вказано перелік і види майна, що належить арештувати та надано документи, які підтверджують право власності на майно.

Згідно з вимогами статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для кримінального провадження, оцінювати чи було вірно органом досудового розслідування визначено кваліфікацію ймовірного кримінального правопорушення, а також ставити під сумнів виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

На підставі викладеного, слідчий суддя вбачає достатньо підстав вважати, що мета забезпечення збереження речових доказів у даному кримінальному провадженні є доведеною прокурором.

Слідчий суддя вважає переконливими доводи прокурора, що незастосування такого обмеження, як арешт, може призвести до знищення та/або пошкодження цього майна, що може суттєво вплинути на дієвість даного кримінального провадження.

Керуючись статтями 2, 7, 98, 131, 132, 170-173, 309, 372, 395 Кримінально процесуального кодексу України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у межах кримінального провадження №0000192, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 січня 2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого частиною 2 статті 307 Кримінального кодексу України.

Накласти арешт на мобільний телефон марки «Iphone XS» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , у якому знаходиться сім-карта з номером мобільного телефону НОМЕР_3 , та який поміщено до спеціального пакету ICR0000931, у вигляді заборони користування, розпоряджання та відчуження.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ ОСОБА_7