єдиний унікальний номер справи 546/6/25
номер провадження 1-кп/546/30/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , прокурорів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 , цивільної позивачки ОСОБА_10 , представника потерпілого та цивільної позивачки адвоката ОСОБА_11 , секретаря судового засідання ОСОБА_12 , вивчивши матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.12.2022 за № 0000920 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Розумівка Запорізького району Запорізької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, працює автослюсарем станції технічного обслуговування ФОП ОСОБА_13 (зі слів обвинуваченого), неодруженого, малолітніх чи неповнолітніх дітей на утриманні немає, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

установив:

Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнаного судом доведеним

25 червня 2024 року близько 15 год. 30 хв. ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «MERCEDES BENZ 190», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі М-03 Київ Харків Довжанський з боку м. Київ у напрямку міста Решетилівка. На 304 му кілометрі вказаної автодороги, поблизу міста Решетилівка Полтавського району, в порушення вимог пунктів 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, водій ОСОБА_4 не врахував дорожню обстановку та дорожні умови, не справився з керуванням та змінив напрямок свого руху ліворуч, виїхав за межі проїзної частини відносно напрямку свого руху, де допустив наїзд на металеве профільне огородження (відбійник), від чого у подальшому його автомобіль занесло у праву сторону, де він допустив зіткнення з автомобілем марки «CITROEN C-ELYSEE», державний номерний знак НОМЕР_2 (державний номерний знак було уточнено у судовому засіданні), що був припаркований на правому узбіччі. Унаслідок удару автомобіль марки «CITROEN C-ELYSEE» відкинуло на автомобіль марки «MAZDA CX-5», державний номерний знак НОМЕР_3 , який задньою частиною знаходився на правому узбіччі, а передньою у кюветі.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди:

потерпілій ОСОБА_14 , яка знаходилася біля передніх правих дверей автомобіля марки «CITROEN C-ELYSEE», державний номерний знак НОМЕР_2 , заподіяні тілесні ушкодження, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, по ознаці небезпеки для життя, як такі що призвели до настання смерті;

потерпілому водію автомобіля марки «CITROEN C-ELYSEE», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_9 , який перебував у кюветі біля автомобіля марки «MAZDA CX-5», державний номерний знак НОМЕР_3 , заподіяні тілесні ушкодження, які кваліфікуються як ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я;

потерпілому водію автомобіля марки «MAZDA CX-5», державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_7 , яка перебувала на передньому пасажирському сидінні автомобіля марки «CITROEN C-ELYSEE», державний номерний знак НОМЕР_2 , заподіяні тілесні ушкодження, які кваліфікуються як ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Причиною дорожньо-транспортної пригоди та наслідків, що настали, є порушення водієм ОСОБА_4 вимог пунктів 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху. Порушення вказаних вимог ПДР водієм ОСОБА_4 з технічної точки зору знаходилися у причинному зв`язку з виникненням дорожньо транспортної пригоди.

ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути дорожньо транспортної події, а саме уникнути зіткнення, для чого у нього не було будь яких перешкод технічного характеру, які б не дозволили йому виконати вимоги вищевказаних норм Правил дорожнього руху.

Своїми діями, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілої ОСОБА_14 , спричинило потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесні ушкодження, ОСОБА_4 учинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.

Позиція учасників кримінального провадження

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні вважав, що у ході розгляду даного провадження було достеменно встановлено, що інкриміноване ОСОБА_4 кримінальне правопорушення вчинено останнім, тому просить суд визнати його винуватим та призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк шість років, початок якого рахувати з моменту фактичного затримання для відбуття строку покарання, та призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Просив обрати обвинуваченому запобіжний захід до набрання вироком законної сили у виді особистого зобов`язання. Також прокурор просив вирішити питання про речові докази у відповідності до статті 100 КПК України, а витрати на залучення експерта покласти на обвинуваченого. Обставин, які пом`якшують покарання у обвинувальному акті не були зазначені, однак, на думку прокурора, в ході судового розгляду було встановлено таку обставину, як щире каяття, обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.Заявлені цивільні позови просив задовольнити у межах заявлених вимог.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю та суду пояснив, що 25 червня 2024 року, у проміжку час з пів на третю до чотирьох годин, він їхав з міста Київ у напрямку міста Запоріжжя зі швидкістю 100 110 км/год. У певний момент його автомобіль занесло у ліву сторону і він зіткнувся з відбійником, після чого втратив свідомість. Прийшов до свідомості він уже у лікарні. У автомобілі він перебував не сам, на передньому пасажирському сидінні перебувала його дівчина - ОСОБА_15 . Транспортний засіб був повністю справний. Зазначив, що у той день було хмарно, однак чи ішов дощ він не пам`ятає. У вчиненому щиро розкаювався, збитки потерпілим він відшкодував. З приводу цивільних позовів зазначив, що цивільним позивачам він повністю відшкодував завдану шкоду.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердив позицію обвинуваченого щодо повного визнання винуватості, та просив призначити покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі із застосуванням 75 КК України. Зазначив, що обвинувачений у вчиненому злочині розкаявся та повністю відшкодував завдану шкоду потерпілим. Також, оскільки обвинувачений сам зазнав тілесних ушкоджень та має проблеми з пересуванням, просив не призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами. Крім того захисник просив урахувати в якості пом`якшуючих обставин щире каяття та повне визнання обвинуваченим провини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відшкодування шкоди.Відмітив, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не притягався не тільки до кримінальної відповідальності, але і до адміністративної також.

Захисник ОСОБА_6 також просив призначити покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі. Зазначив, що злочин, вчинений обвинуваченим, є необережним, обвинувачений у вчиненому злочині розкаявся та повністю відшкодував завдану шкоду потерпілим.. Просив не призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами.З потерпілим ОСОБА_16 він спілкувався через месенджер «Вайбер» і той зазначив, що жодних претензій він до обвинуваченого не має. Крім того ОСОБА_16 сам запитував з приводу допомоги ОСОБА_4

Потерпілий ОСОБА_9 у судовому засіданні повідомив, що 25 червня 2024 року він їхав до «Нової Пошти» у місто Решетилівка. Між населеними пунктами Поділ і Глибока балка його автомобіль обігнав автомобіль марки «Мазда». Ішов дощ, а за Глибокою Балкою він закінчився. Перед містом Решетилівка, де сталася ДТП, з поля ішов струмок води і можливо через це автомобіль Мазда з`їхав у кювет. Він зупинився дещо попереду даного місця пригоди і спустився до цього автомобіля. За кермом була жінка, у якої була пошкоджена нога, яку він потім посадив до свого автомобіля на переднє пасажирське сидіння. Потім почали зупинятися інші автомобілі, хтось викликав швидку. Якийсь чоловік говорив, що треба зняти клему на автомобілі Мазда. Що було після цього він не пам`ятає. Ділянка дороги, де сталася ДТП, була заокруглена, видимість була нормальна. Також потерпілий зазначив, що шкоду йому обвинуваченим було відшкодовано у повному обсязі. Тому просив не призначати ОСОБА_4 покарання, пов`язане з реальним позбавленням волі та не позбавляти права керувати транспортним засобом. Позов до ТДВ СК «Альфа - Гарант» просив задовольнити у повному обсязі.

Цивільний позивач ОСОБА_10 суду пояснила, що вони з чоловіком ОСОБА_9 їхали з села Білоцерківка у напрямку міста Решетилівка. По дорозі вони бачили як їх обігнав автомобіль Мазда, який у подальшому з`їхав у кювет. Вони зупинилися за даним автомобілем та вирішили допомогти. Водійка автомобіля Мазда скаржилася на болі у нозі. Вони посадили її на переднє пасажирське сидіння свого автомобіля. Потім там зупинилося ще декілька автомобілів. Через деякий час вона відчула якесь запаморочення та опинилася у кюветі. Вона побачила свого чоловіка та кинулася до нього. У нього були серйозні травми. Потім приїхала швидка медична допомога. Оскільки вона стояла спиною до того боку, з якого їхав автомобіль ОСОБА_4 , то нічого не бачила та не чула. Також ОСОБА_10 зазначила, що шкоду їй обвинуваченим було відшкодовано у повному обсязі. Просила не призначати покарання, пов`язане з реальним позбавленням волі.

Представник потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_11 підтримав позицію потерпілого та цивільної позивачки, цивільні позови ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до відповідача ОСОБА_4 просив залишити без розгляду, а до ТДВ СК «Альфа - Гарант» - задовольнити у повному обсязі. З приводу призначення покарання не погодився з думкою прокурора, оскільки обвинувачений вину визнав, шкоду відшкодував у повному обсязі, обтяжуючі покарання обставини відсутні. Ураховуючи позиції потерпілих просив призначити обвинуваченому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, а на підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання з іспитовим строком два роки. Додаткове покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами просив обвинуваченому не призначати.

Представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 зазначив, що ОСОБА_7 їхала з міста Києва до міста Дніпро. Під час руху ішов дощ, внаслідок чого її скинуло у кювет. Йому відомо, що люди, які проїжджали мимо, зупинилися та посадили ОСОБА_7 до свого автомобіля на переднє пасажирське сидіння. Після зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_4 на ній була кров та вона попала до лікарні. Цивільний позов ОСОБА_7 не заявлявся. Просив призначити покарання, не пов`язане з реальним позбавленням волі.

Потерпілі ОСОБА_17 та ОСОБА_16 у судові засідання не з`являлися, проте їх представником ОСОБА_18 до суду було надіслано письмові заяви, у яких ОСОБА_17 та ОСОБА_16 зазначили, що довіряють прокурору підтримувати державне обвинувачення, цивільний позов не заявлявся. У питанні призначення покарання для обвинуваченого підтримують прокурора та покладаються на справедливий розсуд суду (а. п. 41, 42).

Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, визнав у повному обсязі. Судом було установлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні сумніви і в суду щодо добровільності позиції обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, потерпілого, заслухавши цивільного позивача, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, розкаявся, жалкує про вчинене. На думку суду, розкаяння обвинуваченого було відвертим, у судовому засіданні він висловлював щирий жаль з приводу наслідків вчиненого злочину. Окрім того обвинуваченим було повністю відшкодовано завдані злочином збитки цивільним позивачам, про що свідчать подані ними у судовому засіданні письмові заяви (а. п. 197, 198). Іншими потерпілими цивільних позовів подано не було. Указані дії свідчать про бажання виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання.

У зв`язку з чим, на думку суду, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

При цьому судом не було встановлено обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 .

Мотиви призначення покарання

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч. 2 ст. 61 Конституції України).

Відповідно до статті 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог статті 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При обранні виду і міри покарання суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину. Також, суд враховує обставини вчинення злочину, те, що обвинувачений порушив одночасно декілька пунктів Правил дорожнього руху, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, стан його здоров`я, який згідно висновку експерта від 19.08.2024 внаслідок ДТП отримав тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя, його молодий вік, наявність обставин, що пом`якшують покарання, як щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, те, що він правдиво розповів про обставини вчиненого кримінального правопорушення, критично відноситься до своїх дій та жалкує про вчинене, відшкодував цивільним позивачам завдані збитки, думку представника потерпілої ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 , цивільного позивача ОСОБА_10 та їх представника ОСОБА_11 , які просила призначити покарання із застосуванням статті 75 КК України. Однак також судом ураховується і думка прокурора, який просив призначити покарання у виді позбавлення волі та думка потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , які у призначенні покарання підтримали прокурора, про що вони зазначили у письмових заявах.

Суд також враховує ту обставину, що ОСОБА_4 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачені ст. 122 КУпАП, що підтверджується листом Управління патрульної поліції у Полтавській області від 0.07.2024 №13756/41/26 - 24 (а. п. 230). При цьому суд зазначає, що не розцінює вказаний доказ як такий, що підтверджує винуватість обвинуваченого, проте враховує його при оцінці особистості обвинуваченого.

Також суд приймає до уваги висновки досудової доповіді, складеної представником персоналу Запорізького районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_19 , відповідно до якої, на думку органу пробації, виправлення ОСОБА_4 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства; виконання покарання можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень (а. п. 179 - 182). Однак суд зазначає, що висновок органу пробації щодо можливості застосування щодо ОСОБА_4 положень ст. 75 КК враховується судом в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК, однак не є вирішальними при прийнятті судом відповідного рішення. До того ж кримінальне правопорушення, передбачене статтею 286 КК України, пов`язана не з антисоціальними рисами обвинуваченого, а з обов`язком водія дотримуватись Правил дорожнього руху.

Враховуючи обставини, які пом`якшують покарання, суд зазначає, що хоча кримінальне правопорушення ОСОБА_4 вчинив з необережності, однак відповідно до ст. 12 КК воно належить до тяжких, і внаслідок таких протиправних дій настала смерть потерпілої ОСОБА_14 , а двоє інших потерпілих отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості. Тяжкі наслідки у виді смерті людини є непоправними і не можуть бути компенсовані відшкодуванням шкоди у матеріальному виразі. Зазначене відповідає позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у справі № 290/669/18 від 16 жовтня 2019 року. Суд не приймає твердження сторони заходу про те, що потерпілий ОСОБА_16 сам пропонував допомогу обвинуваченому ОСОБА_4 , оскільки дане твердження не підтверджене належним чином.

Враховуючи сукупність цих обставин, суд не вбачає підстав для застосування в даному випадку положень ст. 75 КК України та вважає, що з метою виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення нових злочинів йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, який з огляду на санкцію ч. 2 ст. 286 КК України, є мінімальним.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Щодо думки потерпілого ОСОБА_9 , представника потерпілої ОСОБА_8 , цивільного позивача ОСОБА_10 , які просила призначити покарання із застосуванням статті 75 КК України, суд зазначає, що думка перелічених осіб звісно враховується в сукупності з іншими обставинами, однак не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність. Окрім того вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення відноситься до суспільно небезпечних злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, а тому позиція потерпілих у справі щодо покарання, яке має понести винна особа, не є вирішальною.

Щодо призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами суд зазначає наступне.

Санкція частини другої статті 286 КК України надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи.

Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер, відтак питання про доцільність призначення додаткового покарання вирішується з урахуванням обставин конкретної справи, даних про особу винного та інших обставин, які суд при вирішенні такого питання визнає необхідними для постановлення законного, справедливого та достатнього покарання.

Ураховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), що передбачене ч.2 ст.286 КК України, який є тяжким, хоч і необережним, під час керування транспортним засобом обвинувачений допустив порушення Правил дорожнього руху, внаслідок яких загинула потерпіла, а двоє потерпілих отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості, раніше неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП, що є правопорушеннями на транспорті, суд вбачає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк один рік.

Вирішення питання щодо цивільних позовів, заявлених в рамках даного кримінального провадження

У межах даного кримінального провадження були заявлені цивільні позови.

У підготовчому засіданні 06 лютого 2025 року до суду надійшов цивільний позов ОСОБА_10 , представник позивача ОСОБА_11 до ТДВ СК «Альфа - Гарант» та ОСОБА_4 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення (дорожньо транспортної пригоди) та позов ОСОБА_9 , представник позивача ОСОБА_11 , до ТДВ СК «Альфа - Гарант» та ОСОБА_4 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення (дорожньо транспортної пригоди) (а. п. 91- 108, 109 - 133).

Так, відповідно до позову ОСОБА_10 , внаслідок дорожньо транспортної пригоди, яка мала місце 25.06.2024 близько 15 год. 30 хв. ОСОБА_10 , як учаснику даної пригоди, згідно висновку судово медичної експертизи №814 від 29.08.2024 та додаткової судово медичної експертизи №1056 від 27.11.2024, було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани та саден шкіри голови, тулубу, кінцівок, які могли утворитися від дії тупих обмежених предметів, якими могли бути виступаючі частини рухаючогося транспорту і кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Причиною ДТП та наслідків, що настали було порушення водієм ОСОБА_4 пунктів 10.1. та 12.1. ПДР. Унаслідок порушення зазначених пунктів позивачці було завдано моральну та матеріальну шкоду. На час дорожньо транспортної пригоди цивільно правова відповідальність водія ОСОБА_4 була застрахована згідно договору №218893277 страховиком ТДВ СК «Альфа -Гарант». Відповідно до указаного договору ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну складає 160000,00 грн, за шкоду заподіяну здоров`ю 320000,00 грн. При цьому сторона позивачки посилалася на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 19 червня 2019 року в справі №465/4621/16-к, у якій зазначено, що для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону № 1961-IV, не є обов`язковим. Відповідно до виписок з медичних карт амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_10 перебувала на стаціонарному лікуванні КНП «Решетилівська ЦРЛ» та у Полтавській обласній клінічній лікарні ім. М.В. Скліфосовського у період часу з 25.06.2024 по 01.07.2024 (загалом 6 днів). Крім цього, після закінчення стаціонарного лікування, хвора ОСОБА_10 згідно довідки №108 КНП «Великобагачанська ЦРЛ» перебувала на амбулаторному лікуванні у період часу з 01.07.2024 по 05.07.2024 (загалом 5 днів). З урахуванням положень п. 24.2 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мінімальний розмір страхового відшкодування, пов`язаного з лікуванням позивача ОСОБА_10 становить 2933,26 грн (11 днів лікування х 266,66 грн), де 266,66 грн становить 1/30 мінімальної заробітної плати станом на 2024 рік 8000,00 грн. Окрім цього внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, лікування та подальшої реабілітації позивачка потребувала сторонньої допомоги членів своєї родини, що дуже пригнічувало її та негативно відображалося на її психо емоційному стані. Ситуація, у якій опинилася позивачка, спричинила їй сильний фізичний біль, значні та тривалі душевні страждання і призвела до вимушених негативних змін у її житті, пов`язаних з лікуванням, неможливістю займатися звичними справами та відмовитися від подальших планів на життя. Таким чином, позивачці було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у 100000,00 грн. Посилаючись на статтю 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик ТДВ СК «Альфа Гарант» повинна відшкодувати позивачці моральну шкоду у сумі 146,66 грн (5% від виплати за заподіяну шкоду здоров`ю у сумі 2933,23 грн). Решту заподіяної позивачці моральної шкоди у сумі 99853,34 грн повинен відшкодувати заподіювач шкоди ОСОБА_4 .

Посилаючись на викладені обставини, позивачка просила стягнути із ТДВ СК «Альфа Гарант» на її користь 3079,92 грн, як суму відшкодування моральної та матеріальної шкоди, та стягнути із відповідача ОСОБА_4 як відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі 99853,34 грн ( а. п. 89 -93).

Відповідно до позову ОСОБА_9 внаслідок дорожньо транспортної пригоди, яка мала місце 25.06.2024 близько 15 год. 30 хв. водію автомобіля марки «CITROEN C-ELYSEE», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_9 , який перебував у кюветі біля автомобіля марки «MAZDA CX-5», державний номерний знак НОМЕР_3 , заподіяні тілесні ушкодження, у вигляді: закритого перелому лобкової та сідничної кісток праворуч без зміщення, закритого перелому дзьобоподібного відростка правої лопатки, закритого перелому малогомілкової кістки лівої гомілки, закритої черепно мозкової травми, струсу головного мозку, які могли утворитися від дії тупих обмежених предметів, якими могли бути виступаючі частини рухаючогося транспорту і які кваліфікуються як ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я. Причиною ДТП та наслідків, що настали було порушення водієм ОСОБА_4 пунктів 10.1. та 12.1. ПДР. Унаслідок порушення зазначених пунктів позивачу було завдано моральну та матеріальну шкоду, пов`язану з його лікуванням і пошкодженням належного йому автомобіля. На час дорожньо транспортної пригоди цивільно правова відповідальність водія ОСОБА_4 була застрахована згідно договору №218893277 страховиком ТДВ СК «Альфа -Гарант». Відповідно до указаного договору ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну складає 160000,00 грн, за шкоду заподіяну здоров`ю 320000,00 грн. При цьому сторона позивачки посилалася на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 19 червня 2019 року в справі №465/4621/16-к, у якій зазначено, що для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону № 1961-IV, не є обов`язковим. Під час досудового розслідування, з метою визначення розміру матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля марки «CITROEN C-ELYSEE», було отримано висновок транспортно товарознавчої експертизи № СЕ-19/117-24/14409-АВ від 03.09.2024, згідно з яким: 1) розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля CITROEN C-ELYSEE, державний номерний знак НОМЕР_2 , станом на 25.06.2024 складає 276854,84 грн; 2) ринкова вартість автомобіля CITROEN C-ELYSEE, державний номерний знак НОМЕР_2 станом на 25.06.2024 складає 276854,84 грн; 3) вартість автомобіля CITROEN C-ELYSEE, державний номерний знак НОМЕР_2 станом на 25.06.2024 у пошкодженому стані (після ДТП станом на 25.06.2024) складає 78142,81 грн. Окрім цього даним висновком було установлено, що вартість відновлювального ремонту указаного автомобіля складає 410798,65 грн, що є більшим за його ринкову вартість. У зв`язку з цим даний автомобіль є фізично знищеним. Таким чином, власнику автомобіля CITROEN C-ELYSEE ОСОБА_9 має бути сплачене страхове відшкодування у розмірі 160000,00 грн, що становить максимальний ліміт відповідності страховика. Беручи до уваги викладене та положення ст. 1194 ЦК України, відповідач ОСОБА_20 для повного відшкодування має сплатити позивачу ОСОБА_9 різницю між фактичним розміром шкоди у сумі 198000,03 грн та страховою виплатою у розмірі 160000,00 грн, що становить 38000,03 грн.

Позивачу ОСОБА_9 також було заподіяно матеріальну шкоду, пов`язану з його лікуванням від отриманих травм та подальшою реабілітацією, а витрати на його лікування згідно наявних фіскальних чеків, які збереглися, складають 2099,38 грн. Відповідно до виписок з медичних карт амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_9 перебував на стаціонарному лікуванні КНП «Решетилівська ЦРЛ», у Полтавській обласній клінічній лікарні ім. М.В. Скліфосовського та КНП «Великобагачанська ЦРЛ» у період часу з 25.06.2024 по 24.07.2024 (загалом 30 днів). Крім цього, після закінчення стаціонарного лікування хворий ОСОБА_9 , згідно відповіді КНП «Центр ПМСД» Білоцерківської сільської ради Миргородського району Полтавської області, перебував на амбулаторному лікуванні вказаної установи у період часу з 25.07.2024 по 05.09.2024 з видачою листка непрацездатності на 42 календарних дні. З урахуванням положень п. 24.2 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мінімальний розмір страхового відшкодування, пов`язаного з лікуванням позивача ОСОБА_9 становить 19199,52 грн (72 дні лікування х 266,66 грн), де 266,66 грн становить 1/30 мінімальної заробітної плати станом на 2024 рік 8000,00 грн.

Окрім цього внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, лікування та подальшої реабілітації позивач потребував сторонньої допомоги членів своєї родини, що дуже пригнічувало його та негативно відображалося на його психо емоційному стані. Крім того, унаслідок неправомірних та протиправних дій відповідача ОСОБА_4 , в результаті яких належний позивачу автомобіль, на придбання якого йому довелося тривалий час збирати гроші та при цьому економити на самому необхідному, було фізично знищено та безповоротно втрачено. Таким чином його було позбавлено можливості користуватися власним майном за призначенням і це викликало та викликає до теперішнього дня додаткові негативні наслідки. Ситуація, у якій опинився позивач, спричинила йому сильний фізичний біль, значні та тривалі душевні страждання і призвела до вимушених негативних змін у її житті, пов`язаних з лікуванням, неможливістю займатися звичними справами та відмовитися від подальших планів на життя. Загалом, позивачу було завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 150000,00 грн. Посилаючись на статтю 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик ТДВ СК «Альфа Гарант» повинна відшкодувати позивачу моральну шкоду у сумі 959,97 грн (5% від виплати за заподіяну шкоду здоров`ю у сумі 19199,52 грн). Решту заподіяної позивачу моральної шкоди у сумі 149040,03 грн повинен відшкодувати заподіювач шкоди ОСОБА_4 .

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути із ТДВ СК «Альфа Гарант» на його користь 180159,49 грн, як суму відшкодування моральної та матеріальної шкоди та стягнути із відповідача ОСОБА_4 187040,06 грн, як суму відшкодування моральної та матеріальної шкоди (а. п. 109 - 112).

У судовому засіданні 24 березня 2025 року цивільними позивачами ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було подано заяви про залишення без розгляду цивільних позовів у частині вимог до ОСОБА_4 у зв`язку із добровільним відшкодуванням завданих збитків (а. п. 197, 198).

Відповідно до частини 5 статті 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

При цьому суд не перевіряє підстави подання заяви про залишення позову без розгляду.

З урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що заяви цивільних позивачів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про залишення позову до ОСОБА_4 без розгляду слід задовольнити.

Представник цивільного відповідача ТДВ СК «Альфа Гарант» у судове засідання не з`явився, копії позовних заяв з додатками цивільний позивач отримав 17.02.2025 (а. п. 175).

Про дату, час та місце проведення судового засідання, призначеного на 24 березня 2025 року, повідомлений належним чином (а. п. 189), однак відзиву, заяв чи клопотань від цивільного відповідача до суду не надходило.

За таких обставин, суд вважає за можливе проведення судового засідання за відсутності представника цивільного відповідача.

Суд, вивчивши доводи цивільних позивачів, доходить наступних висновків.

Згідно з положеннями частини 2 статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Щодо цивільного позову потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_9 до ТДВ СК «Альфа - Гарант» про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення суд зазначає наступне.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем було подано докази.

Так, відповідно до перевірки чинності полісу внутрішнього страхування поліс № 218893277 станом на день дорожньо транспортної пригоди, яка сталася 25 червня 2024 року, був діючий, поліс був виданий страховиком ТДВ СК «Альфа Гарант», забезпечено транспортний засібMERCEDES BENZ 190, державний номерний знак НОМЕР_1 (а. п. 113).

Власником транспортного засобу CITROEN C-ELYSEE, державний номерний знак НОМЕР_2 , є ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а. п. 116).

Відповідно до висновку експерта від 03.09.2024 № СЕ-19/117-24/14409-АВ за результатами проведеної судової транспортно товарознавчої експертизи: 1) розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля CITROEN C-ELYSEE, державний номерний знак НОМЕР_2 , станом на 25.06.2024 складає 276854,84 грн; 2) ринкова вартість автомобіля CITROEN C-ELYSEE, державний номерний знак НОМЕР_2 станом на 25.06.2024 складає 276854,84 грн; 3) вартість автомобіля CITROEN C-ELYSEE, державний номерний знак НОМЕР_2 , станом на 25.06.2024 у пошкодженому стані (після ДТП станом на 25.06.2024) складає 78142,81 грн (а. п. 117 126). Згідно даного ж висновку експерта вартість відновлювального ремонту указаного автомобіля становить 410798,65 грн.

Відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_9 перебував на стаціонарному лікуванні КНП «Решетилівська ЦРЛ» з 25.06.2024 по 26.06.2024 (а. п. 127).

Згідно виписки №22615 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_9 у зв`язку з отриманими 25.06.2024 внаслідок ДТП травмами, а саме: закритий перелом лобкової та сідничної кісток праворуч без зміщення, закритий перелом дзьобоподібного відростка правої лопатки, закритий перелом малогомілкової кістки лівої гомілки, закрита черепно мозкова травма, струс головного мозку, перебував на лікуванні у Полтавській обласній клінічній лікарні ім. М.В. Скліфосовського з 26.06.2024 по 01.07.2024 (а. п. 128).

Відповідно до виписки №1834 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_9 перебував на стаціонарному лікуванні КНП «Великобагачанська ЦРЛ» Великобагачанської селищної ради з 01.07.2024 по 24.07.2024 (а. п. 129).

Згідно відповіді КНП «Центр первинної медико санітарної допомоги» білоцерківської сільської ради Миргородського району Полтавської області від 14.01.2025 №9 адвокату ОСОБА_21 ОСОБА_9 дійсно перебував на амбулаторному лікуванні вказаної установи з 25.07.2024 по 05.09.2024 (43 календарні дні). Листок непрацездатності ОСОБА_9 було видано з 26 липня 2024 року по 05 вересня 2024 року (42 календарних дні) (а. п. 131).

Крім того позивачем було додано копії фіскальних чеків щодо придбання лікарських препаратів, а саме: на суму 298,50 грн від 03.07.2024, на суму 1042,008 грн від 01.07.2024, на суму 58,80 грн від 02.07.2024 та на суму 700,00 грн від 28.06.2024, а всього на суму 2099,38 грн (а. п. 132, 133).

У свою чергу позивач посилався на положення п. 24.2 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо мінімального розміру страхового відшкодування, пов`язаного з лікуванням.

За правилами статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV), який був чинним на час дорожньо - транспортної пригоди, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно пункту 24.1 статті 24 цього Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів (пункт 24.2 статті 24 Закону № 1961-IV).

Судом на підставі належних і допустимих доказів було установлено перебування потерпілого ОСОБА_9 на лікуванні з 25 червня 2024 по 26 червня 2024 року, з 26 червня 2024 по 01 липня 2024 року, з 01 липня 2024 року по 24 липня 2024 року, що разом складає 30 днів, та з 26 липня 2024 року по 05 вересня 2024 року (42 календарні дні), а загалом - 72 дні.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» у 2024 році мінімальну заробітну плату установлено у місячному розмірі: з 1 січня - 7100 гривень, з 1 квітня - 8000 гривень. З огляду на дату вчинення кримінального правопорушення 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі від 8000,00 грн становить 266,67 грн.

Ураховуючи викладене, мінімальний розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого ОСОБА_9 має становити 19200,24 грн (266,67 грн * 72 дні).

Відповідно до пункту 24.3 статті 24 Закону № 1961-IV якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Ураховуючи, що позивачем документально підтверджено розмір витрат на лікування на суму, яка є меншою за мінімальний розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням, то до стягнення із страховика у відповідності до пункту 24.2 статті 24 Закону № 1961-IV мало підлягати відшкодування на суму 19200,24 грн.

Відповідно до частини 2 статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Тобто, з огляду на те, що позивач просив стягнути із страховика страхову виплату на відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням позивача у сумі 19199,52 грн, то саме у такому розмірі позов підлягає до задоволення.

Щодо відшкодування матеріальної шкоди суд зазначає наступне.

Як було зазначено вище, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу MERCEDES BENZ 190, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував на момент ДТП, обвинувачений ОСОБА_4 , була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 218893277 у страховика ТДВ СК «Альфа Гарант» (а. п. 113). Даної обставини цивільний відповідач ТДВ СК «Альфа Гарант» не оспорював.

Проте копії самого полісу матеріали провадження не містять.

Позивачем у позові зазначалося, що ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну складає 160000,00 грн, за шкоду заподіяну здоров`ю 320000,00 грн.

Незважаючи на відсутність полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, суд погоджується з зазначеними розмірами страхових сум, оскільки відповідно до постанови Правління Національного банку України від 30.05.2022 №109 «Про розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка була чинною на момент ДТП, було затверджено розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цією постановою: 1) за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 160000 гривень на одного потерпілого; 2) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, у розмірі 320000 гривень на одного потерпілого. Дана постанова набрала чинності з 01 липня 2022 року.

При цьому суд звертає увагу, що відповідно до статті 12 Закону № 1961-IV розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується.

За відсутності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності суд позбавлений можливості визначити розмір франшизи, який міг бути встановлений при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Однак на думку суду, дана обставина не може бути підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині у повному обсязі.

Між тим, з метою недопущення безпідставного покладення на відповідача страхового відшкодування у розмірі вищому, ніж узгоджено сторонами договору у разі встановлення франшизи, суд уважає, що за таких обставин розрахунок суми страхового відшкодування за майнову шкоду слід проводити з урахуванням франшизи у максимальному розмірі, тобто 2 відсотки від страхової суми, що відповідно становитиме 3200,00 грн від страхової суми 160000,00 грн.

Відповідно до висновку експерта від 03.09.2024 № СЕ-19/117-24/14409-АВ за результатами проведеної судової транспортно товарознавчої експертизи вартість відновлювального ремонту автомобіля CITROEN C-ELYSEE, державний номерний знак НОМЕР_2 , станом на 25.06.2024, становить 410798,65 грн що є більшим, ніж ринкова вартість автомобіля CITROEN C-ELYSEE, державний номерний знак НОМЕР_2 станом на 25.06.2024, яка складає 276854,84 грн. У свою чергу вартість даного автомобіля у пошкодженому стані (після ДТП станом на 25.06.2024) складає 78142,81 грн.

Тобто, різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди становить 198 712,03 грн (276854,84 грн 78142,81 грн).

Стаття 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає порядок відшкодування шкоди, пов`язаної із фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до норм наведеної статті транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

У судовому засіданні цивільний позивач та його представник з урахуванням висновку експерта просили стягнути з відповідача ТДВ СК «Альфа Гарант» 160000,00 грн, що становить максимальний ліміт відповідності страховика, а різницю між фактичним розміром шкоди у сумі 198000,03 грн (як зазначено у позові) та страховою виплатою у розмірі 160000,00 грн, що становить 38000,03 грн має сплатити відповідач ОСОБА_20 .

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Отже, ураховуючи, що ліміт цивільно-правової відповідальності ТДВ СК «Альфа Гарант» за шкоду, завдану майну, становить 160 000 грн, з яких франшиза за відсутності поліса визначена судом у максимальному розмірі 3200,00 грн становить, суд вважає за можливе стягнути з відповідача ТДВ СК «Альфа Гарант» на користь позивача ОСОБА_9 156800,00 грн (160000,00 грн 3200 грн) за шкоду, завдану майну потерпілого.

Відповідно решту присудженої судом матеріальної шкоди у розмірі 41 912,03 грн (198 712,03 грн 156800,00 грн) слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 .

Однак, як було зазначено, позов ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_4 було залишено без розгляду.

Щодо стягнення з відповідача ТДВ СК «Альфа Гарант» на користь цивільного позивача ОСОБА_9 моральної шкоди суд зазначає наступне.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року - під морально шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних страждань, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як убачається з долучених позивачем доказів, в результаті вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, потерпілому ОСОБА_9 було завдано середньої тяжкості тілесне ушкодження у вигляді: закритого перелому лобкової та сідничної кісток праворуч без зміщення, закритого перелому дзьобоподібного відростка правої лопатки, закритого перелому малогомілкової кістки лівої гомілки, закритої черепно мозкової травми, струсу головного мозку, які кваліфікуються як ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

У зв`язку з отриманими травмами ОСОБА_9 перебував на лікуванні загальною тривалістю 72 дні. Зазначені обставини призвели також до тривалої непрацездатності ОСОБА_9 .

Ураховуючи характер та обсяг фізичних та душевних страждань, яких зазнав ОСОБА_9 , характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що завдана ОСОБА_4 моральна шкода підлягає відшкодуванню в сумі 100 000 гривень. Вказана сума буде обґрунтованою компенсацією потерпілому за спричинену йому моральну шкоду.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю (стаття 26-1 цього закону)

Верховний Суд у постанові від 04 жовтня 2023 року у справі №755/62/21 зазначив, що положеннями статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежується розмір виплати моральної шкоди страховиком п`ятьма відсотками від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, що нерозривно пов`язує питання визначення ліміту відповідальності страховика за відшкодування моральної шкоди з належним визначенням суми відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної здоров`ю, адже саме з цієї суми вираховуються указаний вище п`ятивідсотковий ліміт.

Ураховуючи те, що невідшкодована матеріальна шкода, заподіяна здоров`ю потерпілого ОСОБА_9 , у відповідності до пункту 24.2 статті 24 Закону № 1961-IV становить 19199,52 грн, то сума ліміту відповідальності страховика за моральну шкоду буде становити п`ять відсотків від цієї суми, що відповідно становитиме 959,97 грн.

Відповідно решту присудженої судом моральної шкоди у розмірі 99040,02 грн (100000,00 грн 959,98 грн) слід було б стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 .

Таким чином із відповідача ТДВ СК «Альфа Гарант» на користь цивільного позивача ОСОБА_9 слід стягнути у якості відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням - 19199,52 грн, за шкоду, завдану майну потерпілого - 156800,00 грн та 959,97 грн у якості відшкодування моральної шкоди, що загалом становить 176959,49 грн.

Отже, позов ОСОБА_9 до відповідача ТДВ СК «Альфа Гарант» слід задовольнити частково.

Щодо цивільного позову цивільної позивачки ОСОБА_10 до ТДВ СК «Альфа - Гарант» про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення суд зазначає наступне.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем було подано докази.

Відповідно до перевірки чинності полісу внутрішнього страхування Поліс № 218893277 станом на день дорожньо транспортної пригоди, яка сталася 25 червня 2024 року, був діючий, поліс був виданий страховиком ТДВ СК «Альфа Гарант», забезпечено транспортний засібMERCEDES BENZ 190, державний номерний знак НОМЕР_1 (а. п. 94).

Згідно копії свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_4 № прізвище, ім`я, по батькові ОСОБА_22 після реєстрації зміни імені зазначені як ОСОБА_10 (а. п. 99).

Згідно висновків експерта за наслідками проведеної судово медичної експертизи №814 від 29.08.2024 та додаткової судово медичної експертизи №1056 від 27.11.2024 ОСОБА_22 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани та саден шкіри голови, тулубу, кінцівок, які могли утворитися від дії тупих обмежених предметів, якими могли бути виступаючі частини рухаючогося транспортного засобу, можливо в строк та за обставин вказаних вище, і кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (а. п. 104 105, 106 108).

Відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_22 перебував на стаціонарному лікуванні КНП «Решетилівська ЦРЛ» з 25.06.2024 по 26.06.2024 (а. п. 100).

Згідно виписки №22640 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_22 у зв`язку з отриманими 25.06.2024 внаслідок ДТП травмами перебувала на лікуванні у Полтавській обласній клінічній лікарні ім. М.В. Скліфосовського з 26.06.2024 по 01.07.2024 (а. п. 101).

Відповідно довідки №108 КНП «Великобагачанська ЦРЛ» Великобагачанської селищної ради ОСОБА_22 знаходилася на амбулаторному лікуванні з 01.07.2024 по 05.07.2024 (а. п. 102).

Крім того позивачем було додано копії фіскальних чеків щодо придбання лікарських препаратів, які однак до уваги судом не беруться, оскільки якість наданих копій не дозволяє у повній мірі встановити розмір зазначених у них сум (а. п. 103).

У свою чергу позивачка посилалася на положення п. 24.2 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо мінімального розміру страхового відшкодування, пов`язаного з лікуванням.

За правилами статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV), який був чинним на час дорожньо - транспортної пригоди, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно пункту 24.1 статті 24 цього Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів (пункт 24.2 статті 24 Закону № 1961-IV).

Судом на підставі належних і допустимих доказів було установлено перебування потерпілої ОСОБА_10 на лікуванні з 25 червня 2024 по 26 червня 2024 року, з 26 червня 2024 по 01 липня 2024 року, з 01 липня 2024 року по 05 липня 2024 року, що загалом складає 11 днів.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» у 2024 році мінімальну заробітну плату установлено у місячному розмірі: з 1 січня - 7100 гривень, з 1 квітня - 8000 гривень. Тобто, 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі від суми 8000,00 грн становить 266,67 грн.

Ураховуючи викладене, мінімальний розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілої ОСОБА_10 має становити 2933,37 грн (266,67 грн * 11 днів).

Відповідно до пункту 24.3 статті 24 Закону № 1961-IV якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Ураховуючи, що позивачем не були належним чином документально підтверджено розмір витрат на лікування, то до стягнення із страховика у відповідності до пункту 24.2 статті 24 Закону № 1961-IV мало підлягати відшкодування на суму 2933,37 грн.

Відповідно до частини 2 статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Тобто, з огляду на те, що позивач просив стягнути із страховика страхову виплату на відшкодування шкоди, завданої здоров`ю позивача у сумі 2933,26 грн, то саме у такому розмірі позов підлягає до задоволення.

Щодо відшкодування моральної шкоди ОСОБА_10

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України).

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA,№ 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Як убачається з долучених позивачем доказів, в результаті вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, ОСОБА_22 було завдано тілесне ушкодження у вигляді: забійної рани носа, множинних осаднень тулуба та кінцівок, закритої черепно - мозкова травма, бактеріального лівобічного кон`юктивіту, травматичного сколу коронки 12 зуба.

У зв`язку з отриманими травмами ОСОБА_10 перебувала на лікуванні загальною тривалістю 11 днів.

Ураховуючи характер та обсяг фізичних та душевних страждань, яких зазнала ОСОБА_22 , тривалість лікування та те, що отримані тілесні ушкодження, згідно висновку судово медичної експертизи №814 від 29.08.2024 та додаткової судово медичної експертизи №1056 від 27.11.2024 кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що завдана ОСОБА_4 моральна шкода підлягає відшкодуванню в сумі 15000 гривень. Вказана сума буде обґрунтованою та достатньою компенсацією потерпілій за спричинену їй моральну шкоду.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю (стаття 26-1 цього закону)

Ураховуючи те, що невідшкодована матеріальна шкода, заподіяна здоров`ю потерпілої ОСОБА_22 , у відповідності до пункту 24.2 статті 24 Закону № 1961-IV становить 2933,26 грн, то сума ліміту відповідальності страховика за моральну шкоду буде становити п`ять відсотків від цієї суми, що відповідно становитиме 146,66 грн.

Відповідно решту присудженої судом моральної шкоди у розмірі 14853,34 грн (15000,00 грн 146,66 грн) слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 .

Однак, як було зазначено, позов ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_4 було залишено без розгляду.

Таким чином із відповідача ТДВ СК «Альфа Гарант» на користь цивільної позивачки ОСОБА_22 слід стягнути у якості відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого - 2933,26 грн та 146,66 грн у якості відшкодування моральної шкоди, що загалом становить 3079,92 грн.

Отже, позов ОСОБА_10 до відповідача ТДВ СК «Альфа Гарант» слід задовольнити у повному обсязі.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд

Вирішуючи питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу, суд звертає увагу, що ухвалою слідчого судді Октябського районного суду м. Полтави від 25.12.2024 до підозрюваного ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком до 25.02.2025. Станом на час розгляду судового провадження до обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовано запобіжний захід. При цьому стороною обвинувачення заявлялось клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про доцільність обрання обвинуваченому до набрання вироком законної сили запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, що в найбільшій мірі буде гарантувати його право на оскарження даного вироку.

По даному кримінальному провадженню є процесуальні витрати на залучення експерта для проведення експертиз у сумі 2650,48 грн, 2650,48 грн, 2650,48 грн, 3029,12 грн, 3029,12 грн, 2650,48 грн, 3029,12 грн та за проведення експертизи згідно висновку експерта №999 від 06.12.2024 на суму 34077,60 грн, а всього на загальну суму 53766,88 грн.

Вказані витрати на залучення експерта відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченої на користь держави, оскільки обвинувачений визнається винним. З огляду на те, що до кожної з вищевказаних експертиз експертною установою додані належно оформлені довідки про витрати на проведення експертиз з указанням їх складності, кількості використаних експертогодин та вартості однієї експертогодини та визначена загальна сума вартості проведення кожної з вищевказаних експертиз і кожна довідка підписана уповноваженими особами експертної установи (а. п. 215 222), суд вважає дані витрати доведеними належним чином.

Питання про долю речових доказів суд вважає за необхідне вирішити відповідно до положень статті 100 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Враховуючи викладене суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений:

ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 08.07.2024 на автомобіль CITROEN C-ELYSEE, державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_9 та ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 08.07.2024 - на автомобіль Mercedes Benz 190, державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_23 , які, згідно указаних ухвал суду, зберігаються на території ДРП-9 за адресою: Полтавська область, Миргородський район, с. Білоцерківська ТГ, с. Лугове, вулиця Лісна, 1.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 08.07.2024 було накладено арешт на автомобіль Mazda CX-5, державний номерний знак НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_7 . Однак ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 19.08.2024 арешт на указане майно було скасовано.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 337, 368-371, 373, 374, 376, 392, 395 КПК України, суд, -

ухвалив:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

З метою забезпечення виконання вироку, до набрання вироком законної сили, обрати обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: прибувати за викликом до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає ( АДРЕСА_1 ,) без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи чи навчання - до набрання даним вироком законної сили.

Строк покарання ОСОБА_4 рахувати з дня його фактичного затримання для виконання вироку суду.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ТДВ СК «Альфа - Гарант»про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення (дорожньо транспортної пригоди)задовольнити частково.

Стягнути з ТДВ СК «Альфа - Гарант»на користь ОСОБА_9 156800 (сто п`ятдесят шість тисяч вісімсот) гривень 00 копійок у якості відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди, 19199 (дев`ятнадцять тисяч сто дев`яносто дев`ять) гривень 52 копійки за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого та 959 (дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень 97 копійок у якості відшкодування моральної шкоди, а всього - 176959 (сто сімдесят шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень 49 копійок.

У іншій частині позову відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_9 у частині вимог до ОСОБА_4 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення (дорожньо транспортної пригоди)залишити без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ТДВ СК «Альфа - Гарант»про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення (дорожньо транспортної пригоди)задовольнити.

Стягнути з ТДВ СК «Альфа - Гарант»на користь ОСОБА_10 2933 (дві тисячі тридцять три) гривні 26 копійок за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого та 146 (сто сорок шість) гривень 66 копійок у якості відшкодування моральної шкоди, а всього - 3079 (три тисячі сімдесят дев`ять) гривень 92 копійки.

Цивільний позов ОСОБА_10 у частині вимог до ОСОБА_4 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення (дорожньо транспортної пригоди)залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави в рахунок відшкодування процесуальних витрат на залучення експертів за проведення судових експертиз на загальну суму 53766 (п`ятдесят три тисячі сімсот шістдесят шість) гривень 88 копійок.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 08.07.2024 на автомобіль Mercedes Benz 190, державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_23 , який зберігається на території ДРП-9 за адресою: Полтавська область, Миргородський район, Білоцерківська ТГ, с. Лугове, вулиця Лісна, 1.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 08.07.2024 на автомобіль CITROEN C-ELYSEE, державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_9 , який зберігається на території ДРП-9 за адресою: Полтавська область, Миргородський район, Білоцерківська ТГ, с. Лугове, вулиця Лісна, 1.

Речові докази по кримінальному провадженню:

Mercedes Benz 190, державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_23 , повернути власнику;

автомобіль CITROEN C-ELYSEE, державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_9 , повернути власнику;

одяг потерпілої ОСОБА_14 , а саме: сорочка жіноча з капюшоном з бавовняної тканини в блакитні та білі вертикальні смуги, шорти з синьої джинсової тканини, бюстгальтер з світло сірої синтетичної тканини, труси з бавовняної тканини в горизонтальні фіолетові та білі смуги, які опечатані у білий полімерний пакет «Маркетопт» із паперовою біркою, що зберігається у камері речових доказів СУ ГУНП в Полтавській області знищити.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Решетилівський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1