Справа № 573/2119/24
Номер провадження 1-кп/573/34/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

свідка ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 29.08.2024 за №0000400, по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Лебедин Сумської області, зі спеціальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно зі ст. 89 КК України не судимого

- за ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

27.08.2024 близько 21:00 год ОСОБА_9 перебував біля нежитлового приміщення «Їдальня» по АДРЕСА_2 , в якому тимчасово проживав ОСОБА_6 , де з останнім розпивали спиртні напої.

Під час спільного вживання спиртного між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 виникла словесна сварка, під час якої у ОСОБА_6 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Реалізіуючи вій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ОСОБА_6 почав наносити удари кулаками обох рук по голові ОСОБА_9 , від чого останній впав на землю.

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 сів зверху на тулуб ОСОБА_9 , тим самим здійснюючи тиск колінним суглобом в районі черевної порожнини, та продовжив наносити множинні удари кулаками обох рук по обличчю та голові ОСОБА_9 поки його дії не були припинені ОСОБА_10 , який вийшов з приміщення непрацюючої «Їдальні».

28.08.2024 ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень помер.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1359/1028 від 25.10.2024 смерть ОСОБА_9 настала внаслідок ушкодження підшлункової залози, перебіг якого ускладнився розвитком гострого пост-травматичного панкреатиту, який призвів до розвитку значної інтоксикації, що підтверджується наявністю ушкодження підшлункової залози, ознаками інтоксикації, наявністю ушкодження у вигляді синця та саден у ділянці краю реберної дуги та підребер`я ліворуч.

При судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження:

1)Розлиті синці на обличчі, грудній клітці, кінцівках. Ушкодження утворилися від дії тупого предмета (тупих предметів), конструктивні особливості яких не відобразились, за механізмом удару (удару тиснення) за період в межах доби до моменту настання смерті та мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Вказані тілесні ушкодження мають морфологічні ознаки прижиттєвого походження.

2)Синець та два садна в ділянці орієнтовно від рівня 9 лівого ребра до верхньої третини лівої підреберної ділянки орієнтовно між пригруднинною та середньоключичною лініями. Ушкодження утворилися від дії тупого предмета (тупих предметів), конструктивні особливості яких не відобразились, за механізмом тиснення тертя за період в межах доби до моменту настання смерті та мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Вказані тілесні ушкодження мають морфологічні ознаки прижиттєвого походження.

3)Крововиливи в м`які тканини голови. Ушкодження утворилися від дії тупого предмета (тупих предметів), конструктивні ознаки яких не відобразились, за механізмом удару за період в межах доби до моменту настання смерті та мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Вказані тілесні ушкодження мають морфологічні ознаки прижиттєвого походження.

4)Ушкодження підшлункової залози у вигляді забою-розтрощення. Ушкодження утворилося від дії тупого предмета (тупих предметів) за механізмом тиснення (удару тиснення) та струсу. Конструктивні особливості травмуючого предмета в ушкоджені не відобразились. Ушкодження має ознаки тяжкого тілесного ушкодження і перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті. Даних, які б свідчили про те, чи могло дане ушкодження виникнути від ударів кулаками або надавлюванням коліном ног при дослідженні трупа не виявлено, проте така можливість не виключена. Вказане тілесне ушкодження має морфологічні ознаки прижиттєвого походження.

5)Множинні переломи ребер. Ушкодження утворилися від дії тупого предмета (тупих предметів), конструктивні ознаки яких не відобразились, за механізмом удару та тиснення за період в межах доби до моменту настання смерті та мають ознаки ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Вказані тілесні ушкодження мають морфологічні ознаки прижиттєвого походження.

6)Забій діафрагми. Ушкодження утворилось від дії тупого предмета (тупих предметів) за механізмом тиснення (удару тиснення) та струсу. Конструктивні особливості травмуючого предмета в ушкоджені не відобразились. Ушкодження має ознаки легкого тілесного ушкодження. Вказане тілесне ушкодження має морфологічні ознаки прижиттєвого походження.

Утворення виявлених ушкоджень, а саме: ушкодження підшлункової залози у вигляді забою-розтрощення та забій діафрагми при падінні з вертикального положення (падінні з висоти власного росту) з додатковою силою та без такої, а також при падінні з висоти власного зросту та удари об сторонні предмети або бути нанесені власноручно є малоймовірним.

Отже, ОСОБА_6 , виконуючи вказані дії, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, тобто протиправного посягання на здоров`я іншої людини, порушення анатомічної цілісності її тканин, органів та функцій, передбачав настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді завдання тілесних ушкоджень потерпілому і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість визнав частково, суду пояснив, що у серпні 2024 року у Сумському районі він допомагав рити окопи для військових, за що отримував гроші. Разом з іншими робітниками вони жили в с. Калинівка.

Так як своєчасно їм не заплатили кошти, то вони з ОСОБА_11 27.08.2024 вирішили не йти на роботу і з 15 год почали вживати горілку. Приблизно о 17:30 год до них підійшов потерпілий ОСОБА_9 , який почав нецензурно висловлюватися на їх адресу. Вони з ОСОБА_11 попросили його заспокоїтися і запропонували йому випити. Він погодився і сів з ним пити горілку. На обличчі у потерпілого тілесних ушкоджень не було.

Потім потерпілий посварився з ОСОБА_11 і вони з ним почали битися лобами. Руками, ногами чи іншими предметами вони один одного не били. ОСОБА_6 зробив зауваження ОСОБА_9 , який переключився на нього з лайкою. Тоді обвинувачений ударив його кулаком в обличчя, від чого потерпілий впав на землю. Лежачи на землі, він почав хапати ОСОБА_6 за ноги руками та кусати. Потім він нахилився і став бити кулаками по обличчю потерпілого. Скільки разів він його вдарив сказати не може, також не пам`ятає, щоб його відтягували від потерпілого ОСОБА_8 із ОСОБА_10 . ОСОБА_6 також не пам`ятає такого, щоб він сідав на тулуб потерпілому. Визнає свою винуватість у тому, що наносив тілесні ушкодження потерпілому по голові. Після нанесення ударів потерпілому вони ще випили з ним, з ОСОБА_11 вони у нього запитали чи дійде він додому, але він був п`яний та не міг нормально йти, тому залишився спати у них. А вранці, коли ОСОБА_6 прокинувся, то потерпілого не було, а прийшов його син і сказав, що вони вибили батьку зуби, щоб заплатили за це 30000 грн. А потім він дізнався, що потерпілий увечері ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

До 27.04.2024 ОСОБА_6 не знав потерпілого і з ним ніколи не спілкувався. Його ім`я та прізвище йому також не відомі були. Зовнішньо потерпілий виглядав як нормальний здоровий чоловік, будь-яких фізичних вад у нього не було помітно, про його інвалідність він нічого не знав.

Суд зазначає, що незважаючи на часткове визнання своєї винуватості обвинуваченим ОСОБА_6 , його винуватість у вчиненні умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , від яких він помер, підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_8 .

Так, потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що померлий ОСОБА_9 був її чоловіком. 27.08.2024 зранку вона пішла на роботу, чоловік залишався вдома, на ньому не було ніяких тілесних ушкоджень. Коли цього дня повернулася додому, то чоловіка вдома не було. 28.08.2024 він прийшов побитий додому близько 5 години ранку. У нього була дуже розбита голова, також він жалівся на сильні болі в боці. Вони з сином у нього запитали що трапилося. Він відповів, що його побили в їдальні. ОСОБА_5 у нього запитала про те, чи потрібно викликати карету швидкої допомоги. Чоловік сказав, що непотрібно її поки викликати, він полежить. Вона пішла на роботу і коли повернулася додому близько 15 год 28.08.2024, то чоловіка виявила вже мертвим.

Чоловік мав інвалідність 3 групи, бо народився з однією ниркою. По зовнішньому виду визначити, що чоловік мав інвалідність, було неможливо.

Син 28.08.2024 ходив в їдальню, де проживали ОСОБА_6 з іншими чоловіками. Коли він повернувся, то розказав їй, що бачив п`яного ОСОБА_6 , у якого ноги були в крові.

З моменту вчинення злочину і до розгляду справи в суді ОСОБА_6 жодного разу у неї не попросив вибачення за скоєне. Поховання чоловіка вона здійснила за свої кошти, обвинувачений матеріальної допомоги не надав взагалі.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що у серпні 2024 року працював у с. Калинівка Сумського району, де разом з іншими чоловіками рив окопи для військових. 27.08.2024 з роботи він повернувся до приміщення, де вони проживали, десь о 18:00 год. У цей час ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 за столом на вулиці розпивали горілку. Вони про щось спорили між собою. На обличчі у потерпілого тілесних ушкоджень не було, зовнішньо він виглядав як нормальна людина, на хворого чи людину з інвалідністю він не був схожий. ОСОБА_8 до їхніх розмов не прислуховувався та пішов купатися. Потім він готував їжу для себе, відпочивав.

Близько 20:00 20:30 год ОСОБА_8 почув крики з вулиці та вийшов з приміщення. Він побачив, що потерпілий лежав на землі на спині, а зверху на тулубі у нього сидів ОСОБА_6 і бив його двома руками по голові. Свідок намагався відтягнути обвинуваченого, але не зміг, тому побіг звати на допомогу ОСОБА_10 . Повернувшись з останнім, вони удвох відтягнули обвинуваченого від потерпілого. Після цього побачив, що у потерпілого розбите обличчя.

Окрім показань потерпілої, свідка, вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується такими письмовими доказами:

- протоколом огляду місця події від 28.08.2024 з фототаблицею до нього, під час якого було оглянута прилегла територія та нежитлове приміщення «Їдальня» по АДРЕСА_2 , де ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження, від яких той помер. Під час огляду були виявлені та вилучені предмет, схожий на молоток, змив з плями бурого кольору з підлоги, відріз з наволочки з плямою бурого кольору, рушник (том 1, а. п. 184-199, 201-204);

- копією лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_9 №1065 від 29.08.2024, у якому зазначено, що причиною смерті є травма підшлункової залози, ушкодження внаслідок контакту з тупим предметом (том 1 а. п. 230);

- протоколом слідчого експерименту з додатками у виді флеш-накопичувача, що був переглянутий у судовому засіданні, від 29.08.2024 з участю свідка ОСОБА_10 , який розказав та показав на місцевості про обставини заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . Також свідок вказав, що він бачив як потерпілий лежав на землі, а ОСОБА_6 сидів на ньому зверху та його руки були біля шиї ОСОБА_9 . Свідок за плечі стягнув ОСОБА_6 , який важить близько 100 кг, з потерпілого, який почав скаржитися на болі в животі (том 1 а. п. 232-237);

- протоколом слідчого експерименту з додатками у виді флеш-накопичувача, що був переглянутий у судовому засіданні, від 29.08.2024 з участю свідка ОСОБА_8 , який розказав та показав на місцевості про обставини заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . Також свідок вказав, що бачив як потерпілий лежав на землі, а ОСОБА_6 сидів на ньому зверху та бив кулаками по обличчю. ОСОБА_8 не зміг відтягнути ОСОБА_6 від потерпілого та побіг за ОСОБА_10 , а обвинувачений в цей час продовжував бити потерпілого. Також свідок бачив, як обвинувачений намагався душити потерпілого (том 1 а. п. 238-246);

- протоколом слідчого експерименту з додатками у виді флеш-накопичувача, що був переглянутий у судовому засіданні, від 13.09.2024 з участю підозрюваного ОСОБА_13 , який розказав та показав на місцевості про обставини заподіяння ОСОБА_9 ударів по обличчю. При цьому він вказав, що на потерпілого зверху під час нанесення ударів не сідав, а бив його, нахилившись над ним (том 1 а. п. 247-253, том 2 а. п. 1);

- висновком судово-медичної експертизи №1359/1028 від 25.10.2024, що проводилася на підставі постанови слідчого від 29.08.2024, згідно з яким у потерпілого ОСОБА_9 виявлені такі тілесні ушкодження: розлиті синці на обличчі, грудній клітці, кінцівках, синець та два садна в ділянці орієнтовно від рівня 9 лівого ребра до верхньої третини лівої підреберної ділянки орієнтовно між пригруднинною та середньоключичною лініями, крововиливи в м`які тканини голови, ушкодження підшлункової залози у вигляді забою-розтрощення, множинні переломи ребер, забій діафрагми. Усі ці тілесні ушкодження могли утворитися 27.08.2024. Смерть ОСОБА_9 настала внаслідок ушкодження підшлункової залози, перебіг якого ускладнився розвитком гострого пост-травматичного панкреатиту, який призвів до розвитку значної інтоксикації, що підтверджується наявністю ушкодження підшлункової залози, ознаками інтоксикації, наявністю ушкодження у вигляді синця та саден у ділянці краю реберної дуги та підребер`я ліворуч. Тілесне ушкодження у виді ушкодження підшлункової залози у вигляді забою-розтрощення утворилося від дії тупого предмета (тупих предметів) за механізмом тиснення (удару-тиснення) та струсу. Це ушкодження має ознаки тяжкого тілесного ушкодження і перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті. Також експертом не виключається можливість отримання цього тілесного ушкодження і від ударів кулаками або надавлювання коліном ноги. У той же час, виникнення цього ушкодження внаслідок падіння з висоти власного зросту, чи при падінні з висоти власного зросту та ударів об сторонні предмети з додатковою силою або без такої, чи нанесення власноручно є малоймовірним (том 2 а. п. 2-7);

- висновком судово-медичної експертизи №232 від 23.09.2024, згідно з яким на фрагменті правого ребра від трупа ОСОБА_9 орієнтовно на передньо-пахвовій лінії виявлено повний розгинальний (прямий, локальний) перелом, який утворився від сили, яка діяла в місці перелому, по лопатковій лінії, є повний непрямий (згинальний) перелом, який утворився від травматичного впливу сили, що діяла на деякій відстані від перелому (том 2 а. п. 8-9);

- висновком судово-медичної експертизи №1779 від 13.09.2024, згідно з яким при дослідженні зразків біологічного матеріалу від трупа ОСОБА_9 виявлений етиловий спирт у крові 0,32%. Згідно з методичними рекомендаціями «Судово-медична діагностика смертельних отруєнь етиловим спиртом» (Київ 2004 р.) наявність етанолу в крові у концентраціях менш 0,4% трактується як сп`яніння практично відсутнє або як похибка газо-хроматографічного методу (том 2 а. п. 10);

- висновком судово-медичної експертизи №670 від 22.10.2024, згідно з яким у препараті «ділянка розташування голівки підшлункової залози» встановлено: представлена жирова тканина з крововиливами прижиттєвого характеру, без клітинної реакції, гостре порушення кровообігу: нерівномірне кровонаповнення судин внутрішніх органів, порушення реологічних властивостей крові та судинної проникності, набряк головного мозку, альвеолярний набряк легень, набряк строми внутрішніх органів (том 2 а. п. 11-12);

- постановою про відібрання біологічних зразків та протоколом отримання зразків для експертизи від 13.09.2024, а саме зразків крові, у підозрюваного ОСОБА_6 (том 2 а. п. 13-16);

- висновком судово-медичної (цитологічної) експертизи №398 від 15.10.2024, згідно з яким на вирізу з частини подушки, що був вилучений під час огляду місця події 28.08.2024, виявлено сліди, походження яких можливе внаслідок змішення поту та крові потерпілого ОСОБА_9 та підозрюваного ОСОБА_6 (том 2 а. п. 27-29);

- висновком судово-медичної експертизи №397 від 18.10.20245, згідно з яким у змиві з підлоги, що вилучений з місця огляду події 28.08.2024, виявлена кров, походження якої можливе від потерпілого ОСОБА_9 (том 2 а. п. 34-36);

- висновком судово-медичної (імунологічної) експертизи №1265 від 25.09.2024, згідно з яким кров від трупа ОСОБА_9 належить до групи В з ізогемаглютиніном анти-А та супутнім антигеном Н ізосерологічної системи крові АВО (том 2 а. п. 41-42);

- висновком судово-медичної (імунологічної) експертизи №1266 від 26.09.2024, згідно з яким кров від підозрюваного ОСОБА_6 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В та супутнім антигеном Н ізосерологічної системи крові АВО (том 2 а. п. 47-48);

- висновком судово-медичної експертизи №1359/1028 (додатковий 3) від 30.10.2024, згідно з яким продемонстрований свідком ОСОБА_8 механізм нанесення тілесних ушкоджень частково відповідає механізму утворення тілесних ушкоджень, що виявлені при дослідженні у ОСОБА_9 (том 2 а. п. 52-53);

- висновком судово-медичної експертизи №1359/1028 (додатковий 1) від 30.10.2024, згідно з яким продемонстрований підозрюваним ОСОБА_6 механізм нанесення тілесних ушкоджень частково відповідає механізму утворення тілесних ушкоджень, що виявлені при дослідженні у ОСОБА_9 (том 2 а. п. 52-53);

- висновком судово-психіатричного експерта №882 від 23 жовтня 2024 року, згідно з яким ОСОБА_6 на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення будь-якими психічними захворюваннями не страждав, не виявляв ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує (том 2 а. п. 70-72).

Зазначені вище докази сторона захисту не просила визнати неналежними чи недопустимими.

У суду немає підстав не довіряти вказаним доказам, оскільки вони не викликають сумнівів щодо їх достовірності та у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи.

Суд також зазначає, що на підтвердження винуватості ОСОБА_6 прокурором наданий протокол огляду трупа від 29.08.2024 з фототаблицею (том 1 а. п. 218-221).

Відповідно до ч. 3 ст. 214 КПК України здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду.

З матеріалів провадження вбачається, що місцем події є прилегла територія та приміщення «Їдальня» за адресою: вул. Молодіжна, 4, с. Калинівка, Сумський район, Сумська область, де ОСОБА_6 завдав тілесні ушкодження ОСОБА_9 .

Огляд трупа проведений 29.08.2024 з 10:48 год до 11:32 год.

Як вбачається з витягу з ЄРДР, відомості про кримінальне правопорушення за фактом смерті ОСОБА_9 внесені 29.08.2024 о 13:54 год (том 1 а. п. 173).

Отже, огляд трупа ОСОБА_9 , який не є оглядом місця події, здійснено до внесення відомостей в ЄРДР, що є порушенням вимог ст. 214 КПК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

На підставі викладеного протокол огляду трупа від 29.08.2024 суд визнає недопустимим доказом.

Суд зазначає, що належними та допустимими доказами, що зазначені вище, повністю підтверджується винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Його позицію щодо часткового визнання винуватості та заперечення того, що саме від нанесених ним ударів помер ОСОБА_9 , суд розцінює як спосіб захисту ОСОБА_6 від пред`явленого обвинувачення з метою уникнути справедливого та законного покарання, оскільки вона спростовується дослідженими судом доказами, що вказані вище.

Так, судом встановлено, що тілесні ушкодження ОСОБА_9 заподіяні 27.08.2024 близько 21:00 години, від яких він помер вдома ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №1359/1028 від 25.10.2024 тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала смерть ОСОБА_9 , утворилися в межах доби до настання смерті, а отже могли бути спричинені 27.08.2024 близько 21:00 години.

ОСОБА_6 заперечував факт нанесення ударів, сидячи на потерпілому зверху та стискуванням його тулуба ногами. Але свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_8 під час слідчого експерименту вказали, що ОСОБА_6 в момент нанесення ударів потерпілому сидів на зверху на тулубі потерпілого.

Під час допиту у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 також підтвердив той факт, що під час нанесення ударів потерпілому обвинувачений сидів зверху на тулубі останнього.

Окрім того, свідок ОСОБА_8 та сам ОСОБА_6 підтвердили, що коли увечері потерпілий ОСОБА_9 прийшов до них до приміщення «Їдальня», то на ньому тілесних ушкоджень не було, на стан здоров`я він не скаржився. Як зазначив свідок ОСОБА_10 під час слідчого експерименту, після нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 останній став скаржитися на болі в животі.

Отже, враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, потерпілу, свідка, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

За таких обставин суд дії ОСОБА_6 кваліфікує за ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки він заподіяв умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує таке.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернуто увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

За місцем проживання ОСОБА_6 характеризується посередньо, не інвалід, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не навчається, не працює і не займається суспільно-корисною працею.

Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 згідно зі ст. 66 КК України, судом не встановлені.

Як вбачається з обвинувального акту, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 зазначено активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Але суд не може вказану обставину визнати пом`якшуючою з огляду на таке.

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, яка міститься у постанові від 03.07.2019 року в справі №288/1158/16-к, під активним сприянням розкриттю злочину слід розуміти дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.

Під час судового розгляду суд дійшов висновку про відсутність у матеріалах справи даних про те, що обвинувачений повідомив органам досудового розслідування такі обставини вчинення злочину, які б не були встановлені ними на підставі інших доказів.

Навпаки, як вбачається з протоколу слідчого експерименту з участю ОСОБА_6 , то ще під час досудового розслідування він правдиво не повідомив про обставини нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілому, оскільки тоді він продемонстрував лише як наніс ушкодження руками по обличчю, а механізм утворення тих тілесних ушкоджень, від яких потерпілий помер, ним не був продемонстрований.

Окрім того, під час судового розгляду ОСОБА_6 не сприяв з`ясуванню об`єктивних обставин справи, а навпаки, частково визнавав свою винуватість, вводив суд в оману, намагаючись частину своєї винуватості перекласти на потерпілого ОСОБА_9 .

Отже, суд не вбачає належних підстав, які б свідчили про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_6 активного сприяння розкриттю злочину, а тому цю обставину не приймає як таку, що пом`якшує його покарання.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 згідно зі ст. 67 КК України, в обвинувальному акті зазначено вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю, на що суд зазначає таке.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 67 КК при призначенні покарання обставиною, яка його обтяжує, визнається вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, особи з інвалідністю або особи, яка перебуває в безпорадному стані, або особи, яка страждає на психічний розлад, зокрема на недоумство, має вади розумового розвитку, а також вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини або у присутності дитини.

Обтяжуючі обставини, зазначені в ст. 67 КК України, свідчать про підвищену небезпеку вчиненого кримінального правопорушення та особи винного, що дає суду підстави для призначення більш суворого покарання з кількох альтернативних у санкції покарань.

За пунктом 4 ч. 1 ст. 91 КПК обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Судом встановлено, що на час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 потерпілий ОСОБА_9 дійсно був особою з інвалідністю 3 групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 04.04.2017 (том 1 а. п. 22).

Обвинувачений ОСОБА_6 суду пояснив, що до 27.08.2024 знайомий з потерпілим не був, про його інвалідність обізнаний також не був і по зовнішньому вигляду останній не схожий на особу з інвалідністю. Про цей факт дізнався вже під час досудового розслідування.

Потерпіла ОСОБА_5 суду зазначила, що чоловік інвалідність мав з дитинства, оскільки від народження у нього лише одна нирка. По зовнішньому виду чоловіка неможливо було визначити, що він має інвалідність.

Свідок ОСОБА_8 також вказав, що по зовнішньому виду ОСОБА_9 неможливо виявити, що він був особою з інвалідністю.

У той же час, прокурор під час судового розгляду не довів, що на момент заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 . ОСОБА_6 з достовірністю знав, що незаконні дії він вчиняє саме щодо особи з інвалідністю.

Отже, суд не може врахувати ОСОБА_6 таку обтяжуючу обставину як вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю.

При обранні виду та міри покарання для обвинуваченого суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховує, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 у вчиненому не покаявся, вибачення у потерпілої не попросив, завдану шкоду не відшкодував.

Тому на підставі викладеного, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини 2 статті 121 КК України.

Потерпілою ОСОБА_5 до обвинуваченого заявлений цивільний позов, у якому вона просить стягнути на її користь 31 200 грн майнової шкоди та 250 000 грн моральної шкоди (том 1 а. п. 45-52).

Обвинувачений ОСОБА_6 позов визнав повністю.

Заслухавши потерпілу, обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Згідно зі ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Майнову шкоду потерпіла обґрунтувала витратами в розмірі 31 200 грн, які нею витрачені на поминальний обід у розмірі 12 200 грн, на ритуальні послуги та атрибутику, пов`язані із похованням чоловіка, у розмірі 19 000 грн.

На підтвердження заподіяння майнової шкоди ОСОБА_5 надала накладну від 31.08.2024, накладну від 29.08.2024 (том 1 а. п. 46, 47).

Суд зазначає, що позов потерпілої про відшкодування майнової шкоди підлягає частковому задоволенню у розмірі 19 000 грн, яка полягає у витратах на ритуальні послуги та атрибутику.

Щодо витрат на поминальний обід в розмірі 12 200 грн, то суд зазначає таке.

Статтею 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Відповідно до статті 2 Закону України від 10 липня 2003 №1102-IV «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Виходячи зі змісту цієї норми права, витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання.

Саме такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду у справах № 753/23826/16-квід 09.10.2019, №725/3707/18 від 10.09.2020, №185/687/18 від 19.03.2020, №513/667/19 від 21.01.2021, №392/1727/19 від 26.01.2024.

Отже, витрати у розмірі 12 200 грн стягненню з обвинуваченого не підлягають, бо вони не є витратами на поховання.

Щодо відшкодування моральної шкода, то суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з із знищенням або пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вирішуючи питання щодо наявності спричинення потерпілому моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь цивільного позивача, суд враховує роз`яснення пунктів 3 та 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», в якому зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що моральна шкода потерпілій завдана внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_6 і полягає вона в тому, що в результаті смерті її чоловіка тяжкість вимушених втрат є непоправною та такою, яку неможливо компенсувати у будь-який спосіб.

Суд дійшов висновку про те, що втрата чоловіка потерпілою безумовно призвела до душевних переживань, порушила її звичайний спосіб життя, тобто завдала їй моральної шкоди, при визначенні розміру відшкодування якої суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань, характер і тривалість цих втрат, їх наслідки та інші обставини, що мають значення.

Отже, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер і обсяг душевних страждань потерпілої ОСОБА_5 , а також і те, що моральну шкоду не можливо відшкодувати в повному обсязі, так як немає точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, гідності особи, суд вважає, що позов потерпілої про стягнення моральної шкоди у розмірі 250 000 грн підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо запобіжного заходу обвинуваченому, то суд зазначає таке.

ОСОБА_6 під час судового розгляду був застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Прокурор просив змінити ОСОБА_6 запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою у зв`язку з постійними порушення останнім умов перебування під домашнім арештом.

Суд зазначає, оскільки під час перебування під домашнім арештом ОСОБА_6 дійсно неодноразово порушував його умови, бо двічі - 13.12.2024 та 11.03.2025 без поважних причин не прибував у судові засідання (том 1 а. п. 158, том 2 а. п. 192), також при перевірці неодноразово був відсутній за місцем проживання, що підтверджується інформацією з ВП №3 (м. Лебедин) Сумського РУП ГУНП в Сумській області (том 1 а. п. 169-171, том 2 а. п. 141-143, 201-204, 206-212), тому до набрання вироком законної сили, враховуючи тяжкість призначеного покарання, особу обвинуваченого та ризики, що передбачені п. п. 1, 5 ст. 177 КПК України, оскільки він може вчинити інше кримінальне провадження, переховуватися від суду, суд вважає за необхідне змінити ОСОБА_6 запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою.

Суд зазначає, що 30.08.2024 ОСОБА_6 був застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на строк до 28.10.2024 включно, який у подальшому був продовжений до 22.11.2024 включно (том 2 а. п. 78-79, 96-97).

11.12.2024 ОСОБА_6 також застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту до 08.02.2025 включно, який ухвалою суду від 05.02.2025 продовжений до 05.04.2025 включно (том 1 а. п. 150-151, том 2 а. п. 154).

Згідно з ч. 7 ст. 72 КК України домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Оскільки ОСОБА_6 суд змінює запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою, то в строк відбуття покарання йому підлягає зарахуванню термін його перебування під цілодобовим домашнім арештом з 30.08.2024 по 22.11.2024 включно та з 11.12.2024 по 11.03.2025 включно відповідно до вимог ч. 7 ст. 72 КК України.

Процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Ухвалою слідчого судді від 02.09.2024 року накладений арешт на речові докази, який підлягає скасуванню, оскільки відпала така потреба (том 1 а. п. 206-207).

Питання про речові докази необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України (том 1 а. п. 208-210, 215-217).

Керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту змінити ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили на тримання під вартою.

Взяти під варту ОСОБА_6 із зали суду.

Строк покарання ОСОБА_6 відраховувати з 12.03.2025.

У строк відбуття покарання зарахувати ОСОБА_6 строк перебування під цілодобовим домашнім арештом з 30.08.2024 по 22.11.2024 включно та з 11.12.2024 по 11.03.2025 включно на підставі ч. 7 ст. 72 КК України, виходячи зі співвідношення, що три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_5 19 000 гривень майнової шкоди та 250 000 гривень моральної шкоди, а всього 269 000 (двісті шістдесят дев`ять тисяч) гривень.

Відмовити ОСОБА_5 в задоволенні цивільного позову в частині стягнення із ОСОБА_6 майнової шкоди в сумі 12 200 грн.

Скасувати арешт, що накладений на молоток, змиви речовини бурого кольору з підлоги, відріз з наволочки.

Речові доказі молоток, рушник з плямами бурого кольору, змиви речовини бурого кольору з підлоги, відріз з наволочки, паперовий конверт, до якого поміщені: медичний шприц із зразком крові ОСОБА_6 , два паперові конверти з марлевими тампонами, які зберігаються у камері зберігання речових доказів ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області, знищити.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 - у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя