Справа № 127/2295/25
Провадження № 1-в/127/30/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці заяву засудженого ОСОБА_5 , який відбуває покараня у ДУ «Вінницька УВП №1», про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, засудженого:

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області від засудженого ОСОБА_5 надійшла заява про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Свою заяву ОСОБА_5 обґрунтовує посиланням на рішення Європейського суду з прав людини, в тому числі, «Петухов проти України», по якому було винесено рішення по факту порушення Україною ст. 3 Конвенції, у зв`язку з тим, що міра покарання у вигляді довічного ув`язнення без реальної можливості і перспективи звільнення є катуванням.

В вересні місяці 2021 року Конституційним судом України було винесено рішення в справі ОСОБА_6 та інших, з приводу невідповідності Конституції України ст.ст. 81, 82 Кримінально кодексу України, Конституційним судом було визнано що ст.ст. 81, 82 КК України, не відповідає Конституції України в тім, що вона унеможливлює її застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі, разом з цим в даному рішенні було невідкладно покладено на Верховну раду України обов`язок привести законодавство України у відповідність до вимог Конституції України.

Заявник просить від національного суду врахувати дану практику Європейського суду з прав людини, як джерело права при розгляді даного клопотання по суті, що передбачено КПК України та звільнити його шляхом застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Засуджений ОСОБА_5 у судовому засіданні клопотання підтримав з підстав викладених у самому клопотанні, яке просив задовольнити.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні клопотання підзахисного підтримав, з мотивів зазначених у клопотанні та просив суд його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував щодо задоволення даного клопотання, оскільки воно не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, в т.ч. і тим, що ОСОБА_5 не звертався на підставі статті 82 КК України, в новій редакції закону, прийнятого після прийняття Рішення КСУ від 16.11.2021, із заявою про заміну довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Заслухавши думку, засудженого, захисника та прокурора, вивчивши матеріали клопотання та особову справу засудженого, суд приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно з ч. 1 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Із матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 вбачається, що останнього вироком апеляційного суду Одеської області від 11.04.2001 засуджено за ст.ст. 69, 222 ч. 1, 142 ч. 3, 82 ч.3, 93 п. «г», 17-93 п. «г», 206 ч. 3 КК України (1960 року) до остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі; строк відбування покарання рахувати з 30 листопада 1999 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 22.11.2001 вирок апеляційного суду Одеської області від 11.04.2001 щодо ОСОБА_5 , змінено. Перекваліфіковано дії ОСОБА_5 зі ст.ст. 222 ч.1, 82 ч. 2 КК України (в редакції 1960 р.) на ст.ст.263 ч.1, 186 ч. 2 КК України (в редакції 2001 р.). Призначено по цьому закону покарання: - за ст. 263 ч. 1 4 роки позбавлення волі: за ст. 186 ч. 2 3 роки позбавлення волі і остаточно за сукупністю злочинів, передбачених ст.ст. 69, 142 ч. 3, 206 ч. 3, 17, 93 п. «г», 93 п. «г» (в редакції 1960р.) та ст.ст.263 ч. 1, 186 ч. 2 (в редакції 2001 р.) КК України визначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належного йому на праві особистої власності. В решті вирок залишено без змін.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.02.2019 КК України ОСОБА_5 у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 31.11.1999 по 22.11.2001, тобто по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-(ІІ)/2021 від 16 вересня 2021 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Таким чином, на національному рівні Конституційний Суд України визнав, що норми закону України про кримінальну відповідальність не містять положень, які надають суду повноваження для застосування до осіб, яких засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі, умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

При цьому, зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 Кримінального кодексу України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

На виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пєтухов проти України» від 12 березня 2019 року з метою усунення цієї системної проблеми Міністерством юстиції розроблено та 18 жовтня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закони України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» та «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини», які набрали чинності 06 листопада 2022 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» №2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

За змістом п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» №2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Таким чином, на даний час на законодавчому рівні передбачено право засуджених, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням та в подальшому на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Із матеріалів справи вбачається, що засуджений, з урахуванням зарахування строку попереднього ув`язнення ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.02.2019, відбув більше 27 років призначеного судом покарання, а тому має право на розгляд щодо нього судом питання про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у порядку, передбаченому ст. 82 КК України.

Однак, ОСОБА_5 звертається до суду із заявою про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

Водночас, відповідно до встановленого чинним законодавством порядку, без вирішення питання про попередню заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, неможливе застосування умовно-дострокового звільнення до засудженого, який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, що прямо вбачається з положень п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України (в редакції Закону №2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року).

Згідно з правилами ч.ч. 3, 12, 13 ст. 154 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до ст.ст. 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Разом із поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким адміністрація виправної колонії подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі. Визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації. Порядок та методика визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань. Основною метою подання висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення. Форма індивідуального плану виправлення та ресоціалізації визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Засуджена особа, якій покарання у виді позбавлення волі на певний строк призначено в порядку заміни більш м`яким покаранням та в якої настало право на застосування умовно-дострокового звільнення, додатково повинна подати до суду звіт про виконання індивідуального плану виправлення та ресоціалізації під час відбування більш м`якого покарання, у тому числі аналіз причин успішності або неуспішності виконання заходів, передбачених зазначеним планом.

Із матеріалів справи встановлено, що відносно ОСОБА_5 після нормативного врегулювання державною порядку застосування ст.ст. 81, 82 КК України, не вирішувалося питання щодо заміни йому покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням.

Враховуючи вищезазначені обставини в їх сукупності, суд приходиться до висновку, що заява, засудженого до довічного позбавлення волі, ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є передчасною та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 372, 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області, а для засудженого, який тримається під вартою з моменту вручення копії судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: