УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року Слідчий суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області

ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Володимирського РВП ГУНП у Волинській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000631 від 16.11.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ

14 лютого 2025 року слідчий СВ Володимирського РВП ГУНП у Волинській області лейтенант поліції ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з вищезазначеним клопотанням, яке обґрунтовує тим, що У провадженні слідчого СВ Володимирського РВП ГУНП у Волинській області перебувають матеріали об`єднаного кримінального провадження № 0000631 від 16.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 04.10.2024 невідома особа, яка користується мобільним телефоном НОМЕР_1 , розмістивши в соціальній мережі інстаграм (mebli.co_) оголошення про продаж меблів, шляхом обману заволоділа належними ОСОБА_4 грошовими коштами в сумі 5000 грн, які остання перерахувала на банківський рахунок ФОП « ОСОБА_5 » НОМЕР_2 .

Відомості про дану подію 16.11.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000631 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України.

Крім цього, 14.10.2024 близько 16 год. невідома особа, шляхом обману, під приводом продажу меблів, оголошення про продаж яких були розміщені у мережі «Вайбер» та інших соціальних мережах, використовуючи номер телефону НОМЕР_1 , повторно незаконно заволоділа грошовими коштами ОСОБА_6 у сумі 12900 грн, із банківської картки АТ «Ідея Банк» рахунок НОМЕР_3 однією транзакцією, котрі були перераховані на банківський рахунок ФОП « ОСОБА_5 » НОМЕР_2 .

Відомості про дану подію 21.11.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001278 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України.

Крім цього, 07.10.2024 у період часу з 11 год. 50 хв. невідома особа, під приводом продажу садових меблів у соціальній мережі "Інстаграм" «mebli.co», під час спілкування у вищевказаній соціальній мережі із ОСОБА_7 , заволоділа грошовими коштами із банківської картки АТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_4 у сумі 10000 грн, та банківської картки АТ "УніверсалБанк" НОМЕР_5 у сумі 3000 грн, на загальну суму 13000 грн, які були перераховані на банківський рахунок ФОП « ОСОБА_5 » НОМЕР_2 .

Відомості про дану подію 14.12.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001345 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України.

Постановою прокурора Володимирської окружної прокуратури від 08.01.2025 матеріали кримінальних проваджень № № 0000631 від 16.11.2024, 0001278 від 21.11.2024 та 0001345 від 14.12.2024 об`єднанні в одне кримінальне провадження №0000631.

12.02.2025 згідно ухвали Володимир - Волинського міського суду від 15.01.2025 № 154/283/25 1- кс/154/61/25 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 виявлено та вилучено транспортний засіб марки «BMW 330 XI» з номерним знаком НОМЕР_6 , 2001 року випуску, VIN: НОМЕР_7 , об`єм двигуна 2979 см., зареєстрований та належний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ч.7 ст.237 КПК України, вилучені вищезгадані речі вважаються тимчасово вилученим майном.

Слідчий вважає, що вилучені вище речі мають значення речових доказів, і тому самі по собі та в сукупності з іншими доказами можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 1 ст. 98 КПК України і підлягають арешту із забороною відчуження, розпорядження та користуванням, що дозволить об`єктивно встановити обставини, які мають значення для кримінального провадження.

В іншому ж випадку, вказані вище речі, які є речовими доказом у кримінальному провадженні, підлягатимуть поверненню з подальшою неможливістю проведення необхідних слідчих дій із вказаним предметом.

Слідчий ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд клопотання за її відсутності, клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Власник майна ОСОБА_8 та його представник адвокат ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилися, проте від представника власника майна до суду надійшли письмові заперечення, в яких він просить розгляд клопотання слідчого здійснювати за їх відсутності, у задоволенні клопотання відмовити через його необґрунтованість та безпідставність. Зазначає, що на час звернення до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту, органом досудового розслідування не було надано доказів того, або ж сукупність достатніх підстав вважати і підозрювати, що майно, яке належить на праві власності третій особі, має значення речових доказів. Транспортний засіб, на який слідчий просить накласти арешт, не є засобом, знаряддям чи матеріальним забезпеченням вчинення кримінального правопорушення та набутий на законних підставах. Визнання стороною обвинувачення арештованого майна речовим доказом у даному кримінальному провадженні, не може бути єдиною умовою для накладення на нього арешту, оскільки не є визначеною законом підставою для цього.

Згідно з ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття вказаних осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши клопотання дізнавача і заперечення володільців майна, дослідивши долучені до них документи, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Згідно ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавленні за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (ч.1 ст.170 КПК України).

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При цьому, ч.2 вищезгаданої ст.170 КПК України, визначає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Разом із тим, відповідно до ч. 2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати : 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В свою чергу, п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Зі змісту клопотання слідчого про накладення арешту видно, що метою накладення арешту на автомобіль є збереження такого майна як речового доказу. Однак слідчий конкретно мету та правову підставу арешту майна не обґрунтував, а лише поверхово послався на положення ст. 170 КПК України, яка загалом визначає поняття, підстави та мету накладення арешту на майно.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, слідчий суддя вважає необхідним відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна, оскільки слідчий у клопотанні взагалі не обґрунтував та, у судовому засіданні не довів, необхідність такого арешту, тобто наявність достатніх підстав та розумних підозр вважати, що це майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.1,2 ст.190 КК України (шахрайство), зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Крім того, слідчим не доведені ризики передбачені абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а саме можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження вказаного майна.

Керуючись ст. ст. 98, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволені клопотання слідчого СВ Володимирського РВП ГУНП у Волинській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000631 від 16.11.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України, а саме: транспортного засобу марки «BMW 330 XI» з номерним знаком НОМЕР_6 , 2001 року випуску, VIN: НОМЕР_7 , об`єм двигуна 2979 см, який належить ОСОБА_8 , та який був вилучений в ході обшуку 12.02.2025 за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Копію ухвали не пізніше наступного робочого дня після її постановлення направити дізнавачу та власнику майна.

Слідчий суддя ОСОБА_1