ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/254/25 Справа № 206/1385/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника

в режимі відеоконференції ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000783, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку, 2010 року народження, не працевлаштованого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 02 квітня 2020 року за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з подальшим звільненням від його відбування на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 146 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені вироком суду першої інстанції.

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2023 року ОСОБА_8 визнано невинуватим за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 146 КК України, та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень.

Згідно з цим вироком органами досудового розслідування (за обставин детально наведених у судовому рішенні) ОСОБА_8 обвинувачувався в тому, що на початку жовтня 2020 року у невстановлений час та в неустановленому в ході досудового розслідування місці, особа (матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження) розповів раніше знайомим йому ОСОБА_8 та особі (матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження) про раніше незнайомого їм ОСОБА_10 , який впродовж 2020 року через соціальну мережу Instagram вів цинічні бесіди з малолітньою ОСОБА_11 на сексуальні теми та про заплановану зустріч з ОСОБА_10 , після чого запропонував останнім допомогти йому в позбавленні волі ОСОБА_10 та спричиненні останньому тілесних ушкоджень.

У цей час, ОСОБА_8 та особа (матеріали відносно якої виділене в окреме кримінальне провадження) погодилися на пропозицію іншої особи (матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження) щодо позбавлення волі ОСОБА_10 та спричинення йому тілесних ушкоджень.

Так, реалізуючи свій спільний злочинний умисел, 03 жовтня 2020 року о 10:40 год. ОСОБА_8 за попередньою змовою з особами (матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження) на автомобілі ЗАЗ Таврія, д.н.з. НОМЕР_1 , прибули на територію парку, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Кожедуба, 49, де зупинились та стали чекати на зустріч ОСОБА_10 з малолітньою ОСОБА_11

03 жовтня 2020 року приблизно об 11:00 год. малолітня ОСОБА_11 зустрілась з ОСОБА_10 . У цей же час ці дії були помічені ОСОБА_8 та особами (матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження), після чого останні направились у бік ОСОБА_10 .

В свою чергу, ОСОБА_10 , помітивши, що до нього наближається троє чоловіків, побоюючись фізичної розправи, побіг у бік Паркового провулку.

У цей час ОСОБА_8 та особи (матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження) побігли за ОСОБА_10 та наздогнавши його біля будинку 10, розташованого останнім в Парковому провулку в м. Дніпрі, особа (матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження) застосовуючи фізичну силу, умисно схопила його своєю правою рукою за праве плече, а особа (матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження) завдала один удар лівою рукою в обличчя ОСОБА_10 . Від вказаного удару останній впав на землю на обидва коліна. Продовжуючи свою злочинну діяльність особа (матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження) почергово обома ногами нанесла потерпілому не менше трьох ударів в обличчя.

Перебуваючи у вказаному місці ОСОБА_8 та особи (матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження) зустріли ще одну раніше знайому їм особу (відносно якої матеріали виділені в окреме кримінальне провадження), якій розповіли про зустріч ОСОБА_10 та малолітньої ОСОБА_11 , після чого запропонували йому допомогти у вчиненні кримінального правопорушення, спрямованого на позбавлення волі ОСОБА_10 та спричинення останньому тяжких тілесних ушкоджень, на що вказана особа погодилась.

Після чого ОСОБА_8 та особи (матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження), реалізовувати свій єдиний злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, знаходячись біля будинку № 10 Паркового провулку у місті Дніпрі, нанесли останньому кулаками та ногами не менше 8 ударів в ділянку тулубу, кінцівок та голови. Помітивши, що воля до опору ОСОБА_10 зломлена, наказали останньому сісти на заднє сидіння дводверного автомобіля ЗАЗ Таврія, д.н.з. НОМЕР_1 , на що той погодився.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел 03 жовтня 2020 року приблизно об 11:20 год. особи (матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження) на автомобілі ЗАЗ Таврія, д.н.з. НОМЕР_1 повезли ОСОБА_10 проти волі останнього, до лісосмуги, що знаходиться близько 300 400 метрів від садового товариства Зелений спуск, розташованого по вул.А.Сахарова, ж/м Ігрень в м. Дніпрі, куди також окремо прибули ОСОБА_8 та особа (матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження). В цей час та місці ОСОБА_8 за попередньою змовою з особами (матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження) наказали потерпілому вийти з салону зазначеного автомобіля та роздягнутись, що останній й зробив.

Надалі верхні та нижні кінцівки ОСОБА_10 були зв`язані пластиковими стяжками, чим позбавлено його можливості вільно пересуватись.

Після чого ОСОБА_8 разом з особами (матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження) завдали потерпілому не менше 8 ударів в ділянку голови; не менше 30 ударів в ділянку тулубу; не менше 29 ударів в ділянку сідниць та верхніх і нижніх кінцівок ногами та руками.

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_8 та осіб (матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження) настала смерть потерпілого ОСОБА_10 .

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 482/НЕ від 11 листопада 2020 року всі виявлені при дослідженні трупа тілесні ушкодження виникли зажиттєво, у своїй сукупності, крім синців і саден на кінцівках, перебувають в причинному зв`язку з настанням смерті та є тяжкими тілесними ушкодженнями за ознакою небезпеки для життя.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфікуються за ч. 3 ст. 146 КК України як незаконне позбавлення волі людини, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалися заподіянням йому фізичних страждань та спричинило тяжкі наслідки, а також за ч. 2 ст. 121 КК України, що виразились в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, вчиненому групою осіб, що спричинили смерть потерпілого.

Суд першої інстанції мотивував виправдування ОСОБА_8 тим, що стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про причетність ОСОБА_8 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст.121 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження; істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор вказує, що суд першої інстанції не в повній мірі вивчив надані стороною обвинувачення докази, не надав їм відповідну оцінку. Зазначає, що виправдовуючи ОСОБА_8 суд першої інстанції, визнаючи докази, надані стороною обвинувачення, недопустимими, допустив протиріччя, оцінивши докази вибірково та однобічно. Посилається на те, що судом не надано належну оцінку висновкам проведених судово-медичних експертиз № 482/НЕ від 11.11.2020 року та № 482/НЕ/11 від 05.02.2021 року. Судом не прийнято до уваги факт попередньої домовленості ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_8 щодо виїзду до парку біля школи № 122 для зустрічі з потерпілим ОСОБА_10 , факт своєчасності прибуття на оговорене місце, злагодженості дій під час затримання потерпілого, взаємної інформованості щодо місця вивозу потерпілого для подальшого з`ясування обставин, що сталися, та безпосередньої присутності під час скоєння кримінальних правопорушень за попередньою змовою цих осіб. Також суд не прийняв до уваги факт примусового вилучення у потерпілого одягу та предметів, які зберігались при ньому, саме особами, які вчинили злочин. Вважає, що суд безпідставно визнав недопустимим доказом протокол пред`явлення особи для впізнання від 20.10.2020 року із фототаблицею до нього та додатком до протоколу за участю свідка ОСОБА_14 , стосовно якого прийняті відповідні заходи безпеки, посилаючись на висновок проведеної за клопотанням сторони захисту судово-почеркознавчої експертизи № 5965-21 від 26.11.2021 року, оскільки, маючи інше прізвище, міг змінювати свій підпис під вигадане прізвище ОСОБА_15 . Крім того, з урахуванням застосованих заходів безпеки, візуалізація цього свідка під час судового розгляду не здійснювалась, а при призначенні судово-почеркознавчої експертизи відповідні зразки почерку свідка не відбирались, що також могло вплинути на висновок проведеної експертизи. Посилається на безпідставність визнання недопустимим доказом показів свідка ОСОБА_16 , оскільки судом не враховано, що впродовж тривалого часу проведення досудового розслідування благоустрій території парку (наявність або відсутність лавочок) біля школи № 122 міг зазнати відповідних змін, чим допустив невідповідність висновків фактичним обставинам справи. Зазначає, що судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону при прийнятті рішення про виділення матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_12 в окреме провадження, оскільки встановити об`єктивну істину у вказаному кримінальному провадженні можливо лише за умови одночасного розгляду обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , враховуючи захисну версію обвинувачених щодо спричинення тілесних ушкоджень потерпілому лише підозрюваним ОСОБА_17 , стосовно якого матеріали виділені в окреме провадження, яка йде в пряме протиріччя з висновком судово-медичної експертизи № 482/НЕ/11 від 05.02.2021 року.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_9 вказує на безпідставність її доводів, а висновки суду першої інстанції вважає законними та обґрунтованими, зробленими на підставі ретельного дослідження усіх фактичних обставин даного кримінального провадження та сукупності доказів, які вказують на непричетність ОСОБА_8 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Вказує, що рішення суду про виділення в окреме провадження матеріалів стосовно ОСОБА_13 та ОСОБА_12 не вплинуло на повноту судового розгляду, оскільки таке виділення мало місце перед судовими дебатами, тобто після дослідження усіх зібраних у справі доказів. Більше того, прокурор не заперечував проти такого виділення та не зазначав обставин, які б унеможливлювали це зробити. Вважає, що доводи прокурора про відсутність викладення судом підстав для виправдання обвинуваченого ОСОБА_8 спростовуються змістом вироку суду. Зазначає, що твердження сторони обвинувачення про доведеність провини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів спростовуються безпосередньо дослідженими судом першої інстанції доказами, яким суд надав належну оцінку з точки зору їх належності та допустимості і прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_8 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 121 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурори підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду залишити без зміни.

Потерпіла ОСОБА_18 у судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про дату та час розгляду провадження, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не надходило.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися в апеляційній скарзі, не перевіряються. Тому суд апеляційної інстанції виходить з того, що було встановлено вироком районного суду.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення щодо ОСОБА_8 суд постановив з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обгрунтоване судове рішення, що не дає можливості дійти однозначного висновку про правильність застосування кримінального закону.

Статтею 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

У свою чергу, положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Проте, суд першої інстанції, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_8 , не дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.

За вимогами ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються: 1) у разі визнання особи виправданою - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; 2) у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, мотиви призначення покарання.

В порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону суд допустив вибірковість в оцінці досліджених доказів, надавши перевагу доказам сторони захисту, та не дав належну правову оцінку всім дослідженим доказам в їх сукупності, не мотивував своє рішення про виправдання обвинуваченого ОСОБА_8 за інкримінованими йому злочинами, а докази сторони обвинувачення відхилив без належного спростування.

Перевіряючи у межах апеляційної скарги прокурора вирок суду першої інстанції з огляду на його відповідність вимогам законності та обгрунтованості, апеляційний суд зазначає, що за приписами статей 404 та 405 цього Кодексу суд апеляційної інстанції зобов`язаний перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, у тому числі за необхідності і шляхом дослідження доказів.

Так, прокурор в апеляційній скарзі наводив доводи щодо безпідставності виправдання ОСОБА_8 за ч.2 ст.121, ч.3 ст. 146 КК України, пославшись на вибірковість в оцінці доказів, надавши перевагу доказам сторони захисту, та не надав належну правову оцінку всім дослідженим доказам в їх сукупності, а докази сторони обвинувачення відхилив без належного аналізу та спростування.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, за наслідками розгляду кримінального провадження, суд першої інстанції дійшов висновку, що хоч ОСОБА_8 і перебував на місці вчинення злочину, однак стороною обвинувачення не надано суду достатніх переконливих доказів вчинення ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 121 КК України, а отже його вина не була доведена поза розумним сумнівом.

Однак на переконання апеляційного суду, такого висновку суд дійшов без ретельної та всебічної перевірки доводів сторони обвинувачення.

Так, прокурор в апеляційній скарзі, зокрема зауважував, що знайдена під час обшуку житла ОСОБА_8 банківська картка, яка належала потерпілому ОСОБА_10 , свідчить про те, що останній добровільно брав участь у вчиненні злочину саме як виконавець.

В свою чергу, суд першої інстанції, обгрунтовуючи недоведеність вини ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованих йому злочинів, послався зокрема на те, що вилучена під час проведення обшуку житла ОСОБА_8 від 20 листопада 2020 року за адресою: вул. Дачна буд, 35 у м. Дніпрі банківська карта «Банк ПІВДЕННИЙ» НОМЕР_2 строк дії 01/20 на ім`я ОСОБА_19 , не може бути беззаперечним доказом вини обвинуваченого ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.2 ст.121 КК України, проте апеляційний суд вважає вказаний висновок безпідставним, оскільки суд першої інстанції достатньо не мотивував своє рішення, зокрема щодо обставин за яких у ОСОБА_8 з`явилася належна потерпілому банківська картка, обмежившись лише посиланням на те, що вказаний факт не може бути беззаперечним доказом вини останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 121 КК України.

Також, прокурор у своїй апеляційній скарзі, зокрема, зауважував, що судом першої інстанції безпідставно визнано недопустимим доказом протокол пред`явлення особи для впізнання від 20 жовтня 2020 року за участю свідка ОСОБА_14 , посилаючись на те, що останній міг змінити свій підпис під вигаданим прізвищем.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, визнаючи вказаний доказ недопустимим, послався на те, що в протоколі пред`явлення особи для впізнання із фототаблицею до нього та додатком до протоколу від 20 листопада 2020 року, свідок впізнав особу ОСОБА_8 як таку, що 03 жовтня 2020 року близько 11 год. 00 хв., знаходячись в лісосмузі садового товариства «Зелений спуск» на ж/м «Ігрень» у м. Дніпрі, разом з іншими трьома чоловіка по черзі наносив удари ногами та руками раніше не знайомому йому оголеному чоловіку.

Також судом першої інстанції було досліджено висновок судової-почеркознавчої експертизи під № 5965-21 від 26 листопада 2021 року, проведеної за клопотанням сторони захисту. Судовим експертом під час виконання вказаної експертизи було розділено надані документи на дві групи, виходячи з кількості передбачуваних виконавців досліджуваних підписів від імені свідка ОСОБА_14 .

Підписи від імені ОСОБА_14 в наданих на дослідження документах - виконані різними особами, а саме: а) вісім підписів від імені ОСОБА_14 , в протоколі допиту свідка ( ОСОБА_14 ) від 20.10.2020 року (т. 3 а.п.195-196) та заяві свідка ОСОБА_14 про захист персональних даних від 23.02.2021 року (т.6 а.п. 199) - виконані однією особою. Підписи в протоколі пред`явлення особи ( ОСОБА_8 ) для впізнання (свідком ОСОБА_14 ) за фотознімками від 20.10.2020 (т.3 а.п. 197-198) виконані однією особою (фактично іншою особою).

Допитаний в суді першої інстанції залегендований свідок ОСОБА_14 , зокрема, пояснював, що на початку жовтня 2020 року він приїхав на ж/м Ігрень за грибами, і коли зайшов до лісопосадки побачив чотирьох чоловіків, які кричали та махали руками. Свідок бачив їх тулуби, обличчя бачив в профіль, тому запам`ятати їх не зміг, оскільки знаходився від них на відстані приблизно 20 метрів. Пам`ятає, що було чотири чоловіка, які били іншого чоловіка і той, якого били, був в одних трусах. Зауважує, що самих ударів він не бачив, бачив лише замахи. На місці також була якась машина. Спостерігаючи за подіями приблизно п`ять хвилин, згодом втік, оскільки хвилювався, що його побачать та теж поб`ють. Приблизно через чотири дні він повідомив про це до поліції, де його допитали та надали фото для впізнання, за якими він впізнав осіб, які були на місці події.

При цьому, суд першої інстанції не з`ясував чи брав участь свідок ОСОБА_14 у пред`явленні ОСОБА_8 для впізнання за фотознімком, чи підписував він відповідний протокол від 20 жовтня 2020 року, складений внаслідок цієї слідчої дії, та чи змінював він власний підпис під вигаданим прізвищем « ОСОБА_15 ».

В свою чергу, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості самостійно усунути вищенаведені порушення норм кримінального матеріального та кримінального процесуального законодавства України, оскільки вищезазначені обставини, які мають суттєве значення для прийняття остаточного судового рішення не були предметом ретельної перевірки судом першої інстанції.

Додатково апеляційний суд зауважує, що в ході апеляційного провадження судом апеляційної інстанції було вжито заходів щодо допиту залегендованого свідка ОСОБА_14 , участь якого може забезпечити виключно прокурор, з метою перевірки всіх вище наведених обставин кримінального провадження, однак, прокурор не забезпечив явку вказаного свідка до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції не тільки не зазначив підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, а ще й не оцінив ці докази, не дав їм аналіз, щоб об`єктивно прийти до висновку чому він відкидає ці докази.

З наведеного випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Вказані норми вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції при винесені виправдувального вироку були порушені.

Тим самим, висновки суду, викладені у вироку, містять істотні суперечності, які могли вплинути на вирішення питання про винуватість обвинуваченого, правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, за наведених вище обставин, висновки суду про виправдання ОСОБА_8 за ч. 2 ст.121, ч.3 ст.146 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачується, є передчасними, зробленими без повного, всебічного, об`єктивного дослідження та аналізу наявних у кримінальному провадженні доказів, а тому не може визнаватися законним та обґрунтованим.

Згідно зі ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Не може бути визнано доказами відомості, що містяться в показаннях, речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених зазначеним Кодексом. При цьому виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, якщо цих доказів не було досліджено при апеляційному перегляді вироку.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу.

Оскільки відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, а прокурором в судовому засіданні не була забезпечена присутність під час апеляційного розгляду свідка обвинувачення з метою дослідження всіх обставин, встановлених під час кримінального провадження, суд апеляційної інстанції позбавлений права перевірити доводи апеляційної скарги прокурора та обгрунтування прийнятого судом рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 КПК України сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять вищезазначені порушення вимог кримінального процесуального закону, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п.п. 10, 15, 16 ч. 1 ст. 7 КПК України та ст. 23 КПК України, відповідно до яких до загальних засад відноситься презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також безпосередність дослідження показань, речей і документів, вказаний вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2023 року щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду.

Внаслідок скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду справи в суді першої інстанції, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості щодо розгляду решти апеляційних вимог прокурора і вони підлягають перевірці при новому судовому розгляді кримінального провадження.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що зазначені істотні порушення є процесуально неприпустимими при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення права на захист, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обгрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення.

Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, наведених у главі 2 КПК України, апеляційний суд дійшов висновку про наявність допущених судом першої інстанції істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне й обгрунтоване судове рішення, що відповідно до вимог статей 412 і 415 КПК України є підставою для скасування вироку суду щодо ОСОБА_8 та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження необхідно усунути вказані недоліки, повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне, обгрунтоване й вмотивоване рішення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задовольнити.

Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2023 року щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4