Провадження №11-кп/801/371/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - ОСОБА_2 (суддя-доповідач),

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001647, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 13 листопада 2020 року, за апеляційними скаргами прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 30 грудня 2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, українця, громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

03 червня 1997 року Замостянським районним судом м. Вінниці за ч. 2 ст. 141 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років позбавлення волі;

03 лютого 1998 року Староміським районним судом м. Вінниці за ч. 3 ст. 81, ч. 1 ст. 89, ст. 43 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

05 червня 1998 року Староміським районним судом м. Вінниці за ч. 3 ст. 81, ч. 1 ст. 89, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 42, ст. 43 КК України (в редакції 1960 року) до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 10 січня 2002 року по відбуттю строку покарання;

27 грудня 2002 року Замостянським районним судом м. Вінниці за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ст. 70 КК України до 2 років 6 місяців обмеження волі;

16 лютого 2005 року Замостянським районним судом м. Вінниці за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 311, ч. 1 ст. 263, ст. 70, ст. 71 КК України до 2 років 9 місяців позбавлення волі. Звільнений 29 березня 2006 року на підставі ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 22 березня 2006 року умовно-достроково з невідбутим строком 6 місяців 17 днів;

09 квітня 2009 року Староміським районним судом м. Вінниці за ч. 2 ст. 185, ст. 69 КК України до 240 годин громадських робіт;

28 липня 2009 року Староміським районним судом м. Вінниці за ч. 1 ст. 317, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

19 вересня 2012 року Староміським районним судом м. Вінниці за ст. 198, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 08 квітня 2014 року на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 31 березня 2024 року умовно-достроково з невідбутим строком покарання 11 місяців 12 днів;

31 травня 2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

26 квітня 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 1 ст. 304, ч. 4 ст. 70 КК України до 6 років 1 місяця позбавлення волі;

03 вересня 2019 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 1 року позбавлення волі. Звільнений 27 травня 2020 року по відбуттю строку покарання,

У вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 296 КК України,

у с т а н о в и в :

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 30 грудня 2024 року ОСОБА_9 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку із недоведеністю того, що кримінальне правопорушення вчинено ОСОБА_9 .

ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного складання покарання призначеного цим вироком суду та покарання, призначеного вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 03 вересня 2019 року остаточно визначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України зараховано ОСОБА_9 у строк остаточного призначеного покарання повністю відбуте покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 03 вересня 2019 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_9 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з моменту затримання, тобто з 13 листопада 2020 року по день проголошення вироку, тобто по 30 грудня 2024 року.

ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено від покарання у зв`язку з закінченням строків давності.

Вирішено вважати ОСОБА_9 таким, що відбув покарання за цим вироком.

Запобіжний захід застосований до обвинуваченого ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою скасовано та звільнено його з під варти в залі суду.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів і процесуальних витрат.

Суд першої інстанції визнав доведеним, що 05 квітня 2019 року близько 21:00 год ОСОБА_9 , перебуваючи в квартирі будинку по АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, з корисливим мотивом, таємно викрав належний ОСОБА_10 мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy J7 Neo Duos (SM J701)» в корпусі золотистого кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , який знаходився на столі, що стояв на кухні квартири, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на суму 2612,87 грн.

Крім того, 13 листопада 2020 року приблизно о 16:05 год ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння неподалік будинку № 77 по вул. Некрасова у м. Вінниці, виражаючи свою неповагу до інших, з надуманого приводу почав словесну сварку з водієм бригади № НОМЕР_3 екстреної медичної допомоги ОСОБА_11 , який обслуговував виклик на спецлінію «103» до громадянки ОСОБА_12 , та без будь-якої причини ображав останнього нецензурними словами.

Надалі, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, виражаючи свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, прагнучи самоутвердитися за рахунок приниження іншої особи, ОСОБА_9 діставши з-за поясу штанів предмет, схожий на пістолет, та знаходячись у безпосередній близькості до ОСОБА_11 на відстані близько півметра, направив указаний пістолет в сторону останнього та неодноразово висловив погрози фізичного розправи. ОСОБА_11 попередив, що викликає поліцію, через що ОСОБА_9 почав утікати та залишив місце події.

Дії ОСОБА_9 суд кваліфікував за:

ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно;

ч. 1 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.

Крім обвинувачення, визнаного судом першої інстанції доведеним, ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що 13 листопада 2020 року близько 03:00 год біля будинку за адресою: м. Вінниця, вул. Довженка, 73 А, діючи умисно, повторно з корисливих спонукань, з метою власного незаконного збагачення, бажаючи заволодіти чужим майном, розуміючи протиправність своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел на таємне викрадення чудового майна, проник в салон автомобіля марки «ВАЗ 21063», державний номерний знак НОМЕР_4 , звідки викрав належні ОСОБА_13 речі, а саме: ковдру-плед в клітинку сіро-чорного кольору, пістолет «Флобер» марки «EKOLVIPER 4.5» сіро-блискучого кольору, автомагнітолу марки «Айпа», павер-банк «Номі» червоного кольору, туалетну воду «OpportuneSport», ключі від автомобіля, спричинивши потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на суму 2 612,87 грн.

Указані дії ОСОБА_9 обвинуваченням кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднане з проникненням у сховище, проте суд першої інстанції визнав його невинуватим у вчиненні цього кримінального правопорушення та виправдав, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні прокурор Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_8 , не оспорюючи висновків суду щодо вини обвинуваченого за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 296 КК України та кваліфікації його дій, просить повторно дослідити докази, скасувати вирок Вінницького міського суду Вінницької області в частині виправдання ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 185 КК України та призначеного покарання, з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити від покарання у зв`язку з закінченням строків давності.

Визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання за:

ч. 3 ст. 185 КК України у виді 6 років позбавлення волі;

ч. 2 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_9 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 6 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного складання покарання призначеного цим вироком суду та покарання, призначеного вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 03 вересня 2019 року остаточно визначити покарання у виді 7 років позбавлення волі, зарахувавши у строк призначеного покарання повністю відбуте покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 03 вересня 2019 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_9 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з моменту затримання, тобто з 13 листопада 2020 року по день ухвалення вироку, до 30 грудня 2024 року.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_9 на виконання вироку суду апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави витрати на проведення експертиз у кримінальному провадженні у розмірі 3348, 52 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

судом першої інстанції не дотримано вимог ст. 94 КПК України, не взято до уваги та не надано оцінки доказам винуватості обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України;

серед майна, викраденого з автомобіля потерпілого ОСОБА_13 , був пістолет типу револьвер, характеристики якого відповідають предмету (пістолету), використаному обвинуваченим під час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України;

потерпілий ОСОБА_13 впізнав плед, вилучений під час обшуку квартири обвинуваченого, як викрадений з його автомобіля;

при призначенні обвинуваченому покарання судом не правильно застосовано положення ст. 70 КК України.

До початку апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_8 , у відповідності до ст. 403 КПК України, подав заяву про відклик апеляції, що має наслідком закриття апеляційного провадження у цій частині.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 30 грудня 2024 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

вирок суду є незаконним та необґрунтованим, винесеним без урахування усіх фактичних обставин справи, а призначене покарання є надто суворим;

судом грубо порушено норми КПК України та Конституції України, оскільки строк його перебування під вартою перевищує строк покарання за вчиненні ним злочини.

Позиції учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_7 підтримала доводи апеляційної скарги обвинуваченого з підстав, викладених у ній, просила її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи вирок суду, у тому числі в частині призначеного покарання законним та обґрунтованим.

Обвинувачений ОСОБА_9 , потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду апеляційних скарг в судове засідання не з`явились, заяв про поважність причин неприбуття до суду не подали.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК указані обставини не перешкоджають проведенню апеляційного розгляду.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З оскаржуваного вироку слідує, що указані норми закону судом дотримано та вирок суду, у тому числі в частині призначення покарання, належним чином умотивовано.

Узагальнені доводи апеляційної скарги обвинуваченого, які зводяться до невідповідності вказаних у вироку висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів уважає безпідставними, оскільки докази, кожний окремо та в сукупності, підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.185 КК України та ч. 1 ст. 296 КК України, за обставин, установлених судом першої інстанції.

Відповідно до п. п. 1-2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення, або відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Якщо обставини, передбачені пунктами 1, 2 частини першої цієї статті, виявляються під час судового розгляду, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

Указаних обставин суд апеляційної інстанції не вбачає, водночас винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 296 КК України, є доведеною «поза розумним сумнівом», яка слідує зі співвідношення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою доказів безпосередньо досліджених місцевим судом.

Зокрема, допитаний в ході судового провадження потерпілий ОСОБА_10 суду пояснив, що у квітні 2019 року він спільно з обвинуваченим ОСОБА_9 , перебували в його квартирі, за адресою: АДРЕСА_2 , та розпили спритні напої. Ввечері він пішов спати. Прокинувшись вранці помітив відсутність свого мобільного телефону марки «Samsung» моделі «Galaxy J7». ОСОБА_9 у квартирі також не було, тому ОСОБА_10 викликав працівників поліції.

Потерпілий ОСОБА_11 суду пояснив, що у листопаді 2020 року виконуючи свої службові обов`язки водія швидкої допомоги отримав виклик на спецлінію «103» про те, що по вул. Некрасова у м. Вінниці перебуває без свідомості жінка. Прибувши на місце виклику, лікарі одразу почали надавати непритомній жінці медичну допомогу. У цей час прибіг ОСОБА_9 , який почав агресивно поводитись, виражатись нецензурною лайкою щодо нього та лікарів, заважав своїми діями надавати медичну допомогу жінці. У зв`язку з цим, він попросив обвинуваченого припинити свої протиправні дії та надати можливість лікарями виконувати свою роботу, на що ОСОБА_15 дістав предмет схожий на пістолет. Він знову зробив зауваження обвинуваченому, однак останній почав себе поводити ще більш агресивно, направив на нього пістолет та продовжував погрожувати фізичною розправою. Тоді він дістав мобільний телефон та почав викликати працівників поліції, а обвинувачений втік. Пострілів він не пам`ятає.

Додатково указав, що близько 12 років працював в правоохоронних органах, обізнаний зі зброєю, тому з впевненістю може сказати, що предмет, який обвинувачений направляв в його сторону був пістолетом. Указані погрози він сприймав реально, як загрозу своєму життю та здоров`ю, боявся їх, внаслідок чого і викликав працівників поліції.

Свідок ОСОБА_16 суду показав, що працював лікарем швидкої медичної допомоги. Орієнтовно у листопаді 2020 року він разом із ще одним лікарем та водієм швидкої медичної допомоги ОСОБА_11 приїхали на виклик для надання медичної допомоги особі жіночої статі, яка перебувала без свідомості неподалік Центрального базару у м. Вінниці. Виконуючи свої обов`язки, він бачив, що поруч було багато людей серед яких один чоловік постійно намагався перешкоджати йому надавати медичну допомогу жінці. Він разом з водієм ОСОБА_11 попросили указаного чоловіка заспокоїтись та не заважати надавати медичну допомогу. Указав, що цей чоловік бігав та розмахував пістолетом до водія ОСОБА_11 .

Допитана у ході судового провадження свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що ОСОБА_9 є її другом. Зі слів обвинуваченого їй відомо, що 13 листопада 2020 року вона втратила свідомість на вулиці, у зв`язку з чим була викликана швидка медична допомога. У ході надання їй медичної допомоги між ОСОБА_9 та лікарями стався конфлікт. Щодо указаного конфлікту нічого не може пояснити, оскільки не чула та не усвідомлювала що відбувалось.

На підтвердження доведеності вини ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 296 КК України, суд першої інстанції послався і на досліджені в ході судового розгляду письмові докази, а саме:

витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07 квітня 2019 року за № 0000829, відповідно до якого внесено відомості за ч. 2 ст. 185 КК України;

заяву ОСОБА_9 від 08 квітня 2019 року, відповідно до якої ОСОБА_9 добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон марки «Samsung», викрадений у потерпілого ОСОБА_10 ;

витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07 квітня 2019 за № 0000829 відповідно до якого внесено відомості за ч. 4 ст. 296 КК України;

протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 13 листопада 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_11 просить прийняти міри до невідомої особи, яка 13 листопада 2020 року орієнтовно о 16:05 год. за адресою: м. Вінниця, вул. Некрасова, 79, погрожував йому вбивством та розправою предметом ззовні схожим на пістолет, направляючи йог в область грудей на відстані приблизно 50 см;

протокол пред`явлення предмету для впізнання за фотознімками від 14 листопада 2020 року, відповідно до якого у присутності двох понятих, потерпілий ОСОБА_11 указав на фотокартку із зображенням пістолета, який ОСОБА_9 направляв у його сторону та погрожував йому;

протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14 листопада 2020 року відповідно до якого у присутності двох понятих, свідок ОСОБА_17 вказала на фотокартку із зображенням ОСОБА_9 , як на особу, яка 13 листопада 2020 близько 16:00 год направила пістолет на медичного працівника. Впізнання здійснила за зовнішнім виглядом, рисами обличчя.

Ба більше, обвинувачений ОСОБА_9 під час розгляду судом першої інстанції кримінального провадження свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України визнав у повному обсязі та вона доведена указаними доказами.

Невизнання обвинуваченим ОСОБА_9 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, не підтверджується жодними належними та допустимим доказами, та суперечать встановленим судом обставинам та дослідженим доказам.

Дослідженими у ході судового розгляду доказами встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 не заперечував сам по собі конфлікт із потерпілим ОСОБА_11 з підстав того, що йому не сподобались дії лікаря щодо надання медичної допомоги його знайомій.

Не заперечував обвинувачений і того, що ходив з пістолетом, однак указав, що нікому не погрожував.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначеного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим, такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

Отже, для кваліфікація діяння за ст. 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього кримінального правопорушення у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової кваліфікації, визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Указана правова позиція щодо кримінально-правової оцінки діяння, кваліфікованого судом за ст. 296 КК України міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 288/1158/16-к.

Судом першої інстанції вірно ураховано мотиви і мету дій обвинуваченого ОСОБА_9 , характер дій кожного з учасників конфлікту, порушення обвинуваченим громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у вчинені протиправних дій на вулиці, в присутності людей, лікарів та водія швидкої медичної допомоги, які працювали та виконували свої професійні обов`язки щодо надання невідкладеної медичної допомоги знайомій ОСОБА_9 , а також агресивну поведінку ОСОБА_9 , безпідставність вчинюваних ним дій, що свідчить про прагнення останнього показати зневагу до існуючих правил і норм поведінки у суспільстві, самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб.

Про особливу зухвалість в діях ОСОБА_9 свідчить направлення предмету, ззовні схожого на пістолет щодо ОСОБА_18 та його демонстрація іншим громадянам, зокрема, лікарям, які виконували свої професійні обов`язки, а дії останнього порушували їх нормальну роботу.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України повністю доведена дослідженими судом доказами, які є належними, допустимими та такими, що узгоджуються між собою, а позиція обвинуваченого ОСОБА_9 щодо невизнання вини спрямована виключно на уникнення кримінальної відповідальності за вчинене діяння.

При цьому, місцевий суд дослідивши протоколи пред`явлення особи для впізнання за світлинами від 14 листопада 2020 року, відповідно до яких потерпілий ОСОБА_18 та свідок ОСОБА_17 указали на світлину з зображенням обвинуваченого ОСОБА_9 , як на особу, яка 13 листопада 2020 року о 16:00 перебуваючи за адресою: м. Вінниця, вул. Некрасова, 77, направила пістолет на медичного працівника ( ОСОБА_18 ), обґрунтовано визнав їх недопустими доказами з підстав, визначених ст. 228 КПК.

Згідно зі ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 750/11509/18 зроблено висновок, що:

«стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Крім того, законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням».

Докази, на які послався місцевий суд у вироку, є допустимими та такими, що у своїй сукупності безпосередньо указують на вчинення обвинуваченим діянь, інкримінованих йому стороною обвинувачення.

На переконання апеляційного суду, установлені під час судового розгляду фактичні об`єктивні обставини та наведені у вироку висновки суду першої інстанції спростовують твердження обвинуваченого ОСОБА_9 про недоведеність його вини.

З оскаржуваного вироку слідує, що місцевий суд дослідивши усі обставини цього провадження, оцінивши кожен доказ з точки зору допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх належності та взаємозв`язку, дійшов правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Апеляційним судом порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами кримінального провадження не встановлено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування судового рішення, постановленого у цьому кримінальному провадженні, апеляційний суд не встановив, а тому вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 30 грудня 2024 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_8 у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 30 грудня 2024 року щодо ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 296 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4