Номер провадження: 11-кп/813/1226/25
Справа № 497/2928/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2025 року м. Одеса

Суддя-доповідач судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 , проаналізувавши апеляційну скаргу прокурора Болградської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_3 на вирок Болградського районного суду Одеської обл. від 11.12.2024 в к/п №0000566 від 11.10.2024 стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України

установив:

Вищезазначеним вироком суду 1-ої інстанції було затверджено угоду про визнання винуватості від 11.12.2024, укладену між прокурором Болградської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , якого визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено йому узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Вирішено питання щодо судових витрат та долі речових доказів, зокрема, після набрання вироком законної сили, речові докази залишки гранати РГД-5 з маркуванням на її корпусі «114-83Т» з запалом типу УЗРГМ-2 з маркуванням на спусковому важелі «16-79 349-2 386-139-79» та залишки корпусу гранати Ф-1 з маркуванням на її корпусі «1725 ТНТ» із запалом типу УЗРГМ-2 з маркуванням на спусковому важелі «60-83 583», що залишились після експертного дослідження, конфісковано у власність держави із застосуванням на підставі ст.ст. 96-1 і 96-2 КК України спеціальної конфіскації.

Згодом, 03.01.2025 прокурором ОСОБА_3 через суд 1-ої інстанції на зазначений вирок суду була подана апеляційна скарга, в якій він, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_4 , правильності кваліфікації його дій та призначеного покарання, зазначив, що вирок підлягає зміні в частині вирішення долі речових доказів, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду 1-ої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Так, прокурор посилається на те, що суд необґрунтовано та помилково дійшов висновку про необхідність застосування спеціальної конфіскації відносно залишків гранати та її корпусу, що залишились після експертного дослідження, які жодної цінності не становлять, а також не вирішив долю інших речових доказів у кримінальному провадженні, а саме: грошових коштів на загальну суму 4000 грн та мобільного телефону марки «NOMI», який належить ОСОБА_4 .

Перевіривши зміст апеляційної скарги прокурора та її доводи, суддя-доповідач вважає, що у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_3 слід відмовити, виходячи з наступного.

Частина 1 ст. 24 КПК України встановлює, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Водночас, відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 394 КПК України, вирок суду 1-ої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

На підставі аналізу змісту апеляційної скарги прокурора та наданих апеляційному суду матеріалів кримінального провадження встановлено, що оскаржуваний вирок Болградського райсуду Одеської обл. від 11.12.2024 в к/п №0000566 від 11.10.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, був ухвалений на підставі укладеної між прокурором Болградської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 угоди про визнання винуватості від 11.12.2024 (а.с. 90-93).

При цьому, прокурор ОСОБА_3 оскаржує зазначений вирок суду 1-ої інстанції в частині вирішення долі речових доказів, а не з підстав призначення менш суворого покарання, ніж узгодженого сторонами або затвердження угоди в провадженні, в якому вона не може бути укладена, як це передбачено вищезгаданими вимогами ст. 394 КПК України.

Імперативне застереження у ст. 394 КПК України щодо виключного визначення підстав для оскарження відповідного судового рішення узгоджується із положеннями ч. 2 ст. 473 КПК України.

Так, за вказаною нормою наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора, підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст. 394 та 424 цього Кодексу, а для підозрюваного чи обвинуваченого також його відмова від здійснення прав, передбачених абз. 1 та 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 цього Кодексу.

Таким чином законодавець створює процесуальні запобіжники від можливої недобросовісності та зловживання процесуальними правами учасників судового розгляду, які з метою скасування вироку суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості можуть в апеляційній скарзі відмовитися від визнання обставин, які визнавалися ними під час судового провадження на підставі угоди.

А тому вказівка в апеляційній скарзі прокурора щодо процесуальних порушень, які не належать до підстав оскарження ним вироку на підставі угоди про визнання винуватості відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 394 КПК України, жодним чином не доводить його права на оскарження такого вироку.

Орім того, питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні, яке відповідно до вимог п.п. 1, 3 ч. 9 ст. 100 КПК України не було вирішене під час ухвалення вироку, може бути вирішене в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України.

Суд апеляційної інстанції, позбавлений можливості оцінити рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про долю речових доказів, оскільки законодавець вказав вичерпний перелік підстав, з яких прокурор може оскаржити вирок, яким затверджено угоду про визнання винуватості (п. 2 ч. 4 ст. 394 КПК України).

Така позиція судді-доповідача узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 523/13129/17 (провадження № 51-3421 км18), від 06.10.2023 у справі № 468/128/22 (провадження № 51-5999ск23).

Відтак, прокурор Болградської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_3 оскаржує вирок Болградського райсуду Одеської обл. від 11.12.2024 стосовно ОСОБА_4 з підстав, з яких він не може бути оскарженим згідно з вимогами чинного кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями ст. 394 цього Кодексу.

Враховуючи те, що в апеляційній скарзі сторона обвинувачення оскаржує вирок з підстав, з яких він не може бути оскарженим згідно з положеннями ч. 4 ст. 394 КПК України, суддя-доповідач вважає, що необхідно відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_3 та повернути її апелянту.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 24, 370, 392, 394, 399, 419, 532, 615 КПК України, суддя доповідач

ухвалив:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора Болградської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_3 на вирок Болградського районного суду Одеської обл. від 11.12.2024, яким ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Копію ухвали разом із апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати прокурору Болградської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_3 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_2