Провадження № 1-в/638/242/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , розглянувши клопотання заступника начальника слідчого управління ГУНП в Харківській області полковника поліції ОСОБА_2 про вирішення питання щодо речових доказів,-

УСТАНОВИВ:

03.02.2025 до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання від заступника начальника слідчого управління ГУНП в Харківській області полковника поліції ОСОБА_2 про вирішення питання щодо речових доказів у кримінальній справі № 57120545відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачуваного ч. 2 ст. 307 КК України.

В обґрунтування клопотання заступник начальника слідчого управління ГУНП в Харківській області полковник поліції ОСОБА_4 зазначає, що судом під час винесення вироку не вирішена доля речових доказів, а саме грошових коштів в сумі 100 гривень, які були вилучені у ОСОБА_5 , а тому просить вирішити питання щодо речового доказу.

Прокурок ОСОБА_6 в судове засідання не з?явилася, проте надала пояснення в яких зазначила, що вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.12.2013, ОСОБА_3 визнано винним за ч. 1 ст. 309 КК України, проте під час винесення вироку не було вирішено питання про долю речових доказів, а саме грошових коштів. Відповідно до ч. 5 ст. 81 КПК України (в редакції 1960 року) гроші, цінності та інші речі, які були об`єктом злочинних дій, повертаються їх законним володільцям, а якщо їх не встановлено, то ці гроші, цінності та речі переходять у власність держави, у зв?язку з чим просить суд грошові кошти конфіскувати в дохід держави.

ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали клопотання, перевіривши матеріали кримінального провадження суд приходить до наступного висновку.

У матеріалах кримінальної справи № 57120545 міститься вирок Дзержинським районного суду м. Харкова від 17.12.2013, відповідно до якого ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці та 26 днів позбавлення волі.

З вироку Дзержинським районного суду м. Харкова від 17.12.2013 відносно ОСОБА_3 вбачається, що судом при винесені судового рішення не вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні, а саме грошових коштів в сумі 100 гривень, які були вилучені у ОСОБА_5 .

У матеріалах кримінальної справи міститься постанова старшого слідчого СУ ГУМВСУ в Харківській області майора міліції ОСОБА_7 про визнання речовими доказами грошових коштів в сумі 100 грн. АЄ 8255907, які були вилучені у ОСОБА_3 та долучені в якості речових доказів до матеріалів справи, передані на зберігання до УФОБУ ГУМВС України в Харківській області.

Як визначено ч. 2 ст. 3 КПК України (в редакції 1960 року) при провадженні в кримінальній справі застосовується кримінально-процесуальний закон, який діє відповідно під час дізнання, досудового слідства або судового розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 324 КПК постановляючи вирок, суд повинен вирішити, зокрема питання: що зробити з речовими доказами, зокрема з грошима, цінностями та іншими речами, нажитими злочинним шляхом.

Відповідно до положень ст. 409 КПК України (в редакції 1960 року) питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішуються судом, який постановив вирок.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків» у порядку, передбаченому ст. 411 КПК України 1960 року, суди вправі вирішувати питання, зокрема, про скасування заходів із забезпечення цивільного позову чи можливої конфіскації майна, про долю речових доказів, якщо її не вирішено вироком суду.

Тож питання про речові докази в сумі 100 гривень, які були вилучені у ОСОБА_5 , суд розглядає в порядку, передбаченому статтями 409, 411 КПК України 1960 року, за заявою заступника начальника слідчого управління ГУНП в Харківській області полковника поліції ОСОБА_2 , оскільки суд не вирішив цього питань під час винесення вироку 17 грудня 2013 року.

При цьому долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 81 КПК України 1960 року, якою регламентовано порядок вирішення цього питання.

На підставі вищевикладеного речові докази, а саме грошові кошти в сумі 100 гривень, які були вилучені у ОСОБА_5 слід передати у доход держави.

Керуючись ст. 81, 409, 411 КПК України 1960 року, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання заступника начальника слідчого управління ГУНП в Харківській області полковника поліції ОСОБА_2 про вирішення питання щодо речових доказів - задовольнити.

Речові докази, а саме грошові кошти у сумі 100 гривень (серія АЄ № 8255907), які були вилучені у ОСОБА_5 , передати у доход держави.

Ухвалу може бути оскаржено протягом семи днів з дня її оголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова.

Суддя ОСОБА_1