Номер провадження 1/754/4/25
Справа№754/4925/13-к
Вирок

Іменем України

10 квітня 2025 року

Деснянський районний суд м. Києва в складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Восени 2008 року підсудний ОСОБА_10 , працюючий заступником директора ТОВ «Актив», з метою незаконного заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, звернувся до директора ПСП АФ «Соснівська» ОСОБА_11 з проханням надати йому в борг готівкові гроші на загальну суму 65000 доларів США та запевнив, що дані гроші поверне без затримки на першу вимогу.

Будучи введеним в оману та не підозрюючи про злочинні наміри ОСОБА_10 , ОСОБА_11 погодився надати йому грошові кошти у вказаній сумі трьома частинами.

Так, підсудний ОСОБА_10 , зловживаючи довірою ОСОБА_11 не маючи наміру повертати даний борг, 03 жовтня 2008 року отримав від останнього готівкові гроші в сумі 30 000 доларів США, що за курсом Національного банку України складає 146 091 грн. (486 грн. 97 коп. за 100 доларів США), 24 жовтня 2008 року отримав від потерпілого готівкові гроші в сумі 20 000 доларів США, що за курсом Національного банку України складає 103 000 грн. (515 грн. за 100 доларів США), 27 листопада 2008 року отримав від потерпілого готівкові гроші в сумі 15 000 доларів США, що за курсом Національного банку України складає 101 127 грн. ( 674 грн. 18 коп. за 100 доларів США).

Таким чином, реалізуючи свої злочинні наміри, направлені на заволодіння грошима ОСОБА_11 шляхом зловживання його довірою, підсудний ОСОБА_10 незаконно заволодів готівковими коштами потерпілого на загальну суму 65 000 доларів США, що в еквіваленті на гривню становить 350 218 грн., і яка на 195 718 грн. перевищує особливо великий розмір.

Заволодівши грошовими коштами на суму 65 000 доларів США, підсудний ОСОБА_10 розпорядився ними на власний розсуд, після чого будь-які контакти з потерпілим ОСОБА_11 припинив, став ухилятися від зустрічей та телефонних переговорів.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_10 свою вину у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, не визнав та пояснив суду, що на початку 2008 року до нього на дачу, яка знаходиться у м.Батурин, приїхав тодішній мер м.Конотопа - ОСОБА_12 . В розмові ОСОБА_12 розповів, що до нього звернувся його знайомий з м.Конотоп, з проханням допомогти знайти в м.Києві жінку, яка не виходить з ним на контакт, на що він погодився допомогти. Наступного дня він зустрівся з ОСОБА_12 на трасі, яка розділяє м.Батурин. На зустрічі був присутній чоловік, який приїхав на автомобілі «Тойота». ОСОБА_12 представив його як ОСОБА_13 . ОСОБА_11 повідомив, що займається аграрним бізнесом, продажем зерна, що йому треба знайти жінку, яка взяла у нього зерно, розрахувавшись лише за його половину. Він погодився йому допомогти, потерпілий на аркуші паперу написав адресу та номер телефону жінки, її прізвище було ОСОБА_14 . Він у свою чергу залишив ОСОБА_11 візитівку з номерами телефонів та адресою. Під час цієї розмови був також присутній ОСОБА_12 . Жінку, яку розшукував ОСОБА_11 , йому так і не вдалось знайти. Грошей за пошуки жінки він у ОСОБА_11 не просив. На початку весни 2009 року він перебував на дачі зі своїм компаньйоном по бізнесу - ОСОБА_15 , коли до останнього приїхав ОСОБА_11 . ОСОБА_15 займався агропродукцією, як йому було відомо, ОСОБА_11 приїхав до нього за гербіцидами. Також наприкінці 2009 року ОСОБА_11 приїздив до ОСОБА_15 на полігон, що розташований за його дачею. Загалом ОСОБА_15 з ОСОБА_11 зустрічались у кафе, яке знаходилось неподалік його дому. Він участі у їх розмовах не приймав. На скільки йому відомо, вони зустрічались з приводу купівлі хімікатів для посівного, зустрічі їх тривали по 15-20 хвилин. Восени 2009 року ОСОБА_15 помер і з ОСОБА_11 він більше не зустрічався. Однак на Різдво 2010 року, коли він був у м.Батурин, до нього приїхав ОСОБА_12 та повідомив, що ОСОБА_11 вимагає від нього гроші, оскільки його партнер по бізнесу - ОСОБА_15 помер, і тому саме він має розрахуватись з ОСОБА_11 . Після чого він зателефонував ОСОБА_11 та домовився про зустріч. На початку січня 2010 року він приїздив до м.Конотоп, зустрічався з ОСОБА_11 на території заправки, був з охоронцем на своєму службовому автомобілі «Нива». На зустрічі ОСОБА_11 повідомив йому, що так як ОСОБА_15 був його компаньйоном по бізнесу, однак помер, то саме він має розрахуватись за нього. Він же пояснив ОСОБА_11 , що не має відношення до їх справ з ОСОБА_15 . При цій розмові був присутнім його охоронець. Після розмови вони роз`їхались та більше не зустрічались. В червні 2010 року його заарештували та привезли в м.Конотоп, де він вперше за той час побачив ОСОБА_11 та дізнався що той написав на нього заяву в міліцію. ОСОБА_11 спочатку вимагав від нього 120 000 доларів, а потім зменшив суму до 65 000 доларів. Як йому відомо, ОСОБА_15 допомагав сину ОСОБА_11 стати суддею. Він ОСОБА_11 у вирішенні цього питання не допомагав. Також не зустрічався у зазначену за версією слідства дату з ОСОБА_11 03 жовтня 2008 року об 11 год. в с. Соснівка, оскільки того дня святкував своє весілля у більярдному клубі, а зранку замінював колодки на своєму автомобілі.

Незважаючи на невизнання підсудним своєї вини його вина у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, повністю підтверджується зібраними по справі доказами:

Показаннями потерпілого ОСОБА_11 , оголошеними в судовому засіданні, даними ним як в ході досудового розслідування кримінальної справи (а.с. 95-97 т.№1), так і у попередніх судових засіданнях, згідно яких у серпні 2008 року він звернувся до голови Батуринської міської ради ОСОБА_12 з проханням, щоб той познайомив його з високопосадовими особами, які могли б допомогти йому вирішити ряд господарських та особистих питань, які виникають у нього як у власника сільськогосподарського підприємства, на що останній погодився йому допомогти. 26 серпня 2008 року йому зателефонував ОСОБА_12 та повідомив, що він має 27 серпня 2008 року близько 10 год. під`їхати до м. Батурин, де він познайомить його з людиною, яка йому потрібна. У визначений час він приїхав до м. Батурина, за перехрестям московської траси в м. Батурин зустрівся з ОСОБА_12 та раніше незнайомим ОСОБА_10 . ОСОБА_12 відрекомендував ОСОБА_10 , як людину, яка допоможе при вирішенні господарських та особистих питань, представив його, як поважну та порядну людину. Після знайомства ОСОБА_16 відійшов у сторону, залишивши їх вдвох. В розмові він повідомив ОСОБА_10 про ситуацію, яка виникла у нього з ОСОБА_17 , яка була винна йому гроші у сумі 1, 061, 320 грн. за зерно, яке було їй продано по угоді. Вона мала розрахуватись за 10 днів, однак цього не зробила. На що ОСОБА_10 повідомив, що допоможе з будь-якого питання за умови надання йому у борг 50 000 доларів США, про що напише розписку. Крім того, ОСОБА_10 в розмові повідомив, що йому взагалі потрібно 80 000 доларів, що поверне гроші в березні 2009 року. Після цього вони роз`їхались. Через 15-20 днів йому зателефонував ОСОБА_10 та повідомив, що його питання будуть вирішуватись, запропонував зустрітись в м. Конотоп. Через днів 5-6 ОСОБА_10 знову йому зателефонував, повідомив, що знаходиться у м.Конотопі та призначив зустріч у кафе. Під час цієї зустрічі він висловив свою згоду на пропозицію, сказав ОСОБА_10 , що надасть йому в борг частину грошей, а саме 40 000 доларів, про що той напише розписку та вони складуть договір позики. На що ОСОБА_10 почав його переконувати, що є порядним чоловіком та допоможе йому. Він повірив словам ОСОБА_10 . Коштів у нього з собою не було, тому він запросив ОСОБА_10 в с.Соснівка, сказавши, що необхідно буде написати розписку і скласти договір. Однак ОСОБА_10 говорив йому, що має не всі документи. 03 жовтня 2008 року йому на мобільний телефон зателефонував ОСОБА_10 та повідомив, що буде у с. Соснівка об 11 год. ОСОБА_10 приїхав до нього на роботу, його бачили працівники бухгалтерії, контори та його донька ОСОБА_18 , яка працює секретарем. Він запросив ОСОБА_10 до кабінету та попросив доньку, щоб та привела до них додому як свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , також сказав, щоб вона поїхала додому з ними, повідомила його дружині, щоб та взяла у сейфі 30 000 доларів, перерахувала їх у присутності свідків і чекала на них. Він також зателефонував ОСОБА_19 , ОСОБА_11 , ОСОБА_21 і попросив приїхати до контори. Він сказав ОСОБА_10 , що надасть поки 30 000 доларів, а потім через деякий час вже всю суму коштів, нагадав йому про розписку, на що ОСОБА_10 пообіцяв її написати. Через 20 хв. вони поїхали до нього додому, ОСОБА_10 був на сріблястому «Тойота .Ландкрузер 100». На той час донька вже приготувала кошти в сумі 30 000 доларів, по 10 000 у кожній пачці, купюрами по 100 доларів. Він взяв ці гроші та сказав ОСОБА_11 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , що коли він передаватиме гроші, щоб вони бачили і чули розмову. Підійшовши до автомобіля ОСОБА_10 з водійської сторони, передав йому три пачки з грошима, сказав, що там 30 000 доларів. Це все бачили його донька, дружина, свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_11 . Після чого ОСОБА_10 сказав, що зателефонує пізніше та поїхав, при цьому розписку не надав. Через кілька днів ОСОБА_10 йому зателефонував та повідомив, що приїде 23-24 жовтня. 24 жовтня 2008 року ОСОБА_10 по телефону повідомив, що знаходиться у м. Конотоп і запропонував зустрітись. На цю пропозицію він погодився, сподіваючись дізнатися про результат вирішення питань, про які вони говорили. Також він здогадувався, що ОСОБА_10 приїхав за коштами, а тому зателефонував ОСОБА_19 , ОСОБА_11 , ОСОБА_20 і попросив їх під`їхати до контори. Вдома він взяв 20 000 доларів США, запросив до автомобіля ОСОБА_19 , ОСОБА_11 і ОСОБА_20 , щоб вони були свідками при передачі грошей у машині. В машині вони перерахували гроші та він поклав їх на видне місце. Коли під`їхали до входу в кафе «Вечірнє», ОСОБА_10 вже його чекав на майданчику. ОСОБА_10 сів на переднє сидіння його автомобіля, при цьому свідки сиділи на задньому сидінні. В машині він голосно, щоб чули свідки, повідомив ОСОБА_10 , що має 20 000 доларів та запропонував перерахувати гроші, однак той не рахуючи їх сховав, запевняв його, що «питання будуть вирішуватись». Він знову нагадав ОСОБА_10 за розписку, але той сказав, що напише іншим разом, що поспішає. У листопаді 2008 року ОСОБА_10 по телефону попросив у нього в борг 15 000 доларів США. На що він погодився, однак дорікнув, що по його питанню нічого не було вирішено. ОСОБА_10 продовжив його запевнювати, що питання вирішиться після Нового року, кошти поверне вчасно. 27 листопада 2008 року ОСОБА_10 по телефону запропонував зустрітись біля кафе «Вечірнє», на що він погодився. На зустріч знову взяв з собою ОСОБА_19 , ОСОБА_11 , ОСОБА_20 , як свідків при передачі грошей в сумі 15 000 доларів США ОСОБА_10 . Кошти були купюрами по 100 доларів, по 10 000 доларів в пачці, а решта коштів 5 000 доларів була у гривнях, в сумі 35 000. Гроші були перераховані разом зі свідками. До кафе вони прибули близько 16 год., ОСОБА_10 вже чекав його на тому ж автомобілі. ОСОБА_10 сів до його автомобіля на переднє сидіння, він назвав йому суму, яку привіз, та запропонував перерахувати кошти, однак той, не рахуючи кошти, поклав їх до кишені, говорив, що поспішає, що йому далеко їхати, категорично уникав написання розписки. Хоча він заздалегідь взяв з собою угоди та розписки. ОСОБА_10 продовжував його запевняти, що вирішить питання та обіцяв, що після Нового року все буде добре. Через два тижні він вирішив зателефонувати ОСОБА_10 , щоб дізнатись про результати своєї справи, однак його телефон не відповідав. Він зрозумів, що ОСОБА_10 його обманув і борг вчасно не поверне. Він продовжував телефонувати ОСОБА_10 з грудня 2008 року до кінця березня 2009 року, однак той не відповідав. І лише в кінці березня 2009 року ОСОБА_10 сам зателефонував йому з іншого номеру телефону та сказав не хвилюватись, що всі питання вирішуються. На що він сказав, що не довіряє йому, що всі обіцянки були порожніми, просив повернув кошти, які той взяв у нього в борг. При цьому ОСОБА_10 намагався його переконати, що кошти поверне. У подальшому ОСОБА_10 на телефонні дзвінки не відповідав. Наприкінці травня 2009 року ОСОБА_10 сам з ним зв`язався по телефону та запропонував зустрітись в м. Конотоп біля кафе «Нічка». Вони зустрілись 14 липня 2009 року, ОСОБА_10 знову просив у борг кошти, а саме 15 000 доларів США, на що він йому відмовив та просив повернути гроші. Після Нового року він неодноразово телефонував ОСОБА_10 з проханням повернути гроші, однак той казав, що не поверне, бо в нього їх немає, і доказів того, що він їх брав у борг у нього немає. У подальшому він звернувся до Секретаріату Президента, де як він вважав працював ОСОБА_10 , з повідомленням, що ОСОБА_10 винен йому гроші в сумі 65 000 доларів. Після чого йому зателефонував ОСОБА_10 та сказав що не відмовляється віддавати гроші. 10 січня 2010 року йому зателефонував ОСОБА_10 та запропонував зустрітись в с. Соснівка Конотопського району. На що він погодився та по дорозі в село Соснівку, коли він їхав в м. Конотоп, йому зателефонував ОСОБА_10 і повідомив, що їде за ним позаду, попросив зупинитись та поспілкуватись. Вони зустрілись на заправці, ОСОБА_10 під`їхав на автомобілі «Нива». На запитання про гроші ОСОБА_10 відповів, що їх у нього немає та запропонував передати бар у м. Київ за рахунок боргу. Він відмовився від цієї пропозиції та попросив повернути гроші. ОСОБА_10 запевняв, що намагатиметься розрахуватись протягом кількох місяців, після чого вони розійшлися. У подальшому він знову звернувся до Секретаріату Президента, в Генеральну прокуратуру з заявою про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_10 , який злочинним шляхом заволодів його грошима. Через деякий час йому зателефонував ОСОБА_10 і повідомив, що поверне гроші в травні. Після цього на його телефонні дзвінки ОСОБА_10 не відповідав.

Показаннями свідка ОСОБА_11 , оголошеними в судовому засіданні, даними ним на досудовому розслідуванні (а.с. 157-158 т.№1), згідно яких потерпілий є його рідним братом, з ОСОБА_10 особисто не знайомий. 03 жовтня 2008 року приблизно о 12 год. брат по телефону попросив приїхати до контори у с. Соснівка. Там він зустрів доньку брата, в кабінеті брата побачив незнайомого чоловіка, віком приблизно до 40 років. ОСОБА_18 - донька брата повідомила, що він має поїхати з нею додому та взяти гроші. Вони дочекались ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та вчотирьох поїхали додому за місцем проживання брата. На місці ОСОБА_18 повідомила матері, що з сейфу необхідно взяти 30 000 доларів США. ОСОБА_18 у їх присутності перерахувала гроші, там було рівно 30 000 доларів, по три пачки купюрами по 100 доларів США. Через 5-10 хвилин до двору будинку приїхав брат на своєму автомобілі та чоловік, якого він бачив у кабінеті брата. Брат взяв у доньки гроші та сказав їм , щоб вони дивились, як він передаватиме гроші, але щоб вони не виходили на вулицю, були привідчинені ворота і все було видно. Брат підійшов до водійського сидіння автомобіля «Тойота» сріблястого кольору, в якому сидів чоловік. Брат передав гроші чоловіку, сказавши, що там 30 000 доларів, на що чоловік взяв їх, подякував та поїхав. У подальшому брат повідомив, що то був ОСОБА_10 . Через деякий час, 24 жовтня 2008 року брат по телефону попросив приїхати до його контори. На місці брат повідомив, що має передати гроші тому самому чоловіку і щоб він був свідком цього. Разом з ОСОБА_19 та ОСОБА_20 вони сіли до автомобіля брата на запасне сидіння позаду. Брат перерахував у їх присутності гроші, там було 20 000 доларів, та поклав їх на підлокітник в полі їх зору. Після чого, вони всі поїхали в м.Конотоп до кафе «Нічка», де вже стояв автомобіль «Тойота» сріблястого кольору, який приїздив до брата додому 03 жовтня 2008 року. З того автомобіля вийшов ОСОБА_10 та сів на переднє сидіння автомобіля брата. Брат передав ОСОБА_10 гроші, повідомивши, що там 20 000 доларів США. ОСОБА_10 їх поклав за пазуху. Брат пропонував ОСОБА_10 перерахувати гроші, однак останній відмовився. Після чого брат з ОСОБА_10 вийшовши з автомобіля про щось розмовляли, однак розмову він не чув. Брат при ньому не говорив ОСОБА_10 про розписку чи угоду позики. 27 листопада 2008 року приблизно о 14 год. йому знову зателефонував брат та попросив приїхати до його контори. На місці брат пояснив, що треба знову передати гроші тому ж самому чоловіку, а саме ОСОБА_10 . Разом з ОСОБА_19 та ОСОБА_20 вони сіли в автомобіль брата на запасне сидіння позаду. Брат в їх присутності перерахував гроші, там було 10 000 доларів США та 35 000 гривень. Після чого вони приїхали в м.Конотоп до кафе «Нічка», там вже стояв автомобіль «Тойота» сріблястого кольору, який приїздив 03 жовтня 2008 року та 24 жовтня 2008 року, з якого вийшов ОСОБА_10 . ОСОБА_10 сів на переднє сидіння автомобіля брата, брат дістав гроші, повідомив, що має 10 000 доларів США та 35 000 грн., запропонував їх перерахувати. Однак ОСОБА_10 не перерахувавши їх, поклав до кишені. Після чого вони з братом вийшли з автомобіля та потисли один одному руки. Після цього він більше ОСОБА_10 не зустрічав, за що брат давав ОСОБА_10 гроші йому не відомо.

Аналогічними показаннями свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , даними ними під час досудового розслідування та оголошеними в судовому засіданні.

Показаннями свідка ОСОБА_12 , оголошеними в судовому засіданні, даними ним під час досудового розслідування (а.с. 213-214 т.№1), під час попередніх судових розглядів (а.с.209-211 т.№2, а.с.214 т. №3, а.с. 50 т.№2, 34 т.№5), згідно яких він познайомився з ОСОБА_10 під час приїзду останнього у складі делегації Президента України ОСОБА_22 , потерпілого ОСОБА_11 знає, як директора агрофірми з Конотопського району. У серпні-вересні 2008 року він познайомив ОСОБА_10 з ОСОБА_11 , на прохання останнього. Про обставини заволодіння грошима ОСОБА_10 його нічого не було відомо. Іноді при спілкуванні ОСОБА_11 скаржився, що ОСОБА_10 йому не віддає гроші. Коли він запитував про це ОСОБА_10 , той казав, що гроші у ОСОБА_11 не брав.

Показаннями свідка ОСОБА_18 , оголошеними в судовому засіданні, даними нею на досудовому розслідуванні (а.с. 161 т.№1), згідно яких потерпілий ОСОБА_11 - її батько.03 жовтня 2008 року, коли вона знаходилась на своєму робочому місці, батько повідомив її, що приїде ОСОБА_10 . Приблизно об 11 год. до кабінету разом з батьком зайшов невідомий чоловік. Зі слів батька вона зрозуміла, що це ОСОБА_10 . Через 20-30 хвилин батько повідомив їй, що вона разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 має поїхати додому, разом з матір`ю взяти гроші в сумі 30 000 доларів США, які знаходяться в сейфі будинку, та перерахували їх в присутності ОСОБА_20 , ОСОБА_19 та ОСОБА_11 . Разом ОСОБА_11 , ОСОБА_19 і ОСОБА_20 вони поїхали до неї додому, вона пояснила матері про гроші . В присутності ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_11 та матері ОСОБА_23 нею були перераховані гроші, після чого всі чекали на приїзд батька. Коли батько приїхав додому, вона віддала йому гроші у присутності свідків. Батько сказав, щоб вони відчинили трохи ворота, щоб було видно передачу грошей ОСОБА_10 , що вони і зробили. Батько підійшов до машини марки «Тойота ландкрузер», сріблястого кольору, на якій був ОСОБА_10 , до водійської сторони та передав ОСОБА_10 гроші, сказавши, що там 30 000 доларів США. ОСОБА_10 гроші не рахував, взяв їх, подякував і поїхав з місця. Розписок та угод позики ОСОБА_10 у їх присутності не писав.За що батько передавав гроші ОСОБА_10 їй не відомо.

Показаннями свідка ОСОБА_23 , оголошеними в судовому засіданні, даними нею під час досудового розслідування (а.с. 162 т. №1), згідно яких 03 жовтня 2008 року близько 12 год. у двір будинку зайшли її донька ОСОБА_18 разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . Донька повідомила, що батько попросив взяти гроші у сейфі. Разом з донькою вони взяли з сейфу гроші в сумі 30 000 доларів США. Перерахували їх у присутності ОСОБА_19 , ОСОБА_11 та ОСОБА_20 . Гроші були в трьох пачках, купюрами по 100 доларів. Через приблизно 20 хв. додому приїхав її чоловік - ОСОБА_11 , а за ним під`їхав до двору на великому автомобілі сріблястого кольору ОСОБА_10 . Чоловік взяв у доньки кошти та вийшов за хвірточку. Вона ж разом з донькою, ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_11 дивились в просвіт між воротами. Вона бачила як чоловік підійшов до автомобіля ОСОБА_10 зі сторони водія, сказав що у нього 30 000 доларів США та попросив їх перерахувати. На що ОСОБА_10 сказав, що рахувати не буде, подякував, взяв гроші і поїхав з місця. Чоловік їй розповів, що ці гроші надав ОСОБА_10 у борг. Їй також відомо було, що чоловік мав проблеми у господарських справах, йому не віддавала гроші за зерно ОСОБА_24 . Для допомоги в цій справі її чоловіка познайомили з ОСОБА_10 . ОСОБА_10 жодних розписок чи угод позики чоловіку не давав, не писав їх в її присутності У подальшому чоловік розповідав, що ОСОБА_10 не віддає борг, незважаючи на дзвінки чоловіка, його прохання.10 січня 2010 року вона разом з чоловіком була в м.Конотоп, по дорозі в село хтось зателефонував чоловіку, як потім вона зрозуміла, це був ОСОБА_10 . Чоловік зустрівся з ним на заправці, ОСОБА_10 був на автомобілі «Нива». Потім чоловік розповів, що ОСОБА_10 обіцяє віддати борг, але так цього і не зробив. Як їй повідомив чоловік ОСОБА_10 йому винен гроші в сумі 65 тис доларівСША.

Крім того, вина підсудного у вчиненні злочину також підтверджується дослідженими під час розгляду кримінальної справи наступними доказами:

Даними, що містить протокол про пред`явлення для впізнання свідку ОСОБА_19 осіб, серед яких свідок впізнала ОСОБА_10 , під номером 2, як особу яка брала гроші у ОСОБА_11 (а.с. 287 т. №1);

Даними, що містить протокол про пред`явлення для впізнання свідку ОСОБА_20 осіб, серед яких свідок впізнав ОСОБА_10 , під номером 3, як особу, яка брала гроші у ОСОБА_11 (а.с. 290 т. №1);

Даними, що містить протокол про пред`явлення для впізнання свідку ОСОБА_11 осіб, серед яких свідок впізнав ОСОБА_10 , під номером 3, як особу, яка брала гроші у ОСОБА_11 (а.с. 293 т. №1);

Даними, що містить протокол про пред`явлення для впізнання свідку ОСОБА_18 осіб, серед яких свідок впізнав ОСОБА_10 , під номером 3, як особу, яка брала гроші у ОСОБА_11 (а.с. 296 т. № 1) ;

Даними, що містять протоколи виїмки у операторів мобільного зв`язку «МТС», «Київстар» інформації по телефонним номерам, зокрема, яким користувався ОСОБА_10 , відповідно до яких встановлено наявність розмов між підсудним та потерпілим (а.с. 183-184 т.№1, а.с. 189-190 т.№2).

Крім того, судом було досліджено постанову Апеляційного суду Сумської області від 23 січня 2012 року про зняття інформації з каналів зв`язку МТС стосовно мобільного номеру НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_25 за період з вересня 2008 року по грудень 2008 року (а.с. 192 т. №2); відповідь ПрАТ «МТС України» на виконання постанови Апеляційного суду Сумської області від 23 січня 2012 року (а.с. 193 т.№2); постанову Деснянського районного суду м. Києва від 27 вересня 2013 року про доручення СВ Конотопському МВ ГУ МВС України в Сумській області про витребування у оператора мобільного зв`язку «Київстар» на підставі ухвали Апеляційного суду Сумської області від 05 травня 2010 року дані телефонного номеру НОМЕР_2 за період з 01 серпня 2008 року по 05 травня 2010 року та вилучення у ОСОБА_11 звукозапису розмови між ним та ОСОБА_10 та технічного пристрою, за допомогою якого було здійснено даний запис (а.с. 153-154 т. №3) ; постанову Апеляційного суду Сумської області від 05 травня 2010 року про зняття інформації з каналів зв`язку оператора «Київстар» з номера телефону НОМЕР_2 за період з 01 серпня 2008 року по 05 травня 2010 року зі списком викликів клієнта ОСОБА_10 (а.с. 140-158 т.№4); відповідь Конотопського МВ УМВС України в Сумській області від 02 червня 2015 року на запит Деснянського районного суду м.Києва, згідно якої Харківським НДІ ім. засл. проф. ОСОБА_26 отримано звукозапис розмови між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 та диктофон, за допомогою якого він здійснювався, однак експертизу не виконано у зв`язку з великим навантаженням ( а.с. 9 т.№5).

Крім того, в ході судового розгляду було досліджено висновок судової криміналістичної експертизи матеріалів та засобів відео-, звукозапису №2268 від 15 червня 2015 року, з текстом розмови, за результатами якої не вдалось за можливе встановити чи приймали участь у розмовах ОСОБА_11 та ОСОБА_10 (а.с. 56-75 т.№5).

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КПК України (в редакції 1960 року) доказами в кримінальній справі є всякі фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність суспільно-небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані, відповідно до ч. 2 ст. 65 КПК України (в редакції 1960 року) серед іншого встановлюються показаннями свідка, потерпілого.

За приписами ст. 67 КПК України ( в редакції 1960 року) суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи вищевказані докази суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Підстав сумніватись в показаннях потерпілого ОСОБА_11 у суду немає, його показання та показання свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_11 , ОСОБА_23 таОСОБА_18 були послідовними протягом досудового і судового слідства, та такими, які узгоджуються між собою та іншими зібраними по справі доказами, тому суд покладає їх в обґрунтування своїх висновків.

Невизнання підсудним ОСОБА_10 своєї вини у вчиненні злочину, його показання надані в судовому засіданні, суд розцінює як спробу ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Суд критично відноситься до показань свідків сторони захисту ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 з наступних підстав.

Так, за версією сторони захисту 03 жовтня 2008 року ОСОБА_10 не міг перебувати у с. Соснівка, оскільки знаходився на банкеті присвяченому річниці його вінчання, у більярдному клубі «Ярослав», зранку ж його автомобіль перебував на ремонті у ОСОБА_27 по заміні гальмівних колодок.

В ході судового розгляду свідки сторони захисту ОСОБА_28 та ОСОБА_29 підтвердили факт перебування на святі 03 жовтня 2008 року в закладі «Ярослав», обидва свідки стверджували, що прибули у приміщення закладу приблизно о 12 год., при цьому ОСОБА_10 вже там знаходився і заклад не залишав.

Однак як вбачається з відповіді, виданої директором більярдного клубу «Ярослав», та дослідженої в ході судового розгляду кримінальної справи (а.с. 27,т.№2), 03 жовтня 2008 року у період часу з 14 год. по 20 год. в закладі обслуговувався банкет на 16 осіб, за попереднім замовленням ОСОБА_10 від 29 вересня 2008 року.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_31 пояснив суду, що був власником/директором більярдного клубу «Ярослав». ОСОБА_10 часто приходив до його закладу з друзями, були також банкети. На скільки гостей був банкет у ОСОБА_10 не пам`ятає. Пам`ятає, як до нього приходив якийсь чоловік та попросив дати підтвердження того, що у ОСОБА_10 був банкет, показав фото, на яких він упізнав ОСОБА_10 та інтер`єр свого закладу, на фото була дата 03.10.2008. Тому на прохання чоловіка він надав довідку, де зазначив час банкету з 14 год. до 20 год. та дату 03 жовтня 2008 року.

З досліджених в судовому засіданні фотографій (а.с.158-159 т.№2), вбачається, що останні були зроблені 03 жовтня 2008 року о 14 год. 42 хв., о 20 год. 49 хв.

При цьому, згідно показань потерпілого ОСОБА_11 зустріч з ОСОБА_10 в с. Соснівка у нього була 03 жовтня 2008 року об 11 год.

А відтак підсудний мав можливість перебувати на зустрічі у зазначений час з ОСОБА_11 , після чого повернутись до м. Києва.

Сторона захисту як на доказ непричетності ОСОБА_10 до вчинення вказаного злочину, також посилалась на заяву ОСОБА_10 від 03 жовтня 2010 року на проведення технічного обслуговування автомобіля до ПП Логвін, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.157 т.№2)

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_27 дав показання суду, що займався обслуговуванням автомобілів, бувало таке, що ОСОБА_10 , з яким він має товариські стосунки зі школи, ремонтував у нього свій автомобіль. З чим саме звертався ОСОБА_10 не пам`ятає, за результатами роботи він видавав гарантійний талон, в тому числі і ОСОБА_10 . Пам`ятає, що ОСОБА_10 звертався до нього за заміною колодок, скільки часу триває такий ремонт сказати не може. Чи був у нього 03 жовтня 2008 року ОСОБА_10 не пам`ятає. Однак якщо він видав довідку, то значить це відповідає дійсності, зазначав, що дата - 03 жовтня 2010 року на довідці зазначена помилково.

Крім того, в судовому засіданні було оголошено показання свідка ОСОБА_32 , надані ним в ході досудового розслідування (а.с. 165-167 т. №2), згідно яких він є приватним підприємцем, здійснював свою діяльність за адресою: АДРЕСА_2 з 2002 року. Підприємство належить на праві приватної власності приватному підприємцю « ОСОБА_33 ». на підставі договору про спільну діяльність, в якому він надає їм приміщення для роботи, за що вони платять гроші. Їх підприємство не є СТО, займається виключно ремонтом гідравлічних рейок автомобілів. Його підприємство ремонтом та заміною гальмівних колодок в автомобілі «Тойота Ланкрузер 100» не займалось. Довідку ПП « ОСОБА_33 », де зазначено замовника ОСОБА_10 , про заміну передніх гальмівних колодок від 03 жовтня 2010 року він не виписував, його підприємство має інші бланки. Хто міг видати таку довідку йому не відомо. Наголошував на тому, що його підприємство заміною гальмівних колодок не займається і ніколи не займалось.

А відтак доводи підсудного ОСОБА_10 не знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду кримінальної справи.

Суд звертає увагу на те, що під час судового розгляду вказаної кримінальної справи судом були вжиті заходи для перевірки алібі підсудного, досліджені докази сторони захисту, допитані свідки сторони захисту.

Крім того, здійснювались заходи з приводу перевірки показань потерпілого ОСОБА_11 з приводу телефонних дзвінків ОСОБА_10 , однак перевірити вказане не видалось можливим, оскільки дані про абонентів за 2008-2009 роки на час розгляду справи по суті знищені операторами мобільного зв`язку (строк зберігання інформації три роки). Сам факт спілкування підсудного з потерпілим по мобільному телефону не оспорювався жодним з них. В своїх показаннях потерпілий ОСОБА_11 повідомляв, що ОСОБА_10 здійснював йому дзвінки з кількох номерів, а відтак сама по собі кількість зафіксованих операторами мобільного зв`язку телефонних розмов між потерпілим та підсудним не має визначального значення для даної кримінальної справи, кількість зафіксованих розмов, які відбулись, можуть не співпадати.

Надаючи показання суду підсудний зазначив, що дії ОСОБА_11 , кримінальне переслідування, пов`язані з тим, що гроші йому був винен його бізнес-партнер ОСОБА_15 .

Однак потерпілий заперечував цей факт та категорично наголошував на тому, що грошові кошти йому був винен ОСОБА_10 .

Суд критично відноситься до показань, наданих в ході судового засідання в якості свідка ОСОБА_35 щодо того, що ОСОБА_11 надавав грошові кошти його знайомому ОСОБА_15 з метою працевлаштування сина, та ОСОБА_10 немає відношення до цієї справи. Свідок зазначав, що бачив, як грошові кошти надавались донькою потерпілого ОСОБА_15 , разом вони їздили до податкової, де ОСОБА_15 передавав грошові кошти іншій особі.

Зазначені показання свідка жодним чином не спростовують факт отримання ОСОБА_10 грошових коштів від ОСОБА_11 .

Суд вважає доведеним те, що ОСОБА_10 зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_11 заволодів належними йому грошовими коштами, в особливо великих розмірах.

Істотних порушень КПК України під час досудового слідства, які б вплинули на кваліфікацію дій підсудного та поставили під сумнів зібрані по справі докази, судом не вбачається.

Дії підсудного ОСОБА_10 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 190 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене в особливо великих розмірах.

За змістом ст.ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

При призначенні покарання підсудному суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, який в силу ст. 89 КК України не судимий, має визначене місце проживання, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, стан його здоров`я.

З урахуванням наведеного суд вважає необхідним і достатнім для виправлення підсудного та попередження вчинення злочину, призначення підсудному покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч. 4 ст. 190 КК України, з конфіскацією майна.

В той же час, суд враховує те, що злочин було вчинено ОСОБА_10 у 2008 році.

Злочин, передбачений ч. 4 ст. 190 КК України, відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

п.5 ч. 1 ст. 49 КК України: п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Положення ч.2 ст. 49 КК України вказують, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 49 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 49 КК України.

За таких обставин, враховуючи, що за наслідками судового розгляду підсудного ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, разом з тим, станом на день винесення даного вироку, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 49 КК України строки давності за вказаний злочин минули, а тому ОСОБА_10 має бути звільнений від покарання на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 , заявлений в ході досудового розслідування, на підставі вимог ст. 291 КПК України (в редакції 1960 року) підлягає залишенню без розгляду, у зв`язку з неявкою потерпілого в судове засідання.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_10 у вигляді підписки про невиїзд до вступу вироку в законну силу - залишити без змін.

Арешт, накладений постановами слідчих від 23 березня 2010 року, 06 липня 2010 року на належне ОСОБА_10 майно: мобільний телефон «Нокіа 2330с-2», сім-картку «Київстар», сонцезахисні окуляри, грошові кошти в сумі 472 грн., нежитлову будівлю - сауну «ІНФОРМАЦІЯ_2» по АДРЕСА_3 (том.1 а.с. 126-126а, том. 2 а.с. 37) - підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України (в редакції 1960 року), суд

ЗАСУДИВ :

ОСОБА_10 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України та призначити покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

На підставі ст.49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_10 звільнити від призначеного судом покарання за ч. 4 ст. 190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов потерпілого - залишити без розгляду.

Міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд ОСОБА_10 до вступу вироку в законну силу - залишити без змін.

Скасувати арешт майна, накладений постановами слідчих від 23 березня 2010 року, 06 липня 2010 року, на належне ОСОБА_10 майно: мобільний телефон «Нокіа 2330с-2», сім-картку «Київстар», сонцезахисні окуляри, грошові кошти в сумі 472 грн., нежитлову будівлю - сауну «ІНФОРМАЦІЯ_2» по АДРЕСА_3 (том.1 а.с. 126-126а, том. 2 а.с. 37).

На вирок може бути подана апеляція до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом 15 діб з моменту його проголошення, а засудженому в той же термін з моменту вручення копії вироку.

Головуючий -