ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участю (в режимі відеоконференції):

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Партизани Генічеського району Херсонської області, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2024 року зокрема клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 10 квітня 2025 року включно.

Мотивуючи прийняте рішення, суд, врахувавши тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, та особу обвинуваченого, послався на те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не припинили існування та застосування менш обтяжливого запобіжного заходу не зможе запобігти їх реалізації.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2024 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_9 запобіжний захід на домашній арешт або встановити заставу.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим і підлягає скасуванню. Вважає, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу є необґрунтованим, а заявлені у ньому ризики є недоведеними.

Посилаючись на положення ст. ст. 177, 183 КПК України та практику ЄСПЛ вважає, що до обвинуваченого ОСОБА_8 цілком можливо було б застосувати цілодобовий домашній арешт, не порушуючи норми КПК, а обрання тримання під вартою без встановлення застави, відповідно до п.5 ст.182 КПК України, є надмірно суворим запобіжним заходом.

Також сторона захисту вважає, що протягом розгляду клопотання прокурором не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ним, а судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не взято до уваги те, що матеріальна шкода відсутня, обвинувачений ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимий.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які кожен окремо просили задовольнити апеляційну скаргу захисника; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

?наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

?наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

?недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

?виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися

?нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

?виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_8 під вартою цих вимог закону дотримався.

Як вбачається з наданих матеріалів, в провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000098 від 05.07.2024 року, щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання цього обвинуваченого під вартою, в обґрунтування якого зазначено, що встановлені ризики та суспільна небезпека особи ОСОБА_8 не відпали і продовжують існувати. Враховуючи, що судовий розгляд за обвинувальним актом не завершено, з метою забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, виникла необхідність у продовженні строку тримання під вартою.

Аналізуючи надані матеріали, колегія суддів дійшла висновку про доведеність викладених в клопотанні обставин, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора у контексті наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд першої інстанції правильно встановив, що вони є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для запобігання ним необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про небезпідставність обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Як вбачається з наданих матеріалів, небезпідставність обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність останнього до інкримінованого злочину, а отже обвинувачення не є очевидно необгрунтованим, а дослідження доводів сторони захисту у цій частині є предметом судового розгляду справи по суті.

Необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для продовження запобіжного заходу.

Також є правильним висновок суду щодо наявності відносно ОСОБА_8 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останнього існує небезпідставне обвинувачення у скоєні кримінального правопорушення, за яке передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк до 12 років, з конфіскацією майна, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у розрізі чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Крім того, доведено продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризику незаконного впливу обвинуваченого на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні. В разі здійснення на них впливу з боку обвинуваченого ОСОБА_8 останні можуть змінити свої показання, чим ввести суд в оману та перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд наголошує, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом. Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що судовий розгляд справи тільки розпочався, свідки у справі, а також потерпілий не допитані у судовому засіданні, а тому обвинувачений ОСОБА_8 може здійснювати на них незаконний вплив шляхом вмовлянь або погроз, з метою зміни їх показів задля уникнення кримінальної відповідальності.

На користь наявності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, також свідчить те, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що він може продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Не спростовують правильності висновків суду й відомості про особу обвинуваченого, який має певні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, родину, оскільки зазначені обставини існували і на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, однак не стали тими стримуючими факторами, які б могли запобігти його вчиненню.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника в частині можливості обрання більш м`якого запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 апеляційний суд звертає увагу на те, що більш м`який запобіжний захід на даній стадії кримінального провадження не зможе запобігти встановленим ризикам, так як перебуваючи під дією іншого, більш м`якого запобіжного заходу, обвинувачений без будь-яких перешкод зможе вчинити дії, направлені на переховування від суду та впливу на свідків і потерпілого у межах даного кримінального провадження.

При цьому враховується, що ОСОБА_8 небезпідставно обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого корисливого злочину, пов`язаного із висловленням потерпілому погроз застосування насильства до нього та членів його родини, пошкодження та знищення їх майна, що дозволяє грунтовно припускати, що цей обвинувачений є особою рішучою, схильною до застосування насильства до інших осіб, зневажливо ставиться до їх життя та здоров`я, встановлених у суспільстві правил. У свою чергу, це свідчить про особливу вагомість встановлених щодо нього ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України та неможливість усунення їх на даний час у менш обтяжливий спосіб, ніж безальтернативне тримання його під вартою.

Матеріали провадження та документи, додані до апеляційної скарги, не містять переконливих відомостей про неможливість утримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою за станом його здоров`я, у зв`язку із чим відповідні доводи захисника колегія суддів оцінює критично.

Апеляційні доводи захисника про безпідставне, на його думку, утримання суду першої інстанції від визначення альтернативної застави, колегія суддів вважає необґрунтованими та погоджується із висновком суду першої інстанції про особливу вагомість встановлених щодо цього обвинуваченого ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України та неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки останнього шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Одночасно колегія суддів, беручи до уваги те, що судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення у справі та судовий розгляд триває, а також враховуючи положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону та вжиття необхідних заходів щодо розгляду справи по суті протягом розумного строку.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисників залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4