Справа № 461/8594/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1214/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року м.Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Львові апеляційні скарги захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 04.12.2024 року, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 111, ч.1 ст. 161, ч.1, ч.2 ст. 436-1 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

захисника- адвоката ОСОБА_6 ,

встановила:

оскарженою ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави. Строк дії ухвали становить 60 днів, тобто до 02 лютого 2025 року.

Суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111 КК України , ч. 1 ст. 161, ч. 1 ст. 436-1, ч. 2 ст. 436-2 КК України. Ризики, які враховані при ухваленні рішення про застосування запобіжного заходу на даний час не зменшились, а застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену ухвалу та відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Свої апеляційні вимоги мотивує тим, що доводи сторони обвинувачення про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для продовження обвинуваченій строку дії запобіжного заходу, ґрунтуються лише на припущеннях самого прокурора. Прокурор на підтвердження свого клопотання не надав жодного документального доказу, лише перерахував ризики, зазначені у ст. 177 КПК України.

У клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу сторона обвинувачення зазначає, що ОСОБА_7 в разі не продовження їй запобіжного заходу, пов`язаного з триманням під вартою, зможе вчиняти нові кримінальні правопорушення та може переховуватись від суду. Ризик переховування ОСОБА_7 обґрунтовується стороною обвинувачення крізь призму тяжкості можливого майбутнього покарання, яке застосовуватиметься у випадку доведеності її вини у вчинені інкримінованого злочину. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання, яке може бути застосоване до особи, у разі засудження її, не є й не може бути єдиною або ключовою підставою заявлення та задоволення клопотання про продовження строку тримання під вартою. Стороною обвинувачення не було надано жодних доказів на підтвердження існування ризику переховування ОСОБА_7 від суду. Окрім того, звертає увагу, що суддею порушено територіальну підсудність справи, оскільки обвинувачена проживає у м. Київ і всі події відбувались на території м. Київ.

Обвинувачена ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить поновити їй строк на апеляційне оскарження ухвали Галицького районного суду м. Львова від 04.12.2024 року. Скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження їй запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що при розгляді клопотання було істотно порушено вимоги кримінального та кримінального процесуального Закону. Вважає, що її притягають до кримінальної відповідальності по сфабрикованій проти неї кримінальній справі, де обвинувачення є необґрунтованим. Наголошує, що їй пред`явлено обвинувачення за ч.1 ст.111 КК України необґрунтовано за 12 відеороликів з її інтерв`ю за період з 2016 по 2021 роки, та пост у фейсбуці з коментарем кримінальної справи, яка слухається у відкритому судовому засіданні. Стверджує, що кримінальне провадження проти неї було сфальсифіковано, Кримінальний кодекс не передбачає відповідальність за вислови.

Під час розгляду клопотання не розглядались можливості застосування до неї альтернативних запобіжних заходів.

Також стороною обвинувачення не було надано жодних доказів на підтвердження існування ризику переховування від суду. Окрім того, звертає увагу, що суддею порушено територіальну підсудність справи, оскільки вона проживає у м. Київ і всі події відбувались на території м. Київ. Окрім того, просить поновити їй строк на апеляційне оскарження ухвали, оскільки повний текст ухвали нею було отримано 11.12.2024 року.

Заслухавши доповідь судді, захисника адвоката ОСОБА_6 та обвинувачену ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги, думку прокурора ОСОБА_8 , який просив залишити без змін рішення суду першої інстанції та без задоволення апеляційні вимоги сторони захисту, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Так, ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 29.02.2024 року застосовано до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком до 28.04.2024 з утриманням останньої у Львівській установі виконання покарань №19, без визначення розміру застави.

Ухвалою колегії слідчих суддів Львівського апеляційного суду від 26.03.2024 року залишено без змін ухвалу судді Галицького районного суду м. Львова від 29.02.2024 року

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 17.04.2024 року продовжено запобіжний захід підозрюваній ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком до 15.06.2024 з утриманням останньої у Львівській установі виконання покарань №19.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06.06.2024 року продовжено запобіжний захід підозрюваній ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком до 05.08.2024 року з утриманням останньої у Львівській установі виконання покарань №19.

Ухвалою колегії Львівського апеляційного суду від 18.07.2027 залишено без змін ухвалу судді Галицького районного суду м. Львова від 06.06.2024 року

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 23.07.2024 року продовжено запобіжний захід підозрюваній ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком до 21.08.2024 року

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 16.08.2024 року продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000290 від 20.09.2023 до дванадцяти місяців, а саме до 21.02.2025.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 16.08.2024 року продовжено підозрюваній ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 14.10.2024 року.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду залишено без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 16.08.2024 року.

Ухвалою слідчого судді від 09.10.2024 строк тримання під вартою ОСОБА_9 продовжено до 07.12.2024 включно.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 161 та ч. ч. 1, 2 ст. 436-1 КК України, серед яких - державна зрада, який є особливо тяжким злочином у розумінні ст. 12 КК України, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 12 до 15 років з конфіскацією майна або без такої, а також продовжують існувати ризики, що стали підставою застосування та продовження до неї такого запобіжного заходу.

Положення ст.199 КПК України, передбачають, що при розгляді доцільності продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, ураховуються обставини, які свідчать про те, що ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення в повному обсязі доведене існування ризиків, що у разі перебування ОСОБА_7 поза межами місця попереднього ув`язнення, можливе перешкоджання встановленню істини у справі з її боку, а саме: обвинувачена може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Ризик переховування обвинуваченої від суду, підтверджується тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 161 та ч. ч. 1, 2 ст. 436-1 КК України, серед яких - державна зрада, який є особливо тяжким злочином у розумінні ст. 12 КК України, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 12 до 15 років, з конфіскацією майна або без такої.

Ризик незаконного впливу на свідків є високим з огляду на сам характер інкримінованого злочину та обставини його вчинення, про які зазначено в обвинувальному акті.

Доведеним є і ризик продовження вчинення злочинної діяльності, оскільки ОСОБА_7 інкриміновано вчинення декількох епізодів протиправних дій, крім того, інкриміновані злочини вчинялися з використанням відеохостингу для публікацій відеоматеріалів, доступу до яких у разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, запобігти не можливо.

Дані ризики не зникли та на теперішній час не зменшилися, оскільки на даний час всі докази кримінального провадження судом не досліджені, обвинувачений і можливі свідки не допитувалися.

Відповідно до ст.148 КПК України, запобіжні заходи обираються до підозрюваного, обвинуваченого з метою запобігти спробам уникнути від дізнання, досудового слідства та суду, перешкодити встановленню істини в кримінальній справі, продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, для застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з врахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення та особи ОСОБА_7 не встановлено, а тому існування зазначених ризиків виправдовує подальше тримання її під вартою.

Запобіжний захід тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає не лише особі обвинуваченої, а й характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого вона обвинувачується, виключають можливість перешкоджання інтересам правосуддя і ухиленню від суду.

З урахуванням положень абз.3 ч.4 ст.183 КПК України, враховуючи підстави та обставини,передбачені ст.177,178 КПК України, суд першої інстанції правильно не визначив розмір застави у даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання їй під вартою, оскільки остання обвинувачується у вчиненні злочину,передбаченого ч.1 ст.111-1КК України,а саме злочину проти основ Національної безпеки України, вчинений під час дії воєнного стану.

Як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачена може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки зухвалість вищевказаного кримінального правопорушення свідчить про відсутність у підозрюваної будь-яких моральних принципів та дає підстави вважати, що ОСОБА_7 розуміючи невідворотність покарання за вчинені нею діяння, намагатиметься у будь-який спосіб уникнути відповідальності. Прокурор зазначає, що ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину - державної зради, який спрямований на шкоду державі, у якій на цей час запроваджено воєнний стан, не виключено, що остання може продовжити злочинну діяльність, в тому числі і з метою уникнення від відповідальності. Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а саме у повторному поширенні та публічному використанні символіки комуністичного тоталітарного режиму, не виключено, що остання може продовжити злочинну діяльність, в тому числі і з метою уникнення від відповідальності. Враховуючи проросійську позицію ОСОБА_7 і сприяння у проведенні підривної діяльності на шкоду державі, остання може вчинити інше кримінальне правопорушення, зокрема злочин проти основ національної безпеки України. Перебуваючи на волі, існує вагомий ризик того, що ОСОБА_7 може продовжити свою злочинну діяльність, оскільки, будучи медійною особою та сформувавши стосовно себе імідж адвоката у «політичних» справах в Україні систематично приймала участь у політичних передачах проросійського спрямування, з потенційно високим ступенем інформативного впливу, у яких транслювала виключно негатив щодо України, спрямований на дестабілізацію суспільно-політичної ситуації в державі, деморалізацію армії, розпалювання ворожнечі, провокацію конфліктів, підрив суспільної єдності народу України, формування передумов для соціального вибуху в Україні та формування сепаратистських настроїв, слугували інформаційним підґрунтям для усвідомлення бажаності, очікування збройної агресії рф проти України, як такої, що забезпечить для українців соціальне благополуччя, «визволення від нацизму та фашизму», забезпечить кращі умови для життя та краще управління державою, єдність народів України та росії, а відтак, створення позитивного ідеологічного іміджу збройної агресії російської федерації проти України. Ураховуючи характер вчиненого обвинуваченою злочину та тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винуватою у вчиненні інкримінованих злочинів, є всі підстави вважати, що вона може полишити місце свого постійного проживання та виїхати з території України, де буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконними засобами через залякування впливати на свідків та інших осіб, які володіють інформацією щодо обставин вчинення нею зазначеного злочину, а також знищити, сховати або спотворити будь-які із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжуватиме вчиняти злочини проти основ національної безпеки України, об`єктивно необхідним є продовження застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, який належно врахував дані про особу обвинуваченої ОСОБА_7 та конкретні обставини справи.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На переконання колегії суддів, більш м`який запобіжний захід не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченої, з урахуванням сукупності наведених ризиків, а безпека суспільства вимагає ізоляції особи, яка з достатньою обґрунтованою ймовірністю здатна завдати істотної шкоди правам і свободам інших осіб, в умовах воєнного стану.

Тримання обвинуваченої під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

З матеріалів провадження вбачається, що при розгляді клопотання суд першої інстанції врахував передбачені КПК України обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначеним розміром застави.

Колегією суддів не встановлено під час апеляційного розгляду справи порушення судом першої інстанції правил підсудності, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглядається законним складом суду у відповідності до вимог КПК України.

Таким чином, апеляційні вимоги обвинуваченої та її захисника не знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції, а доводи сторони захисту не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Разом з тим, колегія суддів погоджується, що обвинуваченій ОСОБА_7 слід поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Галицького районного суду м. Львова від 04.12.2024 року , оскільки копія такої отримана обвинуваченою 11.12.2024 року, а відтак, забезпечити таким чином їй належно право на захист.

З врахуванням зазначеного вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника та обвинуваченої немає. Слід поновити ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали Галицького районного суду м. Львова від 04.12.2024 року, ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 04.12.2024 року щодо ОСОБА_7 слід залишити без змін, а апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченої ОСОБА_7 - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 117, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Поновити ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали Галицького районного суду м. Львова від 04.12.2024 року.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 04.12.2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченої ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4