Справа №592/7924/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/547/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у режимі відеоконференції у залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 листопада 2024 року, якою продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

У рамках даного кримінального провадження прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який закінчується 29 листопада 2024 року, мотивуючого його тим, що раніше заявлені ризики, передбачені п. 1, п. 3, п. 5 ст. 177 КПК України, існують та не зменшились і більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку останнього.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 листопада 2024 року, продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , на строк два місяці до 24 год. 24 січня 2025 року.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в яких просить ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким обрати стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що в матеріалах справи міститься письмова заява потерпілого в даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 , який вказує про те, що саме він спровокував бійку із обвинуваченим ОСОБА_6 , в результаті якої він і отримав тілесні ушкодження. Просить суворо не карати обвинуваченого та не позбавляти його волі.

Крім того, свідки в кримінальному провадженні вже допитані, до затримання ОСОБА_6 мав постійне місце проживання, що вказує на відсутність в останнього наміру переховуватися від суду, в разі обрання йому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням в СІЗО.

На думку сторони захисту, належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 може забезпечити запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням або обмеження волі, а саме цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, апелянт зазначає про те, що в період з 28 листопада 2024 року по 06 грудня 2024 року перебував на стаціонарному лікуванні в ревматологічному відділенні СОКЛ, а тому був позбавлений можливості подати апеляційну скаргу в межах строку апеляційного оскарження.

Заслухавши доповідь головуючого - судді щодо змісту оскаржуваного рішення та доводів апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, позицію прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги - заперечував, просила ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до п.1-1 ч.2 ст.395 КПК України, апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

З огляду на додані докази підтвердження поважності пропуску апелянтом строку апеляційного оскарження, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 листопада 2024 року.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимогам ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Задовольняючи клопотання прокурора, подане в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, про продовження останньому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом було встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та існують з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, а саме, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за який законом передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, його вік і те, що він офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходів, відсутність в нього родини та утриманців

Відповідно, висновок суду про те, що неможливо запобігти вказаним ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, є вмотивованим і з таким висновком погоджується і колегія суддів.

Суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають заміні запобіжного заходу на інший більш м`який запобіжний захід. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Колегія суддів вважає, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 злочину, який віднесено до категорії тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 05 до 08 років, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що в сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого, який не має сталих соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, відсутність родини та утриманців, вказує на обґрунтованість продовження щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також, колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинуваченого, його поведінку під час затримання, характером злочинів у яких він обвинувачується додатково свідчить про правильність висновків суду першої інстанції, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, є ускладненим.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, та дослідження їх судом.

Так, судовий розгляд вказаного кримінального провадження триває, тому є вагомі підстави вважати, що у разі застосування до обвинуваченого альтернативного по відношенню до тримання під вартою запобіжного заходу, не пов`язаного з виключними запобіжниками у комунікації та його переміщеннях, останній зможе здійснити незаконний вплив на свідків з метою зміни наданих ним показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєні злочини.

Існування ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення обґрунтовується тим, що останній не працевлаштований, не має постійного джерела доходів, веде асоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями. Вказані обставини можуть сприяти обвинуваченому вчинити інші злочини.

Доводи апелянта про наявність в матеріалах кримінального провадження заяви потерпілого, щодо обставин вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, не заслуговують на увагу, оскільки на даній стадії судового провадження, апеляційний суд оцінює законність ухвали про продовження строків тримання під вартою лише шляхом перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою.

Крім того, дане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, а відповідна оцінка діянню особи та поданої потерпілим заяви, здійснюється судом лише під час ухвалення за результатами розгляду кримінального провадження остаточного судового рішення, тому доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого є необґрунтованими.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує утримання обвинуваченого під вартою.

Доводи захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, не є слушними, оскільки обмеження його права на свободу в даному випадку є необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти його втечі та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити захиснику обвинуваченого ОСОБА_6 адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 листопада 2024 року.

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 листопада 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4