Справа 375/1141/19 Головуючий в 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/762/2025 Доповідач в 2 інстанції ? ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

13 березня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000181 за апеляційними скаргами начальника Рокитнянського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 та представника потерпілого - директора ТОВ «АМО-К» ОСОБА_9 на вирок Таращанського районного суду Київської області від 16 червня 2023 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Таращанського районного суду Київської області від 16 червня 2023 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Петрівське Рокитнянського району Київської області, маючого професійно-технічну освіту, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.185 КК України та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення;

вирішене питання процесуальних витрат.

Органом досудового розслідування, ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, який проявився у тому, що він, 22 березня 2019 року близько 23 години, працюючи охоронцем свинотоварної ферми товариства з обмеженою відповідальністю «АМО-К» за адресою: вул. Білоцерківська, 1 с. Маківка Рокитнянського району Київської області, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, переліз через паркан та проник на територію свинотоварної ферми ТОВ «АМО-К», після чого направився до ферми № 6, де через відчинене на вентиляцію вікно, викрав 3 поросят. Відразу аналогічним способом ОСОБА_7 викрав з ферми № 6 ще 2 поросят, які виніс з приміщення та перемістив за межі ТОВ «АМО-К» в місці, де він перелазив через паркан. Залишивши місце вчинення злочину, ОСОБА_7 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, а саме перевіз поросят до домоволодіння АДРЕСА_1 , де в господарському приміщенні вказаного домоволодіння вирощував свиней з метою їх продажу. Зазначеними діями обвинуваченого ТОВ «АМО-К» було завдано шкоду у розмірі 6 037,50 грн.

Ухвалюючи рішення про виправдування ОСОБА_7 суд першої інстанції послався на те, що у ході судового розгляду не здобуто достатньої кількості належних та допустимих доказів якими би доводилось вчинення обвинуваченим даного злочину.

В апеляційній скарзі прокурора указано на незаконність вироку у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. На переконання апелянта, зібрані у кримінальному провадженні докази доводять вину ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні. На думку апелянта, неправильна правова оцінка судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення потягла за собою незаконне визнання неналежним та недопустимим доказом протокол слідчого експерименту від 29 травня 2019 року з підозрюваним ОСОБА_7 . При цьому, визнаючи протокол слідчого експерименту від 29 травня 2019 року недопустимим доказом, суд не навів відповідні норми кримінально-процесуального законодавства, які були порушені під час проведення цієї слідчої дії, та не зазначив у чому саме полягало порушення порядку проведення слідчого експерименту. Оцінюючи даний доказ, суд розцінив слідчий експеримент, як повторний допит, що на переконання апелянта не ґрунтується на фактичних обставинах кримінального провадження, оскільки на відеозаписі долученого до протоколу обвинувачений ОСОБА_7 повністю відтворює обставини вчиненого злочину. Окрім цього, суд першої інстанції вказав, що стороною обвинувачення не спростовані показання обвинуваченого про застосування відносно нього морального тиску з боку слідчого ОСОБА_10 . На переконання апелянта, такі доводи суду не ґрунтуються на обставинах справи та не підтверджуються дослідженими доказами, оскільки допитані в суді слідчий та оперуповноважений ОСОБА_11 повністю спростували факт будь-якого тиску на ОСОБА_7 . Крім того, допитані в судовому засіданні поняті ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , заперечували факт тиску на ОСОБА_7 та вказали, що обставини обвинувачений відтворив добровільно, без будь-якого тиску. Окрім цього, висновок суду про неналежність та недопустимість у якості доказу протоколу огляду місця події від 16 травня 2019 року не ґрунтуються на фактичних обставинах кримінального провадження. Відповідно до ч.1 ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому законом. При цьому, визнаючи протокол огляду місця події від 16 травня 2019 року недопустимим доказом, суд не навів відповідних норм КПК України, які були порушені під час його проведення. Висновки місцевого суду про те, що огляд місця події проведений на підставі письмової згоди ОСОБА_7 , який не є власником або користувачем домогосподарства, на думку прокурора є необґрунтованим з огляду на те, що судом залишено поза увагою показання матері обвинуваченого - ОСОБА_14 , яка повідомила, що її син мав вільний доступ до домогосподарства АДРЕСА_2 де проводився огляд місяця події, оскільки надавав допомогу батькам по догляду за свинями, які там вирощувались. Окрім цього, на переконання прокурора, помилковим є висновок суду про визнання висновку експерта № 1726 від 27 травня 2019 року неналежним та недопустимим доказом. Так, у вироку судом не наведено жодних мотивів, в чому полягають порушення кримінального процесуального закону, внаслідок яких даний висновок визнано недопустимим. Окрім цього, в ході судового розгляду було допитано експерта ОСОБА_15 який зазначив, що вихідної інформації про об`єкт дослідження йому було цілком достатньо для складання висновку. У показаннях експерта зазначено, що методику з питань призначення та проведення судових товарознавчих експертиз з оцінки худоби, птиці та інших живих тварин він використовував, однак помилково не послався на них. Прокурор вказав, що судом до уваги не взято показання представника потерпілого ОСОБА_16 , свідка ОСОБА_17 , свідка ОСОБА_9 , щодо суперечності з приводу зовнішнього вигляду свиней та наявності їх до крадіжки у ТОВ «АМО-К». Просив вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років та на підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк 3 роки із покладанням на нього обов`язків, передбачених п.1, 2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України.

В апеляційній скарзі представника потерпілого указано на незаконність та необґрунтованість вироку. Вважав, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Апелянт вказав на те що, суд першої інстанції визнаючи письмові докази сторони обвинувачення недопустимими, дійшов до необґрунтованого висновку про недоведеність вини ОСОБА_7 у крадіжці, що мала місце 22 березня 2019 року. На переконання апелянта, зібрані у кримінальному провадженні докази доводять вину ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні. Зокрема, вина обвинуваченого доводиться показаннями свідків сторони обвинувачення ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які під час допиту у суді вказали, що ОСОБА_7 без будь-якого примусу зізнався у скоєному злочині та співпрацюючи зі слідством особисто показував механізм вчинених дій та повернув викрадене майно представникові власника. Натомість, суд першої інстанції взяв до уваги показання свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_14 , які є близькими родичами обвинуваченого, а тому до їх показань стосовно подій, слід ставитись критично, зокрема ці показання не підтверджені документально письмовими доказами або показаннями незалежних свідків. Звернув увагу на те, що сам обвинувачений у судовому засіданні від надавання показань декілька разів відмовився на підставі ст.63 Конституції України. Однак, під час судового розгляду обвинувачений заявив про тиск на нього з боку працівників поліції через який він й надавав показання про визнання вини у крадіжці в ході досудового розслідування. За таких обставин, суд об`єктивно не мав підстав брати вказані заяви до уваги, адже ці висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Окрім цього, необґрунтованим є висновок суду щодо недопустимості як доказу протоколу огляду місця події, який був фактично обшуком з отриманням згоди не у власника, володільця або користувача домоволодіння, адже показаннями свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_14 підтверджено, що домоволодінням (огляд якого проводився) користувався, у тому числі й обвинувачений ОСОБА_7 зокрема й для утримання свиней. На переконання апелянта, не підтверджується об`єктивними доказами дослідженими у судовому засіданні висновок суду першої інстанції, про вилучення свиней у кількості 15 голів, а не 5, оскільки перевезення свиней здійснювалось зі слів ОСОБА_18 та ОСОБА_14 ними самими, у два прийоми. При цьому, куди відвезли 10 свиней та кому їх передали жодних документальних підтверджень немає. На думку апелянта, помилковим є висновком суду першої інстанції про те, що сторона обвинувачення поза розумним сумнівом не довела винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, оскільки такий висновок не відповідає обставинам справи. Просив вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання у межах санкції статті.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора ОСОБА_6 , який свою апеляційну скаргу підтримав, підтвердив доводи цієї скарги і просив її задовольнити; апеляційну скаргу представника потерпілого визнав обґрунтованою і не заперечував проти її задоволення;

обвинуваченого та захисника ОСОБА_8 , які обидві апеляційні скарги не визнали, доводи цих скарг вважали необґрунтованими, просили в задоволенні цих скарг відмовити, а вирок - залишити без змін;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення обох апеляційних скарг з огляду на таке.

Відповідно до ч.3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Аналіз положень ст. ст. 84, 85, 86, 91, 94, 370, 373, 374 КПК України у їх взаємозв`язку дає підстави стверджувати про те, що доведеність винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення здійснюється шляхом дослідження у ході судового розгляду доказів, наданих сторонами кримінального провадження оцінки цих доказів з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку. У випадку, коли за результатами оцінки доказів не доведено, що було вчинене кримінальне правопорушення, в якому обвинувачувалась особа, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим або не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, судом ухвалюється виправдувальний вирок.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі.

Так, відповідно до обвинувального акту подія злочину мала місце 22.03.2019 року. Відомості до ЄРДР про цей злочин були внесені 16.05.2019 року. Тобто, подія злочину мала неочевидний характер, із моменту передбачуваного часу вчинення злочину пройшов тривалий період часу внаслідок чого було втрачено певну кількість доказів, відновити які не виявляється можливим. Зокрема, не було встановлено будь-яких слідів злочину, речових доказів за результатами дослідження яких можливо би було отримати фактичні дані і на підставі яких встановити обставини, які мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Як на доказ вини обвинуваченого у вчиненні злочину сторона обвинувачення послалася на фактичні обставини, які були встановлені внаслідок проведеного обшуку (огляду).

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, 16.05.2019 року слідчим у господарському приміщенні домоволодіння АДРЕСА_1 , за наявності згоди ОСОБА_7 , був проведений огляд/обшук у ході якого було виявлено та вилучено 5 поросят. 17.05.2019 року слідчий СВ Рокитнянського ВП Миронівського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Рокитнянського районного суду Київської області із клопотанням «про дозвіл на огляд житла та іншого володіння особи». Колегія суддів звертає увагу на те, що у тексті описово-мотивувальної частини клопотання слідчим неодноразово зазначається те, що ним 16.05.2019 року проводився як обшук, так і огляд нежитлового приміщення. Між тим, зазначене клопотання слідчим подавалось із підстав, передбачених ст. 233 КПК України, яка передбачає звернення до слідчого судді із клопотанням про надання дозволу на проведення обшуку. У прохальній частині цього клопотання слідчим висловлене прохання про надання дозволу на проведення обшуку в господарському приміщенні домоволодіння АДРЕСА_1 . У зв`язку із цим, колегія суддів вважає за необхідне, при вирішенні питань про допустимість доказів здобутих внаслідок слідчої дії, проведеної 16.05.2019 року у господарському приміщенні домоволодіння АДРЕСА_1 , визначити те, чи були дотримані як слідчим у ході проведення цієї дії, так і слідчим суддею при наданні дозволу на проведення обшуку, вимоги саме ст. 233 КПК України.

Необхідність проникнення до володіння особи та проведення там обшуку слідчим було мотивовано неможливістю звернення до слідчого судді із клопотання про отримання відповідного дозволу, необхідністю проведення негайного огляду з метою вилучення речей, встановлення наявності слідів злочину. Надаючи дозвіл на проведення обшуку слідчий суддя Рокитнянського районного суду Київської області в ухвалі від 17.05.2019 року метою надання такого дозволу указав необхідність відшукання та вилучення речових доказів у кримінальному провадженні, а саме 5 поросят. Проте, як у ході проведення зазначеної слідчої дії і при зверненні до слідчого судді із відповідним клопотанням, так і у ході надання слідчим суддею дозволу на проведення обшуку, не було дотримано вимог закону, яким регламентовано проникнення до житла чи іншого володіння особи. За змістом ч.3 ст. 233 КПК України, слідчий має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. Аналіз указаної норми закону дає підстави стверджувати про те, що слідчим у ході розгляду клопотання про надання дозволу на проведення обшуку в порядку ст. 233 КПК України підлягала доказуванню невідкладність входження до житла чи іншого володіння особи, а також мета такого входження якою є виключно: врятування життя людей та майна; безпосереднє переслідування осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя має право надати дозвіл на проведення обшуку виключно у випадку доведення слідчим указаних обставин.

Між тим, колегія суддів зважає на те, що необхідність входження до володіння особи слідчим у клопотанні не обґрунтовувалась взагалі. В ухвалі слідчого судді жодних мотивів із приводу цієї обстави не наведено. Колегія суддів звертає увагу і на те, що у ході розгляду клопотання не було доведено наявності передбачених ч.3 ст. 233 КПК України підстав для входження у приміщення. Неможливість звернення до слідчого судді, проведення негайного огляду з метою вилучення речей, встановлення наявності слідів злочину на що послався слідчий у клопотанні та необхідність відшукання та вилучення речових доказів у кримінальному провадженні, зокрема 5 поросят, на що послався в ухвалі слідчий суддя, не є підставою для входження до іншого володіння особи та не указують на невідкладність такого входження та не є підставами для надання дозволу на проведення обшуку в порядку ст. 233 КПК України.

Щодо посилання слідчого на те, що дозвіл на проведення огляду 16.05.2019 року надав ОСОБА_7 , то колегія суддів звертає увагу на те, що дозвіл на проникнення до володіння особи, відповідно до ч.1 ст. 233 КПК України може надавати його володілець. Між тим, матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що ОСОБА_7 є володільцем володіння у якому проводився обшук, зокрема господарських споруд домоволодіння АДРЕСА_1 . Користування певними приміщеннями не дає такій особі права надавати дозвіл на входження до цих приміщень за відсутності у цієї особи повноважень на володіння цими приміщеннями.

При вирішенні питання про законність ухвали слідчого судді від 17.05.2019 року, а відтак і допустимості доказів, здобутих внаслідок проведеного 16.05.2019 року обшуку колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд клопотання слідчого здійснив слідчий суддя Рокитнянського районного суду Київської області ОСОБА_19 . Між тим, до групи прокурорів які здійснювали процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні входив прокурор ОСОБА_20 (т.2 а.с. 52-52), який, відповідно до матеріалів кримінального провадження, є сином слідчого судді ОСОБА_19 і на момент винесення ухвали від 17.05.2019 року не був усунутий від участі у даному кримінальному провадженні (т.2 а.с. 187). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 75 КК України слідчий суддя не може брати участь у кримінальному провадженні якщо він є близьким родичем прокурора. Наведене дає підстави стверджувати про те, що слідчий суддя ОСОБА_19 підлягав відводу від участі у розгляду клопотання слідчого СВ Рокитнянського ВП Миронівського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_10 . Розгляд за цих обставин клопотання слідчого слідчим суддею ОСОБА_19 указує на те, що це клопотання було розглянуте незаконним складом суду.

Із урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що обшук в порядку ст. 233 КПК України був проведений із порушенням вимог закону, клопотання слідчого про надання дозволу на проведення обшуку було розглянуте із порушенням закону, належних мотивів надання дозволу на проведення обшуку в ухвалі слідчим суддею не наведено, розгляд клопотання був проведений незаконним складом суду. Наведене дає підстави стверджувати про те, що фактичні дані, які були встановлені за результати проведеного 16.05.2019 року необхідно визнавати не допустимими доказами.

Надаючи оцінку фактичним даним встановленим в результаті проведення із обвинуваченим слідчого експерименту, які стороною обвинувачення визнані доказами у даному кримінальному провадженні, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 ст. 240 КПК України сутність слідчого експерименту проявляється у відтворенні певних дій, відтворення обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Тобто, слідчий експеримент є слідчою дією у ході якої особа, із якою ця дія проводиться вчиняє саме дії, направленні на досягнення мети цієї слідчої дії. Слідчий експеримент не може собою підміняти допит особи, при якому особа дає показання, не вчиняючи при цьому будь-яких дій по відтворюванню обставин вчинення злочину.

Між тим, дослідження протоколу слідчого експерименту та відеозапису цієї слідчої дії дає колегії суддів підстави вважати, що слідчий експеримент у порядку, передбаченому ч.1 ст. 240 КПК України, фактично не проводився. Тобто, у ході цієї слідчої дії слідчий та обвинувачений у присутності понятих оглянули передбачуване місце вчинення злочину, а потім, коли слідчий виявив те, що двері приміщення звідки ніби то було вчинене викрадення закриті, фактично провів допит ОСОБА_7 , у ході якого останній лише розповів те, як вчинявся злочин. Тобто, у ході цієї слідчої дії будь-якого відтворення дій, що могли вчинятись у ході злочину, обстановки, та обставин події злочину, проведення необхідних дослідів чи випробувань не проводилось. Наведене дає підстави стверджувати про те, що зазначену слідчу дію не можливо визнати слідчим експериментом. Щодо фактичних даних, які встановлені внаслідок пояснень обвинуваченого, то за своїм змістом та формою ці пояснення є показаннями. Відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Тобто, фактичні дані які були встановлені внаслідок показань, наданих обвинуваченим у ході цієї слідчої дії, не можуть бути визнані доказами у даному кримінальному провадженні, як такі, які не сприймались судом безпосередньо і не отримані в порядку ст. 225 КПК України.

Колегія суддів звертає також на те, що у ході цієї слідчої дії слідчий задавав обвинуваченому навідні запитання, а також особисто стверджував про певні події, не з`ясовуючи ці обставини у обвинуваченого (щодо сітки на огорожі та наступного її ремонту, щодо рослин, які росли по ходу шляху обвинуваченого, тощо).

Наявність наведених вище порушень КПК України, допущених у ході проведення слідчого експерименту, на думку колегії суддів не дає підстав для визнання фактичних даних, які встановлені у ході цієї слідчої дії належними доказами винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Оцінюючи фактичні обставини, які встановлені висновком товарознавчої експертизи № 1726 від 27.05.2019 року, то колегія суддів звертає увагу на те, що цим висновком визначена лише вартість одного поросяти певної ваги та певного віку. Жодних даних, якими би доводився факт вчинення злочину обвинуваченим цей висновок не містить.

Оцінюючи показання представника потерпілого ОСОБА_16 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , то колегія суддів звертає увагу на те, що указані особи не були очевидцями події злочину і їх показання не містять фактичних даних, які би указували на те, що викрадення свиней вчинив саме ОСОБА_7 . Показання цих осіб стосуються наявності у ТОВ «АМО-К» свиней певної породи, факту виявлення нестачі свиней, процесуальної поведінки обвинуваченого у ході проведення із ним слідчих дій. Проте, як зазначено вище, на думку колегії суддів слідчі дії були проведені із порушенням закону, а встановлені у ході їх проведення фактичні обставини не можуть визнаватись належними доказами винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що у ході досудового розслідування не було із належною повнотою встановлено істотних для кримінального провадження обставин, встановлення яких могло мати значення для доведення обставин, визначених ст. 91 КПК України.

Відповідно до обвинувального акту, злочин був вчинений 22.03.2019 року близько 23 години. Між тим, у ході досудового розслідування не було встановлено належних та допустимих доказів, якими би доводилось те, що злочин дійсно був вчинений в указаний час.

Колегія суддів враховує те, що у ході досудового слідства та судового розгляду не було здобуто об`єктивних доказів, які би давали підстави стверджувати про те, що у ТОВ «АМО-К» дійсно були свині (поросята) певної породи і що згодом була виявлена недостача цих свиней. Будь-яких бухгалтерських документів, які би стверджували про наявність цих обставин у ході досудового розслідування не було встановлено та не приєднано до матеріалів кримінального провадження.

У ході досудового розслідування не було здобуто доказів того, що поросята, які були вилучені у обвинуваченого ОСОБА_7 є тієї ж породи, які були чи могли бути у ТОВ «АМО-К». Будь-яких зоологічних досліджень у цій частині, а також впізнання вилучених поросят компетентними особами ТОВ «АМОК-К» у ході досудового розслідування проведено не було.

Відповідно до висунутого обвинувачення, ОСОБА_7 здійснив таємне викрадення п`яти поросят вагою 30 кг кожне у два прийоми: спочатку трьох поросят, помістивши їх у мішок, через вікно винісши мішок за межі ферми та перенісши його після цього до місця знаходження автомобіля, а потім у такий же спосіб іще двох поросят. Проте, у ході досудового розслідування не було встановлено, у тому числі і шляхом проведення слідчого експерименту, те, чи мав ОСОБА_7 фізичну можливість підняти вагу в 90 кг, вчиняти із нею певні дії, у тому числі піднімати мішок із поросятами вагою в 90 кг на висоту власного зросту для переміщення її через вікно, перемістити цей мішок через вікно та нести цей мішок зазначеної ваги на доволі значну відстань. Окрім того, у ході досудового розслідування, у тому числі і під час слідчого експерименту не було встановлено те, чи міг мішок із трьома поросятами бути переміщеним через вікно ферми, враховуючи габаритні розміри мішка, трьох поросят, які знаходились у порівнянні із розмірами вікна. Не встановлення зазначених обставин ставить під сумнів можливість ОСОБА_7 , у тому числі і фізичну, здійснити поставлене йому у вину таємне викрадення чужого майна у спосіб, який зазначений у обвинувальному акті.

Не встановлення із належною повнотою сукупності зазначених вище обставин ставить під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину. Відповідно до ст. 62 Конституції України зазначені сумніви тлумачаться колегією суддів на користь обвинуваченого.

Врахувавши наведені вище обставини, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про недоведеність того, що обвинуваченим було вчинене поставлене йому у вину кримінальне правопорушення у зв`язку із чим судом був ухвалений виправдувальний вирок, який відповідає вимогам ст. 370 КПК України в частині його законності, обґрунтованості та вмотивованості.

Апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого не містять доводів, які би указували на незаконність ухваленого судом першої інстанції вироку.

Так, не обґрунтованим є посилання апелянтів на те, що у справі була зібрана достатня кількість доказів, якими доводиться винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, оскільки таких доказів не здобуто, про що зазначено вище. Щодо проведеного слідчого експерименту та огляду/обшуку домоволодіння АДРЕСА_1 , то колегія суддів повторно констатує те, що ці слідчі дії були проведені із порушенням вимог КПК України, про що зазначено вище, а тому фактичні дані, які встановлені у ході проведення цих слідчих дій не можливо визнати належними доказами. Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що у ході досудового розслідування не спростовані посилання обвинуваченого на те, що до нього із сторони слідчого застосовувалися не дозволені методи слідства. Показання допитаних у суді слідчого та співробітника оперативного органу не можуть слугувати спростуванням доводів обвинуваченого,оскільки ці свідки є зацікавленими особами щодо зазначених обставин. Посилання прокурора на показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 як на докази спростування показань обвинуваченого про застосування щодо нього морального тиску із сторони слідчого колегія суддів вважає не обґрунтованим оскільки із цих показань можливо зробити висновок про те, що такий тиск на обвинуваченого не проводився у їх присутності, що не виключає наявність такого тиску взагалі. Посилання на те, що обвинувачений у ході слідчого експерименту усе показував добровільно колегія суддів вважає такими, які не відповідають дійсності, оскільки із переглянутого відеозапису вбачається, що фактично обвинувачений нічого не показував, а давав пояснення, фактичні дані яких не можуть визнаватись доказами із мотивів наведених вище. Окрім того колегія суддів звертає увагу на те, що станом на час розгляду справи судом першої інстанції не була закрите або постановлено виправдувальний вирок у кримінальному провадженні № 0000690 розпочатому 14.12.2022 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 372 КК України за фактом можливих незаконних методів проведення слідства слідчим ОСОБА_10 . Окрім цього, зазначена вище неповнота проведеного досудового розслідування у ході якої не були встановлені одні та не перевірені інші обставини, які мають значення для даного кримінального провадження, на думку колегії суддів, свідчить про упередженість слідчого та відсутність всебічного, повного і неупередженого дослідження обставини кримінального провадження.

Щодо проведеного огляду місця події від 16.05.2019 року, то встановлені у ході цієї слідчої дії, яка до того ж слідчим неодноразово називалась обшуком і легалізовувалась ним за правилами обшуку, фактичні дані не можливо визнати допустимими доказами із мотивів, що викладені вище.

Фактичні обставини, які встановлені висновком товарознавчої експертизи № 1726 від 27.05.2019 року указують лише на вартість одного поросяти певної ваги та певного віку і жодним чином не доводять вчинення злочину обвинуваченим.

Щодо показань представника потерпілого ОСОБА_16 , свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_9 , то їх показання стосуються лише суперечності з приводу зовнішнього вигляду свиней та наявності їх до крадіжки у ТОВ «АМО-К». Проте, ці показання не можуть заміняти необхідну бухгалтерську документацію, яка би дійсно стверджувала про наявність свиней відповідної породи у ТОВ «АМО-К» і не містять фактичних даних якими би підтверджувалась та обставина, що дійсно мала місце крадіжка свиней та, що цю крадіжку вчинив ОСОБА_7 .

Показання представника потерпілого ОСОБА_16 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , не містять фактичних даних, які би указували на те, що викрадення свиней вчинив саме ОСОБА_7 . Показання цих осіб стосуються процесуальної поведінки обвинуваченого у ході проведення із ним слідчих дій, які на думку колегії суддів були проведені із порушенням закону, а встановлені у ході їх проведення фактичні обставини не можуть визнаватись належними доказами винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Колегія суддів повторно звертає увагу на те, що у ході досудового розслідування не було встановлено істотних для кримінального провадження обставин без встановлення яких не можливо стверджувати про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні поставленого йому у вину кримінального правопорушення, зокрема: про наявність у ТОВ «АМО-К» свиней тієї породи, яка була виявлена у ОСОБА_7 , ідентичність цих свиней із тими, які малися у ТОВ «АМО-К», фізичної можливості ОСОБА_7 вчинити злочин за обставин, встановлених органом досудового розслідування та викладених у обвинувальному акті.

Наведене стверджує про необґрунтованість поданих апеляційних скарг та відсутність підстав для їх задоволення. Вирок Таращанського районного суду Київської області від 16 червня 2023 року щодо ОСОБА_7 відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а у задоволенні апеляційних скарг відмовляє.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

В задоволенні апеляційної скарг начальника Рокитнянського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 відмовити.

В задоволенні апеляційної скарги директора ТОВ «АМОК-К» ОСОБА_9 відмовити.

Вирок Таращанського районного суду Київської області від 16 червня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців із дня проголошення.

СУДДІ

____________________ _________________________ ________________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4