Номер провадження: 11-сс/813/1800/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваної ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_8 ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 06.11.2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000693 від 08.05.2024 року відносно ОСОБА_8 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 260 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 06.11.2024 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .

Продовжено відносно ОСОБА_8 строк тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, в межах строку досудового розслідування, тобто до 04.01.2025 року включно без визначення розміру застави.

Рішення слідчого судді мотивоване наявністю обґрунтованої підозри, ризиків передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим слідчим суддею рішенням захисник підозрюваної ОСОБА_8 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу.

Доводи обґрунтовує тим, що підозра необґрунтована. Докази обґрунтованості підозри на які посилається сторона обвинувачення жодним чином не вказують на ОСОБА_8 . Зазначає, що ризики передбачені ст. 177 КПК України не обґрунтовані. Крім того, зазначає, що ОСОБА_8 раніше не судима та суд не навів жодного обґрунтування щодо не визначення розміру застави.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 . У разі застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави у розмірах передбачених КПК України.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши: суддю-доповідача, підозрювану та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v.Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя відповідно до вищевказаних вимог Закону та Конвенції перевірив та належним чином встановив наявність на час розгляду клопотання в кримінальному провадженні обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй злочину.

Наявність на даній стадії досудового розслідування обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 260 КК України, підтверджують долучені до клопотання слідчого докази, а саме:

- протоколи допитів свідка ОСОБА_11 від 19.07.2024, 20.07.2024, 22.07.2024, 24.07.2024;

- протоколи допитів свідка ОСОБА_12 від 19.07.2024, 20.07.2024;

- рапорт 7 управління ДВКР СБ України від 03.08.2024;

- протокол огляду Інтернет сервісу «teletype» від 23.08.2024;

- протокол огляду речей, документів, флеш накопичувачів, комп`ютерних даних та іншої техніки від 27.08.2024;

- протокол огляду від 20.08.2024; протокол огляду речей та документів від 21.08.2024;

- трьома протоколами огляду цифрової інформації у вільному доступі за технологією «Берклі» від 24.08.2024;

- протокол огляду речей, документів, флеш накопичувачів, комп`ютерних даних та іншої техніки від 16.08.2024;

- лист ТОВ «Центр стрілецької підготовки «Одеса» (вх. №9335 від 08.08.2024);

- висновок експерта УНДІСТЕ СБУ №277/1 від 14.05.2024;

- висновок експерта УНДІСТЕ СБУ №300/1 від 19.07.2024;

- протокол обшуку за адресою: АДРЕСА_2 ;

- протокол за результатами проведення НСРД №17/7/2-11834 від 07.09.2023;

- інші матеріали досудового розслідування у сукупності.

Одночасно, апеляційний суд зазначає, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, №182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Викладене, всупереч доводам апеляційної скарги, свідчить про достатність підстав вважати, що на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Зважаючи на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_8 злочину, характеру, тяжкості, а також можливої міри покарання, яка може бути їй призначена у разі визнання винною, колегія суддів вважає, що рішення слідчого судді є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що існують ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування підозрюваної від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Беручи до уваги тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі доведеності її вини, апеляційний суд переконаний, що на теперішній час продовжує існувати ризик того, що підозрювана може здійснити спроби переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 1 ст.177 КПК).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом.

Наявність ризику передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що досудове розслідування у кримінальному провадженні перебуває на початковій стадії; всі обставини вчинення кримінального правопорушення на даний час не встановлені; всі особи, причетні до вчинення кримінального правопорушення, і свідки на даний час не встановлені.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з наявністю ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрювана може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, у тому числі на осіб, обізнаних про обставини вчинення кримінального правопорушення, але на даний час не встановлених і не допитаних.

Ймовірність існування ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується її причетністю до створення не передбаченого законами України воєнізованого формування.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про недоведеність заявлених слідчим ризиків є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами провадження.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Колегія суддів приймає до уваги посилання захисника на те, що ОСОБА_8 раніше не судима, однак вважає, що зазначені соціальні фактори не спростовують викладені в ухвалі висновки слідчого судді та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.

Крім того, колегія суддів зауважує, що відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто виключно у вигляді тримання під вартою.

Доводи захисника щодо не визначення ОСОБА_8 застави, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 260 КК України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що на теперішній час лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків та її належну процесуальну поведінку.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а наявність на даній стадії обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого злочину та існування зазначених слідчим суддею ризиків, виправдовують застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам і забезпечити належну поведінку підозрюваної та виконання нею своїх процесуальних обов`язків.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що апеляційний суд перевіряє законність постановлення оскаржуваної ухвали на момент її постановлення, а доцільність необхідності подальшого тримання підозрюваної під вартою буде перевірена через нетривалий час, під час якого також будуть перевірені факти щодо існування або зменшення заявлених у клопотанні прокурора ризиків.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право:1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись статтями 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_8 ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 06.11.2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000693 від 08.05.2024 року відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 260 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали буде проголошено 06.12.2024 року о 09:00 годин в залі судових засідань №10 Одеського апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4