Провадження №1-кп/127/613/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі № 12 обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 185, частиною першою статті 357 Кримінального кодексу України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.04.2024 за № 0000322,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 185, частиною першою статті 357 Кримінального кодексу України (далі КК).

Після виконання вимог частини третьої статті 479-2 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) обвинувачений ОСОБА_5 надав згоду на закриття кримінального провадження в частині обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 185 КК, у зв`язку із втратою сили закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння. При цьому зазначив, що наслідки такого закриття йому зрозумілі.

Прокурор вважав за можливе закрити кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 185 КК, у зв`язку із втратою сили закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння. При цьому просив приєднати до матеріалів справи відомості щодо речових доказів та накладеного у кримінальному провадженні арешту. Поряд з тим, вважав за доцільне призначити кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого першою статті 357 КК, до судового розгляду на підставі обвинувального акта, викликавши в судове засідання сторони обвинувачення та захисту.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник просили закрити кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_5 за частиною четвертою статті 185 КК, в решті не заперечували проти призначення судового розгляду.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, разом з тим в матеріалах справи наявна письмова заява останнього, згідно з якою він просить суд здійснити розгляд справи за його відсутності, претензій матеріального або морального характеру до обвинуваченого не має у зв`язку з повним відшкодуванням завданого збитку.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши обвинувальний акт, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до частини третьої статті 314 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; 3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; 4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; 6) доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

Обвинувачений у підготовчому судовому засіданні надав суду згоду на закриття кримінального провадження в частині його обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 185 КК, у зв`язку із втратою сили закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

З огляду на зазначену позицію сторони захисту, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_5 обвинувачується, зокрема у тому, що він 19.04.2024 о 09:33 год., рухаючись на автомобілі марки «Skoda Fabia» номерний знак НОМЕР_1 по вул. Енергетичній у м. Вінниця, помітив посеред дороги гаманець чорного кольору, під час чого, у нього виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , рухаючись на зазначеному автомобілі, шляхом вільного доступу, в період дії воєнного стану, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає та ніхто його не зможе викрити, з метою власного незаконного збагачення, з корисливих спонукань, розуміючи протиправність своїх дій та суспільно небезпечних наслідків, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, взяв посеред дороги гаманець чорного кольору, в якому знаходились грошові кошти у сумі 2000 грн., пластикова платіжна карта АТ «Укрсиббанк» № НОМЕР_2 , пластикова платіжна карта АТ «Райффайзенбанк», дисконтні карти та пропуск на ім`я ОСОБА_6 , тим самим розпорядився викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілому майнової шкоди.

Вартість гаманця чорного кольору становить 210 грн.

Своїми протиправними діями, ОСОБА_5 завдав ОСОБА_7 матеріального збитку на загальну суму 2210 грн.

За наведеним фактом дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за частиною четвертою статті 185 КК за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), кваліфікуючою ознакою якого є вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного стану.

Крім того, 19.04.2024 о 11:36 год. ОСОБА_5 , реалізуючи раніше виниклий умисел, діючи таємно, повторно, умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з корисливих мотивів, бажаючи збагатитися за рахунок чужої власності, не маючи на меті вжити жодних заходів щодо повернення майна власнику, будучи обізнаний у тому, що в Україні діє воєнний стан, використовуючи попередньо привласнену пластикову платіжну карту АТ «Укрсиббанк» № НОМЕР_3 , що емітована АТ «Укрсиббанк», яка належить ОСОБА_7 , шляхом проведення безготівкових оплат, за допомогою функції PAYPASS здійснив розрахунок за три пляшки коньяку об`ємом 0,5 л марки «Старий Кахеті», а саме в магазині «АЗС ОККО» за адресою: м. Вінниця, вул. 600-річчя, 5. Після цього, ОСОБА_5 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, придбаними за вищевказаних обставин товарами розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 964,90 грн.

За наведеним фактом дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за частиною четвертою статті 185 КК за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), кваліфікуючими ознаками якого є вчинення кримінального правопорушення повторно, в умовах воєнного стану.

Частиною першою статті 2 КК регламентовано, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

09.08.2024 набрав чинності Закон України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких посилень відповідальності за дрібне викрадення чужого майна» (далі Закон № 3886- ІХ).

Вказаним Законом внесені зміни до статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП), згідно з якими дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (далі НМДГ).

Відповідно до положень статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Згідно з частиною другою статті 4 КК злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Частиною першою статті 5 КК визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

В свою чергу частиною третьою статті 5 КК передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Згідно з пунктом 4-1 частини першої статті 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до абзацу 4 частини сьомої статті 284 КПК ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

Частиною першою статті 479-2 КПК регламентовано, що суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно з частиною третьою статті 479-2 КПК якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Суд також враховує, що Верховний Суд (далі ВС) у постанові від 22.08.2024 (справа № 567/507/23) зауважив таке.

Частиною другою статті 51 КпАП встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою статті 51 цього Кодексу, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 НМДГ. Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становила від 0,5 до 2 НМДГ.

Аналіз указаних норм закону, як зазначив ВС, свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статтею 51 КпАП, а саме 2 НМДГ.

Положеннями частини першої статті 3 КК встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина шоста статті 3 КК).

Аналогічний висновок зроблений ВС і у постанові від 29.05.2019 (справа № 287/359/14-к) та постанові від 19.11.2019 (справа № 345/2618/16-к).

Згідно з пунктом 5 Підрозділу 1 Перехідних положень Податкового кодексу України (далі ПК) визначено, що у разі, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПК з урахуванням норм абзацу першого підпункту 169.4.1 пункту 169.4 цієї статті платник податку має право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Тобто розмір податкової соціальної пільги в розумінні пункту 5 Підрозділу 1 Перехідних положень ПК дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно з положеннями статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на один місяць працездатних осіб з 1 січня 2024 року становить 3028 грн. Отже, розмір податкової соціальної пільги у 2024 році для кримінально-правової кваліфікації становив 1514 грн.

Отже, для вирішення питання щодо наявності в діянні ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення або ж ознак адміністративного правопорушення необхідно визначити, чи перевищує вартість майна, яким він заволодів, 2 НМДГ, тобто 3028 грн.

Як суд вже зазначив вище, внаслідок інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 185 КК, завдана матеріальна шкода потерпілому на суми 2210 грн. та 964,90 грн. Тобто вартість майна, яким заволодів обвинувачений за наведеними фактами є меншою за розмір, з якого відповідно до Закону України № 3886-IX та положень ПК настає кримінальна відповідальність, а саме 3028 грн. (станом на момент вчинення кримінального правопорушення).

З огляду на викладене, враховуючи згоду обвинуваченого ОСОБА_5 , суд з урахуванням висновків, зроблених ВС у наведеній вище постанові, а також принципу зворотної дії закону в часі, закріпленого статтею 58 Конституції України і статтею 5 КК, вважає за необхідне закрити кримінальне провадження у цій частині.

Питання щодо речових доказів в частині закритого кримінального провадження слід вирішити відповідно до приписів статті 100 КПК. Разом з тим, згідно з наданою стороною обвинувачення копією ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24.04.2024 на речові докази у кримінальному провадженні накладений арешт, який згідно з приписами частини четвертої статті 174 КПК доцільно скасувати.

Відповідно до приписів частини другої статті 124 КПК витрати на залучення експерта суд стягує з обвинуваченого на користь держави у разі ухвалення обвинувального вироку. Поряд з тим, частиною першою статті 126 КПК регламентовано, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Суд також враховує позицію ВС, висловлену в постанові від 17.06.2020 (справа № 598/1781/17), згідно з якою КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Крім того, у постанові від 01.02.2024 (справа № 930/497/23) ВС дійшов до висновку, що закриття кримінального провадження стосовно особи з нереабілітуючих підстав і застосування до неї м`якшої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє її від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням судових експертиз.

У вказаній постанові ВС також зауважив, що нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак з огляду на певні обставини кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Зазначена підстава дає суду змогу в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження в зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, має відшкодувати саме ця особа.

При цьому суд також вважає слушним наголосити на тому, що реабілітуючими підставами закриття кримінального провадження є ті підстави, що пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив кримінальне правопорушення (встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати).

Під час досудового розслідування було зібрано достатньо доказів для підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 185 КК, разом з тим у судовому засіданні обвинувачений надав згоду на закриття кримінального провадження та не наполягав на продовженні судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку, а відтак не використав свого права на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень (не наполягав на своїй реабілітації). Тобто настали певні обставини - втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, за яких кримінальне провадження (в частині обвинувачення за частиною четвертою статті 185 КК) щодо ОСОБА_5 виключається.

З огляду на викладене, враховуючи, що криміналістичні дослідження були проведені під час досудового розслідування саме в межах встановлення вартості викраденого майна, зважаючи на приписи частини першої статті 126 КПК та правовий висновок ВС, висловлений у постанові 01.02.2024 (справа № 930/497/23), суд вважає за доцільне судові витрати на залучення експертів під час досудового розслідування покласти на обвинуваченого.

Разом з тим, як вже суд зазначив вище, згідно з пред`явленим ОСОБА_5 обвинуваченням останній також обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 357 КК.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши обвинувальний акт, суд дійшов до висновку, що підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 КПК, тобто для затвердження угоди, закриття кримінального провадження, повернення обвинувального акта прокурору, направлення до іншого суду відсутні, а тому кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_5 за частиною першою статті 357 КК необхідно призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 31 КПК розгляд кримінального провадження слід здійснювати суддею одноособово.

В судове засідання необхідно викликати сторони обвинувачення та захисту, потерпілого.

Підстави для складання досудової доповіді згідно з приписами пункту 6 частини третьої статті 314 та статті 314-1 КПК, на думку суду, відсутні.

Керуючись статтями 314-316, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.04.2024 за № 0000322, в частині обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 185 Кримінального кодексу України, закрити на підставі пункту 4-1 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Речові докази:

- виписку АТ «Укрсиббанк» про рух коштів за рахунком № НОМЕР_2 , 2 DVD-диски, які приєднані до матеріалів кримінального провадження, залишити у матеріалах справи;

- гаманець чорного кольору, який поміщений до спецпакету НПУ PSP1388123 та переданий на зберігання до камери речових доказів Відділу поліції № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, - повернути ОСОБА_6 ;

- дисконтні карти, пропуск на ім`я ОСОБА_6 , грошові кошти в сумі 1034 грн., які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , - залишити останньому;

- три пляшки коньяку об`ємом 0,5 л марки «Старий Кахеті», які поміщені до спецпакету НПУ PSP3329577 та передані на зберігання до камери речових доказів Відділу поліції № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, - конфіскувати в дохід держави.

Арешт, накладений на речові докази, на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24.04.2024, скасувати.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 1135 (одну тисячу сто тридцять п`ять) гривень 92 (дев`яносто дві) копійки витрат на залучення експертів.

Призначити судовий розгляд Вінницьким міським судом Вінницької області (суддею одноособово) на підставі обвинувального акта, згідно з яким ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 357 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.04.2024 за № 0000322, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, яке відбудеться 16 січня 2025 року об 11:45 годині.

У судове засідання викликати: сторони обвинувачення та захисту, потерпілого.

Ухвала в частині закриття кримінального провадження може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: