Справа № 466/9510/24
Провадження № 1-кп/466/774/24
У Х В А Л А

26 грудня 2024 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

секретаря с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000681 від 09.05.2024 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львова, громадянки України, українки, з повною середньою освітою, на утриманні має неповнолітнього сина, відповідно до ст.89 КК України не судима, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , утримується ДУ «Львівська установа виконання покарань №19»

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5

у с т а н о в и в:

в провадженні Шевченківського районного суду м.Львова перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України.

26.12.2024 року захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 звернулась до суду з клопотанням про зміну міри запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки процесуальна поведінка обвинуваченої є позитивна. Доказів про наявність ризиків прокурор не навела, скористалася загальними фразами законодавства. З отриманих на запит адвоката віддомостей вбачається, що ОСОБА_3 має захворювання, яке є невиліковним та потребує постійного лікування. В межах СІЗО такого лікування їй не забезпечують. Просить застосувати менш суворий запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В судовому засіданні прокурор з клопотанням не погодилася, однак залишила вирішення на розгляд суду.

Обвинувачена ОСОБА_3 просила обрати менш суворий запобіжний захід у виді домашнього арешту. Повідомила, що за місцем тимчасового проживання вона більше не буде проживати, в СІЗО їй надають лікування, яке не діє та шкодить здоровю, фактично про захворювання вона дізналася вже перебуваючи під вартою, а тому їй необхідно проходити лікування в лікарні.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, приходить такого.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

2. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно з вимогами ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного. Відповідно до ч.6 цієї ж статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст.131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Домашній арешт є одним із запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, що відповідно до ст.181 КПК України полягає у забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Домашній арешт застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу

Також, відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного, наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор, недостатність застосування більш м"яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним в клопотанні

Суд, вирішуючи питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу, враховує і положення, що передбачені КПК України, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини, відповідно до яких обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо тільки в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, між тим ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» зазначено, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер, та доводитися відповідними доказами. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клоот проти Бельгії» серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться. Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що вимога розумного обвинувачення передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують обвинуваченого з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

Водночас суддя не погоджується з існуванням ризиків, про які вказує сторона обвинувачення, оскільки за рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Бойченко проти Молдови» тільки одне посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу. Посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що обвинувачений переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Як слідує із клопотання, сторона захисту просить врахувати, що ОСОБА_3 хоча і обвинувачується у вчиненні в тому числі і тяжкого злочину, за який КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, однак, вона згідно ст.89 КК України до кримінальної відповідальності не притягувалася, на утриманні має неповнолітнього сина, має постійне місце проживання та потребує ліккування.

Щодо ризиків, то такі на стадії судового слідства не збільшилися, доводів про наявність в обвинуваченої наміру перешкоджати ходу розгляду кримінального провадження у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України відсутні.

Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки передбачені частиною п`ятою ст. 194 КПК України.

Вивченням особи обвинуваченої ОСОБА_3 , встановлено, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на утриманні має неповнолітнього сина, відповідно до ст.89 КК України не судима, має міцні соціальні зв`язки. Разом з цим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд, з метою забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків у зв`язку з тим, що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість обвинувачення та частково доведено актуальність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на даний час, приходить висновку про наявність підстав для застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді домашнього арешту, та покласти на останню обовязки передбачені ст.194 КПК України.

Керуючись ст. 176-178, 181,184,194 КПК України, суд , -

п о с т а н о в и в:

клопотання захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 про зміну міри запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт задовольнити.

Застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно обвинуваченої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покласти на обвинувачену ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передбачені ст.194 КПК України обов`язки:

не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду;

прибувати до суду, що обґрунтовується необхідністю профілактично впливати на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою сприяння не ухиленню останньої від суду, не вчинення нею інших кримінальних правопорушень;

не відлучатися за межі м.Львова та Львівської області без дозволу суду, що обґрунтовується необхідністю полегшення працівникам правоохоронних органів профілактичного нагляду задля недопущення вчинення ним інших кримінальних правопорушень;

утримуватися від спілкування з експертами та свідками в даному кримінальному провадженні;

не вчиняти інших кримінальних правопорушень, передбачених КК України.

Дата закінчення дії ухвали 26 лютого 2025 року включно.

Копію ухвали вручити прокурору ОСОБА_4 , захиснику ОСОБА_5 , обвинуваченій ОСОБА_3 - для відома.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Галицької окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_4 та скерувати начальнику державній установі «Львівська установа виконання покарань №19» /м. Львів, вул. Городоцька, 20/ - для відома та виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 26.12.2024.

Суддя ОСОБА_1