22.04.2025 Справа № 756/5087/25
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/5087/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.04.2025 місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

слідчий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0000241 від 26.01.2024 за ч. 1 ст. 286 КК України, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 20.02.2024 №756/1589/24,

за участю учасників судового провадження:

власник майна ОСОБА_4 ,

представник власника майна, адвокат ОСОБА_3 ,

прокурор ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

Адвокат ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до слідчого суді з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 20.02.2024 №756/1589/24, а саме автомобіля марки «Hyundai» моделі «І30» (д.н.з. НОМЕР_1 ), який на праві власності належить ОСОБА_4 .

Обгрунтовуючи доводи клопотання, адвокат зазначає, що у подальшому застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, оскільки 30.04.2024 у кримінальному провадженні №0000241 від 26.01.2024 призначено комплексну судово-медичну та автотехнічну експертизу, до проведення якої залучено експертів ДСУ «Київське міське бюро судово-медичної експертизи» та Київського НДЕКЦ МВС України. Однак, на даний час сплинув 1 рік від моменту, зазначену експертизу все ще не проведено, при цьому Київський НДЕКЦ МВС України листом №19/111/2-14429-2025 від 25.03.2025 відмовився повідомляти причини, з яких зазначена експертиза тривалий час не проводиться, а також щодо прогнозованих строків її проведення. Водночас, накладений арешт та позбавлення ОСОБА_4 можливості користуватися автомобілем, негативно позначається на ній та її родині, призводить до необгрунтованого, понад будь-які розумні строки, порушення прав особи мирно володіти та розпоряджатися власним майном, а тому подальше обтяження, на думку адвоката, є невиправданим та недоцільним, що обумовлює необхідність скасування арешту майна.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав клопотання в повному обсязі та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав.

Власник майна ОСОБА_4 підтримала позицію свого представника.

Прокурор ОСОБА_5 заперечив проти задоволення клопотання, зазначив, що призначену експертизу на даний час не проведено, до експертних установ скеровано нагадування, про що долучив відповідні докази. Зазначив, що вказана експертиза є необхідною для з`ясування всіх обставин кримінального провадження, а тому до моменту її завершення подальше застосування заходу забезпечення кримінального провадження відповідає завданням, визначеним ст. 2 КПК України.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Оболонським УП ГУНП у місті Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000241 від 26.01.2024 за ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 20.02.2024 №756/1589/24 в рамках кримінального провадження №0000241 накладено арешт на транспортний засіб - автомобіль марки «Hyundai» моделі «І30» (д.н.з. НОМЕР_1 ), який на праві власності належить ОСОБА_4 .

При цьому, ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 19.07.2024 №756/7190/24 скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 20.02.2024 №756/1589/24 на транспортний засіб - автомобіль марки «Hyundai» моделі «І30» у частині заборони права користування зазначеним транспортним засобом після завершення призначеної в рамках кримінального провадження експертизи.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали місцевого суду, накладаючи арешт на майно, слідчий суддя керувався вимогами ст. 173 КПК України та дійшов висновку про те, що такий захід забезпечення кримінального провадження необхідний з метою збереження речових доказів та запобігання можливості його відчуження, оскільки наявні обґрунтовані підстави вважати, що дане майно має значення для встановлення обставин під час досудового розслідування та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

При накладенні арешту на майно з метою збереження речових доказів, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на положення частин 2, 3 ст. 170 КПК України майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя звертає увагу, що під кримінальним провадженням розуміється досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Стадія досудового розслідування кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, і закінчується у формі та на підставах, визначених §1 Глави 24 КПК України постановленням процесуального рішення - постанови про закриття кримінального провадження, або вчиненням комплексу процесуальних дій, пов`язаних з направленням до суду обвинувального акту чи відповідного клопотання.

При цьому, в період усього часу здійснення кримінального провадження його зміст та форма мають відповідати засадам, визначеним ч. 1 ст. 7 КПК України, серед іншого принципу законності, який, відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, покладає на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого за наявності такого кримінального провадження всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, і такі рішення, відповідно до вимог ст. 28 цього Кодексу, повинні бути прийняті у розумні строки, забезпечення якого на стадії досудового розслідування покладається на прокурора.

У іншому випадку, це не буде відповідати завданням кримінального провадження, визначеним ст. 2 КПК України, які, як неодноразово наголошував у своїх постановах Касаційний кримінальний суд Верховного Суду (постанови від 13.04.2021 №554/10204/15-к (провадження №51-492км21) та від 04.08.2021 у справі №390/934/13-к (провадження №51- 3481км18), є відмінними від тих завдань, які вирішують національні суди в цивільній, господарській чи адміністративних юрисдикціях. В межах кримінальної юстиції не здійснюється вирішення спору, а за допомогою доказів встановлюється наявність чи відсутність у діях осіб складу кримінальних правопорушень.

Щодо належної правової процедури, як одного із завдань кримінального провадження, Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 24.05.2021 у справі №640/5023/19 (провадження №51- 2917кмо20) зазначає, що у теоретичному аспекті - це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя. До гарантій, які у своїй сукупності формують належну правову процедуру, відноситься, серед іншого, і право на ефективне розслідування. При оцінці ефективності досудового розслідування слід виходити з того, що ефективність досудового розслідування є співвідношенням процесуальних дій, процесуальних рішень, реалізованих учасниками кримінального провадження, а також їх результатів із положеннями КПК, що визначають підстави, умови і порядок їх проведення чи прийняття, з урахуванням оптимальних затрат часу та зусиль на це.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях виокремив таку систему критеріїв ефективності досудового розслідування: 1) метою проведення досудового розслідування завжди має бути досягнення завдань кримінального провадження (спрямованість на досягнення завдань кримінального провадження); 2) здійснення досудового розслідування повинно відповідати принципу законності, зокрема забезпечувати ефективне виконання положень національного законодавства (законність); 3) досудовому розслідуванню має бути притаманна засада публічності (ініціативності органу досудового розслідування), яка полягає в оперативній реакції на вчинене кримінальне правопорушення компетентною особою, яка не залежатиме від волі зацікавлених осіб (публічність); 4) вимога розумної швидкості досудового розслідування, що передбачає здійснення процесуальних дій на цьому етапі судочинства без зайвих затримок, їх своєчасність, відсутність необґрунтованого зупинення кримінального провадження тощо (розумна швидкість); 5) всебічність та повнота застосування заходів, спрямованих на розкриття кримінального правопорушення, яка насамперед, передбачає правильність, послідовність та логічність отримання доказів та оперування ними, обґрунтування процесуальних рішень (всебічність та повнота розслідування); 6) незалежність та неупередженість особи, яка здійснює досудове розслідування кримінального правопорушення (незалежність та неупередженість); 7) прозорість досудового розслідування, захист прав та інтересів потерпілого та його родичів, що передбачає своєчасне надання їм процесуального статусу, залучення до проведення процесуальних дій, ознайомлення з матеріалами провадження (прозорість); 8) врахування під час досудового розслідування індивідуальних особливостей особи правопорушника, зокрема, його віку, гендерної належності, національності (індивідуалізація); 9) диференціація форм досудового розслідування з метою його оптимізації (диференціація форм розслідування).

Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки, вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (рішення у справах «Олександр Ніконенко проти України» від 14.11.2013, «Мута проти України» від 31.07.2012, «Карабет та інші проти України» від 17.01.2013, «Михалкова та інші проти України» від 13.01.2011).

Органи влади зобов`язані провести ефективне розслідування. Це зобов`язання не є обов`язком досягнення результатів, а обов`язком вжиття заходів. ЄСПЛ зазначає, що не кожне розслідування обов`язково має бути успішним або дійти висновку, який співпадає із викладом подій скаржника. Проте воно, в принципі, має бути здатним призвести до встановлення фактів справи, а якщо твердження виявляться правдивими - до встановлення та покарання винних осіб (рішення у справах «Джуліані та Гаджіо проти Італії» від 25.08.2009, «Армані да Сілва проти Сполученого Королівства» від 30.03.2016, «Каплатий проти України» від 04.02.2021).

Положеннями ст. 131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження, одним із яких відповідно до п. 7 ч. 2 цієї статті є арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості саме цього провадження.

Постановою слідчого у кримінальному провадженні призначено комплексну судово-медичну та автотехнічну експертизу, для проведення якої залучено експертів ДСУ «Київське міське бюро судово-медичної експертизи» та Київського НДЕКЦ МВС України.

Станом на день розгляду цього клопотання експертизу не завершено, відповідні листи-нагадування щодо прискорення експертиз було скеровано стороною обвинувачення до експертної установи.

При цьому, слідчий суддя відмічає, що скерування стороною обвинувачення без невиправданої затримки матеріалів кримінального провадження до експертної установи не свідчить про недотримання розумних строків саме слідчим та/або прокурором, оскільки проведення експертизи у кримінальному провадженні та строки її проведення перебувають поза межами повноважень сторони обвинувачення.

Таким чином, під час судового розгляду та при дослідженні матеріалів клопотання про скасування арешту, слідчим суддею не встановлено обґрунтованості заявлених вимог, оскільки не доведено, що викладені обставини в клопотанні базуються на об`єктивних фактах і правових підставах, та не доводять, що в подальшому відпала потреба в застосуванні арешту, оскільки за встановлених обставин вбачається, що підстави, на які посилається адвокат ОСОБА_3 , що, на його думку, свідчать про необхідність скасування арешту вищевказаного майна продовжують бути предметом перевірки органу досудового розслідування в межах кримінального провадження №0000241.

За вказаних обставин, під час судового розгляду даного клопотання за наданими матеріалами встановлено, що втручання у право власності обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та у відповідності до принципу верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що даний час дотримано «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства й вимогами захисту основоположних прав власника майна та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

Таким чином, за наслідками судового розгляду слідчий суддя вважає, що представником власника майна на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно та не доведено того, що на даний час відпала потреба в продовженні дії такого заходу забезпечення кримінального провадження, а відтак приходить до висновку про наявність підстав для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо обмеження права власності, та вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту.

Керуючись статтями 170-175, 309, 532 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні представника власника майна, адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0000241 від 26.01.2024 за ч. 1 ст. 286 КК України, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 20.02.2024 №756/1589/24, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1