КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №371/335/20 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/4738/2024 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

10 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0000059 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 10 квітня 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м. Миронівка Київської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, не працює та не навчається, має неповну середню освіту, не одруженого, раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 10 жовтня 2023 року ОСОБА_6 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.194 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, визначено іспитовий строк 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

3) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

4) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 12.02.2020, приблизно о 18 години 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився в приміщенні будинку за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , частки якого належить йому на праві користування, а частки вказаного будинку на праві приватної власності належить ОСОБА_9 .

Перебуваючи у вказаному будинку 12.02.2020 приблизно о 18 годині 30 хвилин у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на вчинення підпалу вказаного будинку з метою його пошкодження, в тому числі пошкодження частки вказаного будинку, що на праві приватної власності належить ОСОБА_9 .

12.02.2020 приблизно 21 години 30 хвилин, ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне пошкодження чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи у приміщенні своєї частини будинку за місцем проживання по АДРЕСА_2 , за допомогою легкозаймистої рідини - бензину, який попередньо розлив на одяг, що знаходився на ліжках у житлових кімнатах №1 та №2, після чого помістив побутовий газовий балон з вмістом газу «Пропан» на ліжко у кімнату №2, яка суміжна з кімнатою ОСОБА_9 та підпалив ліжка за допомогою сірників, внаслідок чого вчинив підпал вказаного будинку.

Після здійснення підпалу ліжка, де знаходився газовий балон та одяг, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, довівши таким чином свій злочинний умисел до кінця.

У результаті вказаних протиправних дій ОСОБА_6 , які перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням негативних суспільно-небезпечних наслідків, потерпілій ОСОБА_9 заподіяно майнової шкоди у вигляді пошкодження стелі частки вказаного будинку, що належить їй на праві приватної власності.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення суду з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 11 жовтня 2023 року, яким ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із встановленням відсутності в діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник вказує, що сторона захисту не оспорює той факт, що внаслідок дій обвинуваченого 12.02.2020 сталася пожежа в будинку АДРЕСА_2 , внаслідок якої пошкоджено стелю частки вказаного будинку, що на праві приватної власності належить потерпілій ОСОБА_9 , що і відображено в обвинувальному акті, проте в ході судового розгляду прокурором не надано належних доказів того, що вказане діяння підпадає під ознаки ст. 194 КК України, зокрема її ч.2.

Апелянт зазначає, що згідно обвинувального акта, ОСОБА_6 висунуто обвинувачення «в умисному пошкодженні чужого майна, вчиненого шляхом підпалу», проте саме по собі пошкодження чужого майна будь-то скоєне шляхом підпалу чи іншим шляхом не тягне за собою кримінальну відповідальність за ст. 194 КК України, оскільки диспозиція ч. 1 ст. 194 КК України містить обов`язкову складову, як умисне знищення або пошкодження чужого майна, що заподіяло шкоду саме у великих розмірах (невід`ємна складова об`єктивної сторони складу злочину).

Захисник вказує, що шкода у великих розмірах в складі умисного пошкодження майна може бути визнано тоді, коли цим злочином спричинено матеріальні збитки на суму, яка у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян. У 2020 році двісті п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в частині кваліфікації кримінально караних діянь становило 262 750,00 грн.

Апелянт зазначає, що у відповідності до ст. 91 КПК України однією з обставин, що підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, є розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, обов`язок доказування якої згідно ст. 92 КПК України покладається саме на сторону обвинувачення. Згідно п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор (які є стороною обвинувачення) зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документи, що підтверджують розмір такої шкоди. Тобто, у даному випадку, визначення розміру шкоди від пошкодження майна має бути здійснено шляхом проведення відповідної експертизи. При визначенні розміру шкоди враховуються лише реальні матеріальні збитки.

Отже, як стверджує апелянт, для того, щоб в діях ОСОБА_6 був склад злочину, передбачений ч.2 ст. 194 КК України, прокурор повинен не лише довести, що внаслідок підпалу обвинуваченим будинку пошкоджено майно потерпілої, оціночна вартість відновлення кого становила мінімум 262 750,00 грн., а й зазначити про це в обвинувальному акті. Із обвинувального акта, зокрема із розділів «Встановлені під час здійснення досудового розслідування фактичні обставини кримінального провадження», «Правова кваліфікація кримінального провадження, «Формулювання обвинувачення» не вбачається, що під час досудового розслідування було встановлено, що внаслідок підпалу обвинуваченим будинку АДРЕСА_2 було пошкоджено майна потерпілої ОСОБА_9 , оціночна вартість відновлення якого становить 262 750,00 грн. Втім, як зазначає апелянт, обвинувальний акт взагалі не містить оцінки шкоди заподіяної потерпілій, в ньому лише зазначено, що у результаті протиправних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_9 заподіяно майнової шкоди у вигляді пошкодження стелі частки вказаного будинку, що належить останній на праві приватної власності. Більш того, як вбачається з формулювання обвинувачення, висунутого ОСОБА_6 , він взагалі не звинувачується в умисному пошкодженні майна потерпілої, що заподіяло їй шкоду у великих розмірах, а у відповідності до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Так, на думку апелянта, враховуючи викладене, з огляду на те, що ОСОБА_6 не обвинувачується стороною обвинувачення в умисному пошкодженні чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах, вчинене шляхом підпалу, матеріали кримінального провадження не містять належних та допустимих доказів цього, слідує обґрунтований висновок про недоведеність того, що в діях ОСОБА_6 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України, як наслідок необхідність виправдання за пред`явленим йому обвинуваченням.

Більш того, як вказує апелянт, реєстр матеріалів досудового розслідування також не містить інформації про призначення та проведення товарознавчої експертизи із оцінки розміру збитків від пошкодження стелі частики будинку АДРЕСА_2 , що належить потерпілій на праві власності, не заявляв клопотання про проведення експертизи в ході судового розгляду і прокурор.

Обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник - адвокат ОСОБА_11 та потерпіла ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явились, будь-яких клопотань про відкладення судового засідання до суду не подали, більш того, згідно телефонограми, перед судовим засіданням в телефонному режимі захисник ОСОБА_11 повідомив про поважність своєї неявки до суду у зв`язку з перебуванням в іншому судовому засіданні, разом з тим, не заперечував проти проведення апеляційного розгляду у його відсутність. Враховуючи наведене та вимоги ст. 49 та ч. 4 ст. 405 КПК України, згідно яких ні участь обвинуваченого, ні участь захисника в даному кримінальному провадженні під час апеляційного розгляду не є обов`язковою, позицію захисника, апеляційний розгляд проведено у відсутність нез'явившихся осіб.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України за обставин, викладених у вироку обґрунтовані сукупністю досліджених в судовому засіданні й наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку.

Зокрема, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України підтверджуються: - детальними та послідовними показаннями самого обвинуваченого, який в суді першої інстанції свою винність визнав повністю і пояснив, що посварився з співмешканкою та був стані алкогольного сп`яніння і вирішив спалити будинок, в якому проживав із співмешканкою і де також проживала потерпіла у своїй частині будинку та була співвласником будинку. 12.02.2020 приблизно 21 години 30 хвилин, він, перебуваючи у приміщенні своєї частини будинку за місцем проживання по АДРЕСА_2 , за допомогою бензину, який попередньо розлив на одяг, що знаходився на ліжках у житлових кімнатах №1 та №2, після чого помістив побутовий газовий балон з вмістом газу «Пропан» на ліжко у кімнату №2, яка суміжна з кімнатою ОСОБА_9 та підпалив ліжка за допомогою сірників та з місця вчинення злочину зник ;

Показаннями свідка ОСОБА_12 , яка в ході судового розгляду кримінального провадження показала, що 12.02.2020 чула по телефону від співмешканця ОСОБА_6 , що він запалив будинок за адресою: АДРЕСА_2 , де вони проживали поклавши газовий балон на кровать і обливши бензином речі на кроваті та підпаливши їх. Перед цим вони посварилися;

Показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які показали, що чули від обвинуваченого, що це він підпалив будинок де проживав і де проживала потерпіла.

Також, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, зокрема:

- протоколом огляду місця події від 13.02.2020 року та ілюстрованою таблицею до нього, якими підтверджується, що відбувся підпал житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 і вогнем було пошкоджено кімнати, стелю частини будинку в якій проживав ОСОБА_6 і стелю частини будинку в якій проживала потерпіла ОСОБА_9

- звітом про причини пожежі та актом про пожежу від 12.02.2020, згідно із яким пожежу ліквідовано о 22 год.33 хв. 12.02.2020. Пожежою знищено крівля на площі 7 метрів квадратних, кімната та перегородка площею 20 метрів квадратних, домашні речі та меблі. Пожежою пошкоджено дві кімнати. Причина пожежі ймовірно підпал.

- протоколом огляду місця події від 26.02.2020, висновком експерта №14-67 від 03.03.2020 з ілюстрованою таблицею відповідно до яких, осередків пожежі в житловому будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_2 було два: в житловій кімнаті №1 праворуч від входу до кімнати в зоні розміщення ліжка; в житловій кімнаті №2 на ліжку, розташованому зліва від входу. Причиною виникнення пожежі займання горючої рідини (бензину), в зонах осередків пожежі, внаслідок дії на неї відкритого вогню сірників.

У результаті вказаних протиправних дій ОСОБА_6 , які перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням негативних суспільно-небезпечних наслідків, потерпілій ОСОБА_9 заподіяно майнової шкоди у вигляді пошкодження стелі частки вказаного будинку, що належить їй на праві приватної власності.

- протоколом медичного огляду, яким підтверджується перебування ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно із договором дарування від 27.10.1993 потерпіла ОСОБА_9 є власником частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Наведений комплекс доказів судом першої інстанції належним чином досліджено та детально викладено у вироку, йому надана відповідна оцінка, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності та їх достатності. Зазначені докази у справі узгоджуються між собою, не містять суперечностей, а тому суд першої інстанції правильно обґрунтував ними обвинувачення ОСОБА_6 та вірно кваліфікував дії за ч.2 ст. 194 КК України.

Що стосується доводів в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , який не оспорюючи той факт, що внаслідок дій обвинуваченого 12.02.2020 сталася пожежа в будинку АДРЕСА_2 , внаслідок якої пошкоджено стелю частки вказаного будинку, що на праві приватної власності належить потерпілій ОСОБА_9 , що і відображено в обвинувальному акті, посилається на відсутність в діях його підзахисного складу кримінального правопорушення, передбаченого саме ч.2 ст. 194 КК України, у зв`язку із не встановленням органом досудового розслідування заподіяння потерпілій шкоди у великих розмірах, то колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 194 КК України встановлено відповідальність за умисне знищення або пошкодження чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах. Юридичний аналіз даної норми свідчить про те, що законодавець указав тут на дві ознаки об`єктивної сторони складу цього злочину: суспільно небезпечне діяння «знищення або пошкодження чужого майна» та суспільно небезпечні наслідки «шкода у великих розмірах». За конструкцією об`єктивної сторони склад злочину передбачений у ч. 1 ст. 194 КК України є матеріальним, оскільки передбачає наслідки як обов`язковий елемент його об`єктивної сторони (причинний зв`язок між діяннями та наслідками).

Водночас, кваліфікований склад, визначений ч. 2 ст. 194 КК України передбачає відповідальність за «те саме діяння» та містить кілька альтернативних (окремих) кваліфікуючих ознак: 1) вчинення шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом, або 2) заподіяння майнової шкоди в особливо великих розмірах, або 3) спричинення загибелі людей чи інших тяжких наслідків. При цьому обґрунтовано кожній із них надано цілком самостійне значення.

Нормативний зміст складу даного злочину пов`язаний з особливим варіантом його утворення - заміщення обов`язкової характеристики основного складу - «що заподіяло шкоду у великих розмірах» (ч. 1 ст. 194 КК) обтяжуючими обставинами «вчинене шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом; заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах; спричинило загибель людей; спричинило інші тяжкі наслідки» (ч. 2 ст. 194 КК).

Отже, під словами «те саме діяння» законодавець має на увазі лише «суспільно небезпечне діяння», як ознаку об`єктивної сторони складу аналізованого злочину.

Диференціюючи кримінальну відповідальність за умисне знищення або пошкодження чужого майна, у випадку вчинення відповідного злочину шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом, обов`язковою характеристикою є не наслідки, а «загальнонебезпечний спосіб знищення або пошкодження», оскільки основним аргументом на його користь є більш вагома соціальна значущість (суспільна небезпека) способу знищення або пошкодження чужого майна порівняно з «шкодою у великих розмірах». Криміналізація такого посягання на майно переслідує за мету захистити не лише відповідні аспекти відносин власності, але і таке правове благо, як громадська безпека.

Таким чином, словосполучення «те саме діяння», яке використовується в диспозиції ч. 2 ст. 194 КК України, указує на те, що до діяння в цій статті слід відносити тільки знищення (пошкодження) майна, а шкода не є необхідною для кваліфікації за ч. 2 цієї статті при кваліфікації випадків умисного знищення чи пошкодження майна шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим чи непрямим умислом. При цьому свідомістю винного охоплюється той факт, що в результаті його дій власникові майна заподіюється шкода. У разі знищення чи пошкодження майна загальнонебезпечним способом винний передбачає або може і повинен передбачити те, що він завдає чи може завдати фізичної шкоди людям, а так само знищити або пошкодити майно, при цьому, не лише те, на яке вчиняється посягання. У такому випадку умисел особи спрямований саме на знищення чи пошкодження конкретного майна загальнонебезпечним способом, стосовно ж інших тяжких наслідків, психічне ставлення особи характеризується необережною формою вини.

За змістом положення ст. 194 КК України мотив і мета не є обов`язковими ознаками цього злочину. Їх встановлення є важливим лише у разі необхідності відмежування цього складу злочину від інших, вчинення яких супроводжується знищенням чи пошкодженням чужого майна.

Така позиція узгоджується з висновком, що міститься у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 28 серпня 2024 року (справа №748/2489/19, провадження №51-3050 км 20)

Як встановлено оскаржуваним вироком суду, та не заперечувалось самим обвинуваченим ОСОБА_6 , то останній умисно задопомогою легкозаймистої рідини - бензину, який попередньо розлив на одяг, що знаходився на ліжках у житлових кімнатах №1 та №2, після чого помістив побутовий газовий балон з вмістом газу «Пропан» на ліжко у кімнату №2, яка суміжна з кімнатою ОСОБА_9 та підпалив ліжка за допомогою сірників, внаслідок чого вчинив підпал вказаного будинку. Внаслідок дій винного потерпілій ОСОБА_9 заподіяно майнової шкоди у вигляді пошкодження стелі частки вказаного будинку, що належить їй на праві приватної власності.

У зв`язку з викладеним, доводи сторони захисту щодо відсутності у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України є неприйнятними, а дії ОСОБА_6 кваліфіковано правильно, як вчинення умисного пошкодження чужого майна вчиненого з кваліфікуючою ознакою «шляхом підпалу».

При перевірці матеріалів кримінального провадження, будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування вироку суду не встановлено.

Відповідає вимогам статті 65 КК України і призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання, розмір якого обраний з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого, який посередньо характеризується по місцю проживання, обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття, добровільне відшкодування шкоди потерпілій, обставини, яка обтяжує його покарання, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, думки потерпілої про призначення покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі, досудової доповіді з висновком про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства у виключних випадках. Врахувавши зазначені обставини, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у межах, установлених санкцією ч. 2 ст. 194 КК України у виді позбавлення волі, звільнивши на підставі ст.75 КК України, від відбування покарання з випробуванням та покладенням, передбачених ст.76 КК України обов`язків.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів, а встановлений іспитовий строк буде необхідним контролем за поведінкою ОСОБА_6 з боку уповноваженого органу пробації.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_6 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 11.10.2023 у кримінальному провадженні №0000059 щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 194 КК України - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4