Провадження № 11-кп/811/273/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 29 січня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, відповідно до ст.89 КК вважається раніше несудимим, останнє відоме місце проживання АДРЕСА_1 , реєстрація відсутня, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України та обрано покарання за ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 року позбавлення волі.

Вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 28.08.2024 р. біля 17.40 год. , перебуваючи у приміщенні загального коридору будинку №362 на вул. Шевченка у м.Львові, маючи умисел на викрадення чужого майна, діючи в умовах воєнного стану, який введено Указом Президента України від 24.02.2022р. №64, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_9 - електричний самокат марки «АОУО» вартістю 9 816, 65 грн. ,яким в подальшому розпорядився на власний розсуд., чим спричинив потерпілій майнової шкоди.

На вказаний вирок обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржений вирок скасувати та призначити йому прокарання із застосуванням ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк 1 рік.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що вирок суду є надто суворим, просить врахувати його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та повне відшкодування збитків. Відтак, враховуючи характеристику його особи, просить застосувати до нього положення ст. 75 КК України.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 29.01.2025 року щодо ОСОБА_6 змінити. Застосувати до ОСОБА_6 положення ст. 69 КК України, та призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді одного року позбавлення волі, та положення ст. ст. 75, 76 КК України, звільнивши його від відбуття покарання з іспитовим строком від одного до трьох років, на розсуд суду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 як на досудовому слідстві так і під час судового розгляду кримінального провадження свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому.

При призначенні покарання, судом належним чином не було враховано, що ОСОБА_6 має захворювання на туберкульоз, та за станом здоров`я не може утримуватися в місцях позбавлення волі, оскільки потребує постійного медичного лікування. Характер вчиненого ним кримінального караного діяння не свідчить про значну суспільну небезпеку. Матеріальна шкода потерпілій ОСОБА_9 відшкодована шляхом повернення вилученого майна, та жодних претензій у неї до обвинуваченого ОСОБА_6 немає.Після інкримінованих подій, ОСОБА_6 в повній мірі усвідомив протиправний характер своїх дій та щиро розкаявся у вчиненому, та інших кримінальних правопорушень не вчиняв. Під час судового розгляду ОСОБА_6 пояснив, що не з`являвся до суду через те, що його не було повідомлено про таку необхідність. А також зазначив, що місцем його проживання є будинок по АДРЕСА_1 , де він постійно проживає у своїх знайомих. Приймаючи до уваги те, що раніше до ОСОБА_6 не було застосовано дію ст.ст. 75,76 КК України, а також те, що ОСОБА_6 хворіє на психічні та поведінкові розлади, а позбавлення волі на певний строк не сприятиме його одужанню та реабілітації, захист приходить до переконання про доцільність застосування до ОСОБА_6 звільнення від покарання з випробуванням у відповідності до вимог ст.ст.75, 76 КК України.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, виступ прокурора ОСОБА_8 , який заперечив проти апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_6 дотримано.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 розглядалось судом першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки ОСОБА_6 визнав винуватість, відтак суд першої інстанції обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за наведених у вироку суду обставин, та правильність кваліфікації його дій є вірним та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується і не може бути оскаржено.

Щодо призначеного судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

При призначенні покарання, суд першої інстанції належним чином врахував усі конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке, згідно положення ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином, характеризуючі дані на обвинуваченого, який відповідно до ст.89 КК вважається раніше несудимим, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 1588 від 12.11.2024 р. ОСОБА_6 психічним захворюванням не страждає, виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголем із синдромом залежності, на момент скоєння злочину міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, не працює, неповнолітніх та непрацездатних осіб на утриманні немає. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15 листопада 2023 року справа N641/1067/23, суд першої інстанції дійшов вірного переконання, що необхідною і достатньою мірою покарання для перевиховання обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів може бути покарання у виді позбавлення волі, оскільки його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Щодо доводів апеляційної скарги сторони захисту про те, що ОСОБА_6 має захворювання на туберкульоз, та за станом здоров`я не може утримуватися в місцях позбавлення волі, оскільки потребує постійного медичного лікування, то колегія суддів не бере такі до уваги, оскільки ОСОБА_6 у разі потреби, може отримувати необхідну кваліфіковану медичну допомогу працівниками медичних частин в установах відбування покарань.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 не можуть бути визнані достатніми підставами для скасування вироку суду, так як є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами. Підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , у тому часті застосування до нього положень ст. 75 КК України, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 29 січня 2025 року щодо ОСОБА_6 слід залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 без задоволення, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування норм кримінального закону, що могли б бути підставами для скасування вироку суду першої інстанції, не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 29 січня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185 КК України залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Касаційна скарга на рішення суду може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а особою, що перебуває під вартою - у той самий строк з дня отримання копії такого рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4