Дата документу 29.01.2025
Провадження № 1-кп/334/375/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі кримінальне провадження № 1-кп/334/375/25, внесене 04.11.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002234, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, який має середню-спеціальну освіту, у шлюбі не перебуває, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 06.06.2016 Мещанським районним судом міста Москви РФ за частиною третьою статті 30, частиною п`ятою статті 228-1 КК РФ. На підставі ухвали Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 20.06.2017 вирок приведено у відповідність із законодавством України та призначено покарання за частиною другою статті 15, частиною третьою статті 307, частиною третьою статті 68 КК України у виді 8 років позбавлення волі без конфіскації майна. 02.11.2021 звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 10 місяців 24 дні,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

ОСОБА_3 , 03 листопада 2024 року, більш точного часу судом не встановлено, у період дії воєнного стану, відповідно Указу Президента № 64/2022 від 24.02.2022 та продовженого Указом Президента України № 740/2024 від 23.10.2024, знаходився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . У цей час у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану. Далі ОСОБА_3 побачив телевізору «Кіvі 32H510RD», який знаходився у приміщенні вищевказаної квартири, та належав на праві власності потерпілому ОСОБА_3 , та визначив його предметом свого злочинного посягання. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення майна, вчинене в умовах воєнного стану, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає ОСОБА_3 шляхом вільного доступу викрав вищевказаний телевізор, після чого покинув місце вчинення злочину, разом з викраденим майном, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, спричинивши своїми діями потерпілому ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 3 575 гривень.

Умисні дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за частиною четвертою статті 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, за згодою учасників судового провадження, суд в силу частини третьої статті 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням документів, що характеризують обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив наслідки, передбачені частиною третьою статті 349 КПК України, переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів, що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 дав такі показання. 03.11.2024 уранці він прокинувся у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , у якій він проживає разом з матір`ю та братом. Напередодні він вживав алкоголь, а тому йому було зле. Він вирішив опохмілитися, але грошей на алкоголь у нього не було. У квартирі стояв телевізор «Кіvі», який належав його братові. Він викрав телевізор та відніс його до ломбарду «Капітал» по вул. Професора Толока у м. Запоріжжі, де заклав його за 2 500 гривень. Отримані грошові кошти він витратив на власні потреби. У вчиненому розкаюється. Бажає відшкодувати шкоду братові та вибачився перед ним.

Згідно з частиною п`ятою статті 9 КПК України кримінально процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Допитавши обвинуваченого, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій в умовах воєнного стану, повністю доведена «поза розумним сумнівом».

При призначенні покарання, відповідно до статті 65 - 67 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винного, а також обставини, що впливають на покарання.

ОСОБА_3 вчинив тяжкий корисливий злочин, раніше судимий, у шлюбі не перебуває, є військовослужбовцем, під наглядом лікарів нарколога та психіатра не перебуває..

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд визнає його щире каяття, яке полягає у відвертому осуді обвинуваченим своєї протиправної поведінки та готовності нести відповідальність за вчинене. При цьому обставиною, яка обтяжує йому покарання, є рецидив злочинів.

Враховуючи у сукупності тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, його особу, ступінь його вини, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_3 покарання в межах санкції, передбаченої частиною четвертою статті 185 КК України, у виді позбавлення волі, зі звільненням від призначеного покарання на підставі статті 75 КК України з встановленням іспитового строку, оскільки вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства в умовах контролю його поведінки уповноваженим органом з питань пробації.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Речові докази відсутні.

Відповідно до частини другої статті 124 КПК підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави процесуальні витрати на залучення експерта (висновок експерта від 08.11.2024 № СЕ-19/108-24/21324-ТВ) у сумі 795,90 гривень.

Керуючись статтями 7-10, 20-29, 84-89, 91-94, 124, 368, 370, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання звільнити з іспитовим строком два роки.

Згідно з частинами першою та третьою статті 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 795 (сімсот дев`яносто п`ять) гривень 90 копійок.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд міста Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1