Справа № 216/6975/24
провадження 1-кп/216/404/25
УХВАЛА

іменем України

14 березня 2025 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національної поліцією України Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у обвинувальному акті у кримінальному провадженні № 0000383 від 29.04.2023 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянина України, раніше не судимого, офіційно працевлаштованого у ФОП « ОСОБА_6 » на посаді водія, має середньо-спеціальну освіту, не одружений, на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей або осіб похилого віку немає, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

встановив:

В провадженні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № 0000383 від 29.04.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

14 березня 2025 року в судовому засіданні прокурором було подано клопотання про продовження застосованого до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

1. Зміст поданого клопотання

Клопотання обґрунтовано тим, що прокурором першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національної поліцією України Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 підтримується публічне обвинувачення у кримінальному проваджені № 0000383 від 29.04.2023, в якому ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 29 квітня 2023 року приблизно о 17 годині 40 хвилин водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «Toyota Сamrу», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить ОСОБА_7 , рухався в світлий час доби по мокрому асфальтобетонному покриттю вулиці Лєрмонтова м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з боку площі Визволення у напрямку зупинки громадського транспорту (далі по тексту ЗГТ) «Балхаська» у крайній правій смузі для руху, при цьому на передньому пасажирському сидінні перебував ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проїзна частина по вул. Лермонтова має по дві смуги для руху в кожному напрямку, нанесено дорожню розмітку п.1.3. 1.5 Правил дорожнього руху України та дорожні знаки відсутні.

У вказаний час, тобто 29 квітня 2023 року приблизно о 14 годині 45 хвилини на проїзній частині дороги, навпроти ЗГТ «Центральний ринок» по вулиці Лермонтова м. Кривого Рогу, знаходився пішохід ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння та рухаючись в хаотичному порядку перетинав смуги руху обох напрямків, у невстановленому для переходу місці.

Надалі, під час руху, водій ОСОБА_4 , проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків, наближаючись до ЗГТ «Центральний ринок» по вул. Лермонтова м. Кривого Рогу, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, завчасно виявивши на проїзній частині вул. Лєрмонтова м. Кривого Рогу, на відстані близько 500-600 метрів, пішохода ОСОБА_9 , який перебував на проїзній частині, поводив себе неадекватно та своєю несвідомою поведінкою в даній дорожній обстановці повинен був викликати підвищену увагу водія, постійно тримаючи пішохода ОСОБА_9 в полі свого зору, розуміючи, що останній поводе себе неадекватно, завчасно не вжив усіх можливих дій для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, для надання дороги пішоходу.

В результаті чого, напроти ЗГТ «Центральний ринок» по вул. Лермонтова м. Кривого Рогу, водій ОСОБА_4 рухаючись у крайній правій смузі для руху, не тримаючи в полі свого зору пішохода ОСОБА_9 , здійснив наїзд лівою передньою частиною автомобіля «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_9 , який був обернутий лівою боковою стороною тіла до вищевказаного автомобіля.

Своїми діями ОСОБА_4 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 12.3, Правил дорожнього руху України, якими передбачено:

п. 1.3.:«Учасники дорожнього руху зобов`язано знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5.:«Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3.:«Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 12.3.: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.»;

Порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо- транспортної події, внаслідок якої пішохід ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: садна голови, тулубу та кінцівок, закрита черепно-мозкова травма: крововиливи у м`які тканини голови в потиличній області, багато уламковий перелом кісток склепіння черепу (потилична, тім`яні) з переходом на основу черепу (скроневі, очна частина лобної кістки праворуч), крововиливи під м`які мозкові оболонки головного мозку в правій лобній, лівій потиличній областях, лівому скроневому полюсі, мозочку, розтрощення головного мозку обох лобних долей; тупа травма грудної клітини - перелом лівої лопатки, переломи 1 -6 ребер ліворуч, лівобічний гемоторакс (200 мл), яка ускладнилася травматичним шоком, набряком головного мозку та легень.

Смерть ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , настала 29.04.2024 приблизно о 14 годині 47 хвилин від сукупної травми тіла, на місці дорожньо-транспортної пригоди, а саме на ділянці проїзної частини вул. Лермонотова м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

26.09.2024 Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді нічого домашнього арешту до 23.11.2024.

20.11.2024 у підготовчому судовому засіданні ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області застосований обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту було продовжено на два місяці, тобто до 20.01.2025.

17.01.2025 ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області застосований обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту було продовжено на два місяці, тобто до 17.03.2025.

Відповідно до вимог ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які на теперішній час не зменшились.

На підставі вищевикладеного прокурор зазначає, що забезпечити належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 , та запобігти вищезазначеним ризикам можливо лише шляхом продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Посилаючись на викладене, тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , а також продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належну процесуальну поведінку та виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків

2. Позиція учасників у судовому засіданні.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені у клопотанні.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу зазначив, що не заперечує проти задоволення клопотання.

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_5 , поділяючи позицію підзахисного, не заперечує проти задоволення клопотання.

3. Мотиви та оцінка суду

3.1. Підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ч. 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розділ ІІ КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення. До них, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, віднесені також запобіжні заходи.

Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; (2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; (3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; (4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; (5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Разом із цим, положеннями статті 199 КПК України унормований порядок продовження строку тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: (1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; (2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ч.ч. 1, 3, 5 ст. 199 КПК України).

Дослідивши клопотання, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, суд приходить до таких висновків.

3.2. Набуття статусу обвинуваченого

Запобіжні заходи на стадії судового розгляду можуть застосовуватися лише до обвинуваченого.

За змістом ч. 2 ст. 42 КПК України, обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу .

Як було зазначено вище, в провадженні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № 0000383 від 29.04.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який згідно штампу був переданий до суду 03 жовтня 2024 року.

Отже, у відповідності до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_4 набув статус обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні і щодо нього може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

Окремо суд зазначає, що на даній стадії провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення. Оцінку законності отримання доказів стороною обвинувачення має надати суд першої інстанції за результатами судового провадження, оцінивши всі докази як окремо так і в їх сукупності.

Разом з тим, кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, керуючись приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, з усталеної практики ЄСПЛ вбачається, що існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які змогли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому, факти, які дають підставу для підозри, не мають бути такого ж рівня, як і ті, що обґрунтовують засудження особи, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Отже, обґрунтована підозра не передбачає наявності переконання «поза розумним сумнівом» щодо вчинення особою кримінального правопорушення. Однак, вона повинна ґрунтуватись на об`єктивних фактах, встановлених на підставі наданих стороною обвинувачення доказів.

Окрім того, на теперішній час, ОСОБА_4 набув статусу обвинуваченого, а обґрунтованість повідомленої йому підозри перевірялась слідчим суддею під час застосування запобіжного заходу на стаді досудового розслідування.

Відсутність у суду повноважень на дослідження та оцінку доказів на стадії підготовчого судового засідання не свідчить про відсутність обґрунтованої підозри.

3.3. Наявність ризиків.

Ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він схильний і має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

Як вбачається з ухвали Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.01.2025 підставою для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати місце проживання у період часу з 00 години 00 хвилин по 05 годину 00 хвилин визначено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У клопотанні прокурор вказує на ризики того, що обвинувачений ОСОБА_4 може (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, (2) незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, (3) вчинити інше кримінальне правопорушення.

3.3.1. Ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.

Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Співставлення можливих негативних наслідків для обвинуваченого у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження та характеру процесуальних дій, які належить провести.

При цьому, суд при встановленні даного ризику враховує існування інших факторів, які можуть свідчити про наявність у ОСОБА_4 можливості переховуватися від органу досудового розслідування та суду санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, обвинувачений не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей або інших утриманців, офіційно працевлаштований.

Враховуючи встановлені обставини у сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження, ступінь соціальних зв`язків, які не є міцними, суд приходить до висновку про існування ризику переховування від суду. Разом з тим, суд зазначає, що переховування від суду не завжди пов`язане з виїздом за межі території Україна, а може бути ефективно реалізоване шляхом зміни місця проживання.

3.3.2. Наявність ризику незаконно впливати на свідка у цьому ж кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

В свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

При цьому, суд зазначає, що на теперішній час судовий розгляд не розпочато, свідки не допитані.

Суд вважає, що оскільки обвинуваченому відомі анкетні дані, місце мешкання свідків, вказане свідчить про реальну можливість вчинення спроб неправомірного впливу на останніх з метою надання необхідних обвинуваченому показів в майбутньому, враховуючи вимоги ст. 23 КПК України.

3.3.3 Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Оцінюючи обґрунтованість ризику, передбаченого у п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення суд вважає його доведеним, оскільки обвинувачений неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, а саме: 21.04.2024 притягнутий з ч.5 ст.121 КУпАП керування транспортним засобом із порушенням правил користування ременем безпеки; 18.04.2024 притягнутий за ч.1 ст.122 КУпАП керування транспортним засобом, із порушенням швидкісного режиму в населеному пункті; 15.10.2023 притягнутий за ч.1 ст.121 КУпАП керування транспортним засобом, що має несправності; 20.08.2022 притягнутий за ч.2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, що не має права керування таким транспортним засобом; 28.06.2024 притягнутий за ч.2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, що не має страхового полісу; 21.01.2024 притягнутий за ч.2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, що не має страхового полісу.

Вказані докази інших проявів девіантної поведінки ОСОБА_4 свідчать про можливість вчинити аналогічне кримінальне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху.

3.4. Наявність інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України

При вирішенні питання про продовження дії застосованого запобіжного заходу, крім встановлених ризиків кримінального провадження, суд, на підставі наданих сторонами матеріалів, оцінює в сукупності існування інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме:

- відсутність на утриманні обвинуваченого неповнолітніх дітей або інших утриманців.

- за станом здоров`я ОСОБА_4 не є особою з інвалідністю.

- наявність у обвинуваченого постійного місця роботи;

- майновий стан обвинуваченого, який має офіційний дохід;

- факт відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та відсутність цивільного позову;

- ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, який на думку суду є високим.

3.5. Можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

На переконання суду, досліджені під час судового засідання та описані у цій ухвалі ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією обвинуваченого, може негативно відобразитися на здійсненні швидкого та ефективного судового розгляду, якого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження. За встановлених судом обставин, необхідним є саме домашній арешт із забороною залишати місце проживання у період часу з 00 години 00 хвилин до 05 години 00 хвилин.

Застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання чи особистої поруки для запобігання встановленим ризикам, буде недостатнім, оскільки виконання покладених на обвинуваченого обов`язків буде залежати виключно від волі самого ОСОБА_4 та їх порушення не матиме для нього очевидних і достатньо суттєвих негативних наслідків, окрім того, жодна особа не звернулась до суду з письмовим зобов`язанням про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

На теперішній час, судом не встановлено порушень з боку обвинуваченого раніше застосованого запобіжного заходу, що свідчить про його ефективність.

На переконання суду, такий запобіжний захід є достатнім та ефективним для досягнення дієвості цього провадження.

Разомз тим, сторона обвинувачення, звертаючись з вказаним клопотанням просить суд заборонити обвинуваченому залишати місце проживання у період часу з 22 години 00 хвилин по 06 годину 00 хвилин збільшуючи таким чином вказану заборону на три години порівняльно з раніше застосованим запобіжним заходом, що погіршує становище обвинуваченого. При цьому прокурор у клопотанні не просить про зміну раніше застосованого запобіжного заходу, в порушення ч. 2 ст. 200 КПК України не зазначає обставини, які: виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу; існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які слідчий, прокурор на той час не знав і не міг знати.

Отже у вказаній частині клопотання задоволенню не підлягає.

4. Висновки за результатами розгляду клопотання

З урахуванням встановлених вище обставин, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, відсутність відомостей, що вказаний запобіжний захід є занадто обтяжливим для обвинуваченого вважає за необхідне продовжити відносно останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а саме заборонити обвинуваченому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 00 години 00 хвилин по 05 годину 00 хвилин наступної доби без дозволу суду.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 314-317 КПК України, суд, -

постановив :

Застосований обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а саме заборони обвинуваченому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 00 години 00 хвилин по 05 годину 00 хвилин наступної доби без дозволу суду продовжити строком на два місяці, тобто до 14 травня 2025 року (включно).

Протягом часу дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту покласти на ОСОБА_4 , наступні обов`язки:

- не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 00 години 00 хвилин до 05 години 00 хвилин наступної доби;

- прибувати за кожною вимогою до суду прокурора;

- не відлучатися за межі населеного пункту в якому він проживає без дозволу суду окрім випадків необхідної евакуації чи з метою запобігання загрози життю чи здоров`ю або у випадку перебування на амбулаторному чи стаціонарному лікуванні у медичних закладах та пов`язаних із вказаним лікуванням пересувань.

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України в в`їзд в Україну.

Попередити ОСОБА_4 , що в разі невиконання вищевказаних зобов`язань, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Ухвала щодо продовження строку дії запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали суду до 14 травня 2025 року включно.

Ухвалу передати для виконання до органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та оголошено 14 березня 2025 року о 15-15 год. в залі судових засідань у приміщенні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя ОСОБА_10