ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/840/25 Справа № 191/4841/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2024 року, про відмову в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2024 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України відмовлено.

Обгрунтовуючи прийняте рішення, суд зазначив, що засуджений ОСОБА_8 своєю поведінкою та ставленням до праці за весь час відбування покарання не довів свого виправлення, оскільки за весь період відбування покарання має лише одне заохочення, при цьому до нього було застосовано 5 стягнень, які хоча і погашені у встановленому законом порядку, але характеризують особу засудженого в цілому і свідчать про те, що поведінка останнього протягом всього строку відбуття покарання не була сумлінною.

Також судом було враховано, що сам по собі факт дотримання порядку і режиму утримання під час перебування в колонії є обов`язком засудженого і не слугує підставою для звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 , просить ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2024 року скасувати та застосувати до її підзахисного положення ст. 81 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, необгрунтованою та підлягає скасуванню. Вважає, що за час відбування покарання засуджений довів своє виправлення. Зазначає, що судом не враховано, що останній має заохочення, постійно підтримує відносини з цивільною дружиною та матір`ю, працював на виробництві ЖБІ, хоча і має п`ять стягнень, втім вони відповідно до закону погашені, що свідчить про те, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та має право на застосування до нього умовно дострокового звільнення.

Заслухавши суддю-доповідача; засудженого та його захисника, які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання умовно-достроково, зазначивши про його виправлення; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, оскільки, на його думку, засуджений не довів свого виправлення; перевіривши надані матеріали та апеляційні доводи, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Так, ст. 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно із ч. 2 ст. 81 КК Україниумовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання - виправлення засудженого.

Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що вказаних вимог закону судом першої інстанції при розгляді клопотання дотримано.

Згідно довідки та характеристики, що надані установою виконання покарань, ОСОБА_8 з 21.06.2020 року знаходиться в установах виконання покарань, кінець строку припадає на 21.07.2025 року.

За час відбування покарання у ДУ Синельниківська виправна колонія № 94 характеризується посередньо, має 1 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці та отримав 5 стягнень, які погашені у встановленому законом порядку, але характеризують особу засудженого в цілому та свідчать про те, що його поведінка протягом всього строку відбуття покарання не була сумлінною.

Головною підставою для умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про його доведеність повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі. Також колегією суддів враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що засуджений ОСОБА_8 свого виправлення належною поведінкою за весь період відбування покарання, оскільки у 2024 році за короткий період часу до нього було застосовано три стягнення, в тому числі у виді 10 діб ДІЗО, а єдине заохочення було застосоване до нього за півроку до даного апеляційного розгляду, через що у колегії не має підстав вважати, що засуджений своєю сумлінною поведінкою систематично доводить своє виправлення.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що 31.10.2023 року, 15.11.2023 року, рішеннями адміністративної комісії установи ОСОБА_8 визнавався таким, що на шлях виправлення не став та своє виправлення до повного відбуття призначеного покарання не довів.

Також засуджений ОСОБА_8 є особою, яка раніше неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності. Останній у минулому неодноразово звільнявся від відбування покарання з випробуванням, а також умовно-достроково, однак належних висновків для себе не робив, на шлях виправлення не ставав та вчиняв нові злочини, за які знову був притягнутий до кримінальної відповідальності. На даний час відбуває покарання, призначене йому за правилами ст. 71 КК України, за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком суду.

Наведене свідчить про те, що ОСОБА_8 схильний до системної протиправної поведінки, його особа має стійку антисоціальну спрямованість, а виправлення цього засудженого до повного відбуття призначеного покарання має беззаперечно підтверджуватись вагомими доказами, яких не вбачається.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 повно та об`єктивно врахував дані щодо особи цього засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених, та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та наявність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд не в повній мірі врахував обставини провадження, є безпідставними, оскільки наявність одного заохочення не підтверджує систематичності вчинення засудженим дій, що підтверджують його виправлення до повного відбуття призначеного покарання, та сама по собі не є підставою для застосування до нього умовно-дострокового звільнення. Судом досліджені та оцінені всі обставини, які мали значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

З огляду на вищевикладене, доводи захисника не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності внесеного клопотання, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення на даний час та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2024 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4