Справа № 405/107/25
провадження № 1-кс/405/886/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2025 м. Кропивницький

слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду у м. Кропивницькому клопотання слідчого ВРЗЗС СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000040 від 28 лютого 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, про арешт майна

встановив:

Слідчий ВРЗЗС СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просить накласти арешт на майно, 08.04.2025, під час проведення санкціонованого обшуку, та яке належить підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і застосувати заборону використання та заборону розпоряджатися вказаним майном, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України - з метою збереження речових доказів, а саме:

- мобільний телефон марки «Samsung M31», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з сім-картою НОМЕР_3 .

В обґрунтування клопотання слідчий вказав, що у провадженні СУ ГУНП в Кіровоградській області знаходяться матеріали досудового розслідування № 0000040 від 28.02.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Під час вивчення публікації в мережі інтернет (https://www.instagram.com/p/C2276Qut0O3/) встановлено, що службові особи ряду державних органів Кіровоградської області, всупереч діючій забороні пов`язаної з виїздом за кордон на період дії воєнного стану, за сприяння невстановлених осіб отримали засоби для перетину державного кордону України.

Так, з метою встановлення осіб причетних до вчинення кримінального правопорушення працівникам УСР в Кіровоградській області ДСР НП України було надано доручення в порядку ст.40 КПК України.

В рамках виконання доручення прокурора Кіровоградської обласної прокуратури встановлено, що на території м. Кропивницький зорганізувалась стійка злочинна група, об`єднана єдиним планом з розподілом ролей для скоєння злочину передбаченого ч.3 ст. 332 КК України. До складу групи входять особи негативної спрямованості з числа мешканців м. Кропивницький. Учасники даної групи використовуючи особисті якості та можливості з метою отримання незаконного прибутку налагодили схему незаконного перетину громадянами чоловічої статті призовного віку через кордон до Румунії, Угорщини та інших країн Європейського Союзу, використовуючи можливості фіктивного благодійного фонду «БФ «ОлеАнна» за допомогою системи «Шлях».

До зазначеної організованої злочинної групи входять наступні особи:

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с.Кам`янече, Кіровоградської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (власником є ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 ). Використовує мобільний термінал стільникового зв`язку з СІМ-карткою НОМЕР_4 , НОМЕР_5 . У власності має ТЗ марки TOYOTA FJ CRUISER, ДНЗ НОМЕР_6 , жовтого кольору, 2007 року випуску та ТЗ марки Volkswagen Golf, ДНЗ НОМЕР_7 , чорного кольору, 2007 року випуску. Є керівником благодійного фонду «ОлеАнна», , зареєстрований 15.06.2022 з юридичною адресою в місті Одеса, проспект Небесної сотні 3, кв. 53.

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, за національністю українець, уродженець смт. Криве Озеро, Кривоозерівського району, Миколаївського області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (є власником квартири) та АДРЕСА_3 (власником є ОСОБА_7 ). Використовує мобільний термінал стільникового зв`язку з СІМ-карткою НОМЕР_3 . У власності має ТЗ марки RENAULT PREMIUM, ДНЗ BH7454PI, білого кольору, 1998 року випуску та ТЗ марки КАМАЗ 5320, ДНЗ НОМЕР_8 , білого кольору, 1989 року випуску. Є заступником керівника благодійного фонду «ОлеАнна»,

- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , кримінальне прізвисько « ОСОБА_9 », громадянин України, за національністю українець, уродженець м.Кіровограда, Кіровоградської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_5 (власник - мати фігуранта ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_5 ). Також використовує квартири АДРЕСА_6 та АДРЕСА_7 (власником яких є сестра фігуранта, ОСОБА_8 ). Використовує мобільний термінал стільникового зв`язку з СІМ-карткою НОМЕР_9 ;

- ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянка України, за національністю українка, уродженка село Цвітне, Кіровоградської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 , фактично проживаюча за адресою АДРЕСА_9 (власником є ОСОБА_12 батько чоловіка). Використовує мобільний термінал стільникового зв`язку з СІМ-карткою НОМЕР_10 . У власності має ТЗ марки Citroen C4, ДНЗ НОМЕР_11 , сірого кольору, 2005 року випуску та ТЗ ЗАЗ Forza, ДНЗ НОМЕР_12 , білого кольору, 2011 року випуску. Є директором Кропивницької філії БО «БФ «ОлеАнна»», , зареєстрованої за адресою місто Кропивницький, вулиця Варшавська 98-А.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_13 повідомив, що йому дійсно відомі ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 останні здійснюють незаконне переправлення осіб через державний кордон України, з корисливих мотивів.

Крім того, допитаний в якості свідка ОСОБА_14 , який повідомив, що йому дійсно відомі ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 останні здійснюють незаконне переправлення осіб через державний кордон України, з корисливих мотивів.

Також в ході проведення слідчих розшукових дій зібрано достатньо доказів, які свідчать про причетність ОСОБА_4 до незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення.

08.04.2025 в період часу з 07:42 год. по 08:55 год. в ході проведення обшуку, на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.04.2025, за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 виявлено і вилучено:

- мобільний телефон марки «Samsung M31», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з сім-картою НОМЕР_3 .

Вилучений вищевказаний мобільний телефон в ході обшуку квартири визнано речовими доказами, по вказаному кримінальному провадженню, оскільки вони могли бути як знаряддям так і предметом вчинення злочину, а отже всі вищевказані вилучені речі мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку.

Відповідно до санкції ч.2 ст.307 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Слід також звернути увагу й на той факт, що завданням арешту майна є саме запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, а тому після повернення вказаних речей підозрюваний або його близькі родичі з метою приховування злочинних дій останнього можуть знищити їх чи вчинити інші дії з метою недопущення використання вилученого як доказів.

Крім того, під час вчинення своїх злочинних дій ОСОБА_4 використовував мобільний зв`язок, а саме за допомогою вилученого мобільного телефону та різних сім-карток, які належать останньому, він підтримував зв`язок між собою та з іншими учасниками злочинної групи, тобто використовував даний телефон, сім-карти для підтримання злочинної діяльності групи з незаконного переправлення осіб через державний кордон України, з корисливих мотивів.

Таким чином існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вилучені в ході обшуках речі, є доказом злочинної діяльності підозрюваного ОСОБА_4 .

Крім того, описані вище матеріальні об`єкти могли зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а тому їх повернення ОСОБА_4 може сприяти втраті вказаних слідів, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У судове засідання слідчий не з`явився, причини неявки не повідомив.

Власник майна повідомлений про місце, дату та час розгляду клопотання належним чином. Причини неявки не повідомив.

Дослідивши матеріали клопотання та надавши оцінку доказам, які містяться в матеріалах клопотання, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, (кримінальне провадження № 0000040 від 28.02.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.) органом досудового розслідування даного кримінального правопорушення є СУ ГУНП в Кіровоградській області.

В рамках вказаного кримінального провадження 08.04.2025 в період часу з 07:42 год. по 08:55 год. в ході проведення обшуку, на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.04.2025, за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 виявлено і вилучено:- мобільний телефон марки «Samsung M31», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з сім-картою НОМЕР_3 .

Слідчий суддя керується загальними засадами кримінального провадження, а саме принципами законності та верховенства права (пункти 1-2, частини 1 статті 7 КПК України). Судове рішення повинно бути обґрунтованим і вмотивованим (частина 1 статті 370 КПК України). Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до правил оцінки доказів (частина 3 статті 370 КПК України). Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд повинен виносити вмотивовані рішення (наприклад, Рішення Великої Палати у справі Moreira Ferreira протии Португалії (no. 2) від 11 липня 2007 року, Заява № 19867/12, параграф 84). Вмотивованість вимагає від суду чітко вказати на підстави тієї чи іншої аргументації.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема при вирішенні питання про арешт майна для законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 123, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Перша та найголовніша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання з боку органу влади у мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого абзацу надає право позбавляти власності лише «на умовах, передбачених законом», при цьому у другому абзаці визнається право держав здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім стаття Конвенції (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» пункт 58).

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Частиною 1 статті 131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження. У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.1,2 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду (ч.2 ст. 168 КПК України).

Відповідно до положень ч.5 ст. 170 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Отже, майно, яке вилучене 08.04.2025. в ході проведення обшуку, на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.04.2025, за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 виявлено і вилучено:- мобільний телефон марки «Samsung M31», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з сім-картою НОМЕР_3 .є тимчасово вилученим майном.

Частиною 3 статті 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України - речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенню питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб .

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52).

Так, слідчий просить накласти арешт на майно, що було вилучене 08.04.2025, під час проведення санкціонованого обшуку, та яке належить підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і застосувати заборону використання та заборону розпоряджатися вказаним майном, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України - з метою збереження речових доказів, а саме:

- мобільний телефон марки «Samsung M31», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з сім-картою НОМЕР_3 , з метою збереження вказаних речових доказів, як предметів вчинення злочину.

Разом з тим, жодних доказів того, що вказане майно є предметом та доказом розслідуваного кримінального правопорушення, в матеріалах судового провадження не містяться. Зокрема, в матеріалах клопотання відсутня постанова про визнання майна, на яке слідчий просить накласти арешт, речовими доказами.

Слідчий суддя відзначає, що клопотання слідчого в контексті мотивування необхідності накладення арешту на зазначене майно є безпідставним та за своїм змістом містить лише формальне посилання на норми закону без підтвердження необхідними доказами та документами.

Таким чином, вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, на які посилається орган досудового розслідування, оскільки слідчим не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження ґрунтується на припущеннях, а тому клопотання слідчого є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170-173 КПК України,

постановив:

В задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_15