Провадження по справі № 1-кп/367/641/2025
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року м. Ірпінь Київської області

Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

з секретарем судового засідання ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

з боку обвинувачення - прокурора ОСОБА_3

з боку захисту - обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного держаного реєстру досудових розслідувань 15.11.2024 року за №0000403 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Колки, Маневицького р-ну, Волинської області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, одружений, має повнолітню доньку, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, який неодноразово продовжувався, в тому числі й Указом Президента України № 4025-ІХ від 29 жовтня 2024 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 10 листопада 2024 року строком на 90 діб.

14.11.2024 близько 19 год 00 хв у ОСОБА_4 , який перебував поблизу дитячого садочка, що за адресою: Київська область, Бучанський район, м. Буча, вул. Лєрмонтова, 2, дитячий садок «СанДІК», виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом проникнення до іншого приміщення, в умовах воєнного стану. Одразу після цього, ОСОБА_4 , знаходячись у тому ж місці в той же час, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, знаходячись за вище вказаною адресою, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, користуючись відсутністю сторонніх осіб, не маючи згоди власника чи іншого законного користувача та ігноруючи вказану обставину, проник на територію дитячого садочку «СанДІК», відкривши електронний замок хвіртки натиском на кнопку, про яку йому було відомо, та у подальшому проник до підвального приміщення, двері якого були незамкнені, звідки таємно викрав портативну акустичну систему (колонку) блютуз з мікрофоном моделі SS-10IOC марки SKY SOUND, смарт проектор MAGCUB1C HY300 PRO 4К Android 11 HD Dual Wi-Fi 260ANSI Allwinner H713 BT5.0 1080P 1280*720P. У подальшому, ОСОБА_5 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 6952 грн 80 коп. Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням до іншого приміщення, вчинене в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, наведених вище, визнав повністю, та підтвердив, що дійсно вчинив указаний злочин. Щиро розкаявся, просив суворо не карати.

Від потерпілої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до суду надійшла заява, в якій вона просить суд провести судовий розгляд за її відсутності.

Прокурор та обвинувачений не заперечували проти можливості проведення судового розгляду за відсутності потерпілої.

А тому суд, заслухавши думку учасників судового провадження, виходячи з того, що участь потерпілої в судовому провадженні є її правом, яким потерпіла у повній мірі під час судового розгляду не забажала скористатися, постановив провести судовий розгляд за відсутності представника потерпілого.

Допитаний у судовому засіданні, ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав у повному обсязі, щиро розкаявся та показав, що дійсно викрав за вказаних в обвинувальному акті обставин майно, що належало потерпілій ОСОБА_6 у кількості і вартості, зазначеній в обвинувальному акті, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі, вказаному в обвинувальному акті на загальну суму 6952 грн 80 коп. Зазначив, що спричинену потерпілій матеріальну шкоду добровільно відшкодував у повному шляхом повернення викраденого майна, яке у подальшому передане на відповідальне зберігання потерпілій.

Таким чином, показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та, беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися.

Прокурор у судовому засіданні просила суд призначити обвинуваченому ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком один рік, та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,оскільки останній щиро розкаялася у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину та відшкодував завдану злочином матеріальну шкоду шляхом повернення викраденого майна.

Надавши юридичну оцінку діям обвинуваченого, суд вважає, що його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю, вона ніким не оспорюється.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні 14.11.2024 близько 19 год 00 хв за адресою: Київська область, Бучанський район, м. Буча, вул. Лєрмонтова, 2, дитячий садок «СанДІК», таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням до іншого приміщення, вчинене в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

За правилами ч. 1 ст. 65 КК України при обранні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_4 суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вперше притягається до кримінальної відповідальності, на обліку в спеціалізованих медичних установах не перебуває, офіційно не працевлаштований, одружений.

Оцінюючи особу обвинуваченого, суд зважує на роз`яснення, що містяться в абзаці 3 пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до якого, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, обвинувачений має офіційне місце реєстрації та проживання, за місцем проживання характеризується формально посередньо, на момент постановлення вироку офіційно не працевлаштований, на момент вчинення злочину до кримінальної відповідальності не притягувався, на момент ухвалення вироку є не судимим, за даними наявної документації на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність.

Вирішуючи питання про наявність у кримінальному провадженні обставин, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд зважає на роз`яснення, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до якого, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому, таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують покарання.

Оскільки в результаті вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, реальні збитки потерпілій були відшкодовані шляхом повернення викраденого майна, згідно ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає «щире каяття» та «активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення». Згідно ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, суд визнає «щире каяття», «активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення» та «добровільне відшкодування завданого збитку» з огляду на таке.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим. Повне визнання особою своєї вини у вчиненні злочину обґрунтовується тим, що така особа заслуговує поблажливого ставлення до себе, оскільки вона щиро каючись у вчиненні злочину, викладає всі обставини вчиненого, що сприяє встановленню істини по справі, тобто розкриттю злочину.

Судом було встановлено, що обвинувачений, висловивши самозасудження своєї кримінально караної поведінки та зазначивши про готовність нести кримінальну відповідальність, винуватість у вчиненні злочину визнав повністю та під час допиту в суді зазначив, що шкодує про свій вчинок і розкаюється, добровільно сприяв органу досудового розслідування в установленні обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, що свідчить про наявність у кримінальному провадженні обставини, що пом`якшує покарання, «щире каяття».

Вказаний висновок суду узгоджується з позицією, викладеною у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.09.2022 справа №397/92/15-к, від 02.11.2021 справа №643/13256/17 та ін., які беруться судом до уваги в силу вимог ст. 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон №1402-VIII), відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Водночас, під активним сприянням розкриттю злочину необхідно вважати надання добровільної допомоги органам досудового розслідування будь-яким чином, зокрема таким, як повідомлення правоохоронним органам невідомих їм обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття співучасників, надання допомоги в їх затриманні, добровільна видача знарядь та засобів вчинення злочину, майна здобутого злочинним шляхом або ж допомога у розшуку цього майна.

Так, після викриття за вчинення таємного викрадення чужого майна в умовах воєнного стану ОСОБА_4 одразу визнав всі обставини, щиро розкаявся, під час досудового розслідування він жодного разу не порушив процесуальні обов`язки та за першою вимогою з`являвся до слідчого та прокурора, під час допиту давав детальні показання про обставини та деталі вчиненого злочину.

Вищевказані обставини, на переконання суду, свідчать про наявність у кримінальному провадженні обставини, що пом`якшує покарання, «активне сприяння розкриттю злочину», оскільки повідомлені обвинуваченим факти сприяння органу досудового розслідування розкриттю злочину підтверджені прокурором у судовому засіданні.

Такий висновок суду узгоджується з позицією, викладеною у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.09.2022 справа №397/92/15-к, від 07.04.2021 справа №263/15605/17 та ін., які беруться судом до уваги в силу вимог ст. 13 Закону №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди здійснюється з власної ініціативи до винесення обвинувального вироку суду. Збитки є шкодою майнового характеру, вираженою у майновій формі. Усунення заподіяної шкоди може виявлятися у наданні потерпілому коштів які він витратив у зв`язку із злочинним посяганням, поверненні викраденого майна. Як убачається з матеріалів справи заподіяна злочином матеріальна шкода усунена у добровільному порядку шляхом повернення викраденого майна.

Вищевказані обставини, на переконання суду, свідчать про наявність у кримінальному провадженні передбаченої п.2 ч. 1 ст.66 КК України обставини, що пом`якшує покарання за вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України - «добровільне відшкодування завданої матеріальної шкоди».

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

У відповідності до вимог ст. 50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Санкцією ч. 4 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Отже, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставин його вчинення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, відомості, що характеризують особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого злочину та наявності декількох обставин, які пом`якшують покарання, а саме: щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутності реальних наслідків вчинення кримінального правопорушення, оскільки предмети злочину було повернуто на відповідальне зберігання власнику майна, відсутність обтяжуючих вину обвинуваченого обставин, суд вважає, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання, визначене у межах, установлених у санкції ч. 4 ст. 185 КК України, у вигляді позбавлення волі.

З огляду на те, що тяжких наслідків від вчинення кримінального правопорушення не настало, матеріальна шкода, заподіяна кримінальним правопорушенням, усунена шляхом повернення майна, що суттєво зменшує суспільну небезпечність скоєного правопорушення, при цьому обвинувачений щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, дійшов висновку, що перевиховання та виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливо досягти без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням положень ст. 75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого суд не застосовує.

Відповідно до вимог ст. ст. 100 КПК України суд вирішує питання про долю речових доказів.

Питання про відшкодування процесуальних витрат не потребує вирішення судом з огляду на їх відсутність у кримінальному провадженні.

З огляду на викладене, на підставі ст. ст. 12, 50, 65, 66 ч.1 п.1, п.2, 73, 75 ч.ч.1, 3,4, 76 ч.1, ч.3 п.2, 185 ч.4 КК України, керуючись ст.ст. 100 ч.9 п.5, 349, 369-371, 373, 374, 376, 394 ч.2 КПК України,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, якщо він протягом 1 (одного) року не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази портативну акустичну систему В (колонку) блютуз з мікрофоном моделі SS-1010C марки SKY SOUND, смарт проектор МAGCUBIC HY300 PRO 4K Android 11 HD Dual Wi-Fi 260ANSI Allwinner H713 BTТ5.0 1080Р 1280*720Р, що передана на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 повернути за належністю власнику ОСОБА_6 після набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1