Номер провадження: 11-кп/813/466/25
Справа № 496/4863/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 21.12.2023 у к/п №0001941 від ІНФОРМАЦІЯ_10 стосовно:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Болград Одеської обл., громадянина України, із неповною середньою освітою, одруженого, маючого доньку 2000 р.н., не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 16.01.2007 Малиновським расудом м. Одеси за ч.ч. 1, 2 ст. 187, ч. 2 ст. 186, 70 КК України до 7 років позбавлення волі, звільнений 22.02.2013 на підставі ухвали Малиновського райсуду м. Одеси від 14.02.2013 про умовно-дострокове звільнення на невідбутий строк 11 місяців 2 дня;

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 3 ст. 15 п.п. 2, 6, 9, 10, 13 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 3 ст. 15 п.п. 2, 6, 9, 10, 13 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

- за ч. 2 ст. 187 КК України - у виді позбавлення волі строком на 7 років, з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна;

- за ч. 4 ст. 187 КК України - у виді позбавлення волі строком на 8 років, з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна;

- за ч. 4 ст. 152 КК України - у виді позбавлення волі строком на 12 років;

- за ч. 3 ст. 153 КК України - у виді позбавлення волі строком на 13 років;

- за п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України - у виді довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна;

- за ч. 3 ст. 15 п.п. 2, 6, 9, 10, 13 ч. 2 ст. 115 КК України - у виді позбавлення волі строком на 15 років, з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна.

На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом поглинення покаранням за даним вироком у виді довічного позбавлення волі та невідбутого покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 16.01.2007 у виді позбавлення волі строком на 11 місяців 2 дні, призначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 відраховано з часу його фактичного затримання, а саме з 07.05.2015.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону №838-VIII від 26.11.2015) зараховано ОСОБА_9 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в період часу з 07.05.2015 по день набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Застосований стосовно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін, до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави витрати на проведення: дактилоскопічної експертизи в розмірі 552, 42 грн.; судово-психологічної експертизи в розмірі 2864, 40 грн.; товарознавчої експертизи в розмірі 491, 04 грн.; молекулярно-генетичної експертизи в розмірі 4431, 84 грн.; дактилоскопічних експертиз в розмірі 306, 90 грн., 758 грн., 2304 грн., 1920 грн. та 491,04 грн.; комплексних фототехнічних та авто-технічних експертиз в розмірі 9240 грн. та 1353 грн.; судово-психологічної експертизи в розмірі 2864, 40 грн.; судової криміналістичної експертизи з дослідження ґрунтів в розмірі 6190, 80 грн.

Вирішено питання стосовно долі речових доказів.

На підставі п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, після набрання вироком законної сили, вирішено включити інформацію стосовно ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи (ЄРЗСН).

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів за наступних обставин.

В ніч з 18.07.2013 на ІНФОРМАЦІЯ_10, більш точний час не встановлено, ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «ВАЗ», направлявся із м. Одеси до м. Чорноморськ (Іллічівськ) Одеської обл. за місцем свого мешкання. Проїжджаючи по дорозі Одеса-Іллічівськ, повз Таїровське кладовище, в напрямку м. Чорноморськ (Іллічівськ), він помітив на автобусній зупинці раніше незнайому потерпілу ОСОБА_11 , яка зупиняла попутний транспорт.

ОСОБА_9 зупинив автомобіль на узбіччі дороги біля потерпілої ОСОБА_11 , яка відчинила двері автомобілю та попросила відвезти її до м. Чорноморськ (Іллічівськ), на що ОСОБА_9 погодився. Потерпіла ОСОБА_11 сіла на переднє пасажирське сидіння автомобіля, після чого вони поїхали в напрямку м. Чорноморськ (Іллічівськ).

Рухаючись на автомобілі в напрямку м. Чорноморськ (Іллічівськ) у ОСОБА_9 виник умисел на незаконне заволодіння майном потерпілої ОСОБА_11 . З метою реалізації свого злочинного наміру ОСОБА_9 під приводом необхідності заїхати до смт. Великодолинське Овідіопольського р-ну Одеської обл. змінив маршрут руху та звернув у лісосмугу, розташовану на відстані 600 метрів від автодороги Одеса-Овідіополь, де зупинив транспортний засіб.

У подальшому ОСОБА_9 , з метою відкритого заволодіння майном потерпілої ОСОБА_11 , діючи умисно, з корисливих мотивів, знаходячись в салоні автомобіля, сказав ОСОБА_12 віддати йому належне їй майно, а саме грошові кошти та ювелірні вироби, на що ОСОБА_11 почала кричати та чинити активний опір.

У зв`язку з вчиненням опору потерпілою, ОСОБА_9 вирішив протиправно позбавити життя ОСОБА_11 з метою подальшого заволодіння її майном. Реалізуючи свій злочинний намір на скоєння умисного вбивства з корисливих мотивів, ОСОБА_9 , долаючи опір ОСОБА_11 , долонею правої руки схопив її за шию та почав душити, доки вона не перестала подавати ознак життя.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №6 від 15.08.2013 у потерпілої ОСОБА_11 виявлено наступні тілесні ушкодження: синці обличчя, тулуба і кінцівок, які відносяться до легких тілесних ушкоджень; синці та крововиливи шиї, а також переломи перстневидного і щитовидного хрящів, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Між отриманими ушкодженнями та смертю потерпілої є прямий причинний зв`язок.

Смерть ОСОБА_11 настала в результаті здавлення органів шиї руками, що призвело до розвитку асфіксії.

Після вчинення вбивства ОСОБА_9 витяг тіло ОСОБА_11 з салону автомобілю та залишив у посадці, при цьому, сумка з особистими речами потерпілої залишилась в салоні автомобілю, якими ОСОБА_9 заволодів, а саме: матерчатою сумкою вартістю 100 грн., грошовими коштами в сумі 3000 грн., мобільним телефоном «Samsung X-210» вартістю 130 грн., з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 25 грн., з наявними на рахунку коштами в розмірі 40 грн., посвідченням вдови інваліда ВВВ, печивом та цукерками, які матеріальної цінності не представляють, а всього заволодів майном потерпілої ОСОБА_11 на загальну суму 3295 грн.

Після заволодіння майном потерпілої ОСОБА_11 з місця скоєння злочину ОСОБА_9 втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Окрім того, 10.09.2014 приблизно о 21:20 год. ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_1 , направлявся в напрямку смт. Комінтернівське Одеської обл., де біля придорожнього кафе «На посошок» побачив раніше не знайому потерпілу ОСОБА_13 , яка зупиняла попутний транспорт. У цей час у ОСОБА_9 виник злочинний намір на незаконне заволодіння майном потерпілої шляхом вчинення розбійного нападу.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_9 зупинив керований ним автомобіль та погодився на прохання ОСОБА_13 підвезти її до м. Миколаєва, після чого ОСОБА_13 сіла до нього в автомобіль на переднє пасажирське сидіння.

В подальшому, рухаючись по автодорозі «Одеса-Мелитопіль-Новоазовськ», ОСОБА_9 раптово з`їхав з траси на ґрунтову польову дорогу, розташовану на відстані приблизно 250 метрів від с. Свердлове Комінтернівського р-ну Одеської обл. та, проїхавши близько 100 метрів, вибравши безлюдне та неосвітлене місце, заблокував двері автомобілю автоматичним замком та зупинив його.

Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_9 дістав з ящика-підлокітника ніж та, тримаючи його у правій руці, застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілої, обхватив шию ОСОБА_13 цією ж рукою, приставив ніж до її шиї та почав вимагати у ОСОБА_13 зняти з себе золоті прикраси та віддати їх йому. Однак ОСОБА_13 почала кричати та намагалася чинити опір. У свою чергу ОСОБА_9 , долаючи опір потерпілої, почав душити ОСОБА_13 за шию двома руками, доки вона не надала згоду щодо виконання його злочинних вимог віддати належне їй майно.

Після чого ОСОБА_9 заволодів наступним майном ОСОБА_13 : золотими сережками з діамантами вартістю 10 000 грн., трьома золотими каблучками вартістю по 5000 грн. кожна на загальну суму 15 000 грн., золотою обручкою вартістю 5000 грн., золотим ланцюжком вартістю 8000 грн., а також грошовими коштами в сумі 2000 грн., а всього на загальну суму 40 000 грн.

Після чого ОСОБА_9 висадив ОСОБА_14 з автомобілю та з місця скоєння злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Згідно висновку експерта №1395/1387-14 від 11.09.2014 у ОСОБА_13 виявлені ушкодження у вигляді крововилива на шиї зліва, садна на підборідді зліва, крововиливів та саден в області верхніх кінцівок, які утворились від дії тупих предметів, якими могли б бути руки, ноги та інші предмети. По ступеню тяжкості вказані ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Окрім того, 01.02.2015 приблизно о 07 год., ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по трасі «Одеса-Мелитопіль-Новоазовськ» в напрямку м. Одеси, де на зупинці с. Першотравневе Комінтернівського р-ну Одеської обл. побачив раніше незнайому ОСОБА_15 , яка зупиняла попутний транспорт. У цей час у ОСОБА_9 виник злочинний намір на відкрите заволодіння майном потерпілої.

З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_9 зупинив керований ним автомобіль та погодився на прохання ОСОБА_15 підвезти її до м. Одеси, після чого вона сіла до нього в автомобіль на заднє пасажирське сидіння.

В подальшому, рухаючись по автодорозі «Одеса-Мелитопіль-Новоазовськ», ОСОБА_9 раптово з`їхав з автодороги на ґрунтову дорогу в напрямку с. Нова Вільшанка Комінтернівського р-ну та проїхавши близько 100 метрів, вибравши безлюдне місце, заблокував автоматичним замком двері автомобіля та зупинив його.

Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_9 пересів до ОСОБА_15 на заднє пасажирське сидіння та вирвав у неї з рук сумку, з якої забрав грошові кошти в сумі 1200 грн., після чого, однією рукою тримаючи руку ОСОБА_15 стягнув з пальців обох рук золоті прикраси, а саме: золоту каблучку вартістю 1200 грн., золоту каблучку з каменями фіанітами 1500 грн., золоту каблучку вартістю 1800 грн., золоту каблучку вартістю 1500 грн., а з вух зняв золоті сережки з каменями фіанітами вартістю 4000 грн.

Після чого ОСОБА_9 висадив ОСОБА_15 з автомобілю та з місця скоєння злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_9 спричинив матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_15 на загальну суму 11 200 грн.

Окрім того, 05.02.2015 в період часу з 05 по 06 год., ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_2 , рухався до м. Чорноморськ (Іллічівськ) за місцем свого мешкання. Проїжджаючи через с. Йосипівка Овідіопольського р-ну Одеської обл., ОСОБА_9 помітив на узбіччі дороги раніше незнайому ОСОБА_16 , яка зупиняла попутний транспорт. ОСОБА_9 зупинив автомобіль на узбіччі дороги біля ОСОБА_16 , яка відчинила двері автомобіля та попросила відвезти її на «Промтоварний ринок 7 км», на що ОСОБА_9 погодився. ОСОБА_16 сіла на переднє пасажирське сидіння автомобіля, після чого вони поїхали в напрямку м. Одеси.

Рухаючись по дорозі, ОСОБА_9 помітив на ОСОБА_16 золоті прикраси, після чого у нього виник умисел на заволодіння майном потеплілої. З метою реалізації свого злочинного наміру ОСОБА_9 змінив маршрут руху в напрямку безлюдного місця, навпроти автодороги, що веде в бік міського звалища на землях Прилиманської сільської ради Овідіопольського р-ну, де зупинив транспортний засіб. Після чого ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на відкрите заволодіння майном ОСОБА_16 , діючи умисно, з корисливих мотивів, знаходячись в салоні автомобілю, сказав ОСОБА_16 віддати йому належне їй майно, а саме грошові кошти та ювелірні вироби, на що ОСОБА_16 почала кричати та чинити активний опір, при цьому, відчинила передні пасажирські двері автомобілю та спробувала втекти, однак ОСОБА_9 , не даючи їй такої можливості, схопив її за руку та, утримуючи, в слід за нею пересів на пасажирське сидіння, вистрибнув на вулицю через відчинені двері автомобілю.

Перебуваючи на вулиці біля автомобілю, ОСОБА_16 продовжувала кричати та чинити опір. У зв`язку з вчиненням опору потерпілою, ОСОБА_9 вирішив протиправно позбавити життя ОСОБА_16 з метою подальшого заволодіння її майном. Так, реалізуючи свій злочинний намір на скоєння умисного вбивства з корисливих мотивів, ОСОБА_9 , долаючи опір ОСОБА_16 , штовхнув її, в результаті чого вона впала на асфальт, а ОСОБА_9 долонею правої руки схопив її за шию та почав душити, доки вона не перестала подавати ознак життя.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №44 від 14.03.2015 у ОСОБА_16 виявлено наступні тілесні ушкодження: садно спинки носа, три синці правого плеча, нижньої треті, задньої поверхні, синці лівої кисті внутрішньої поверхні, у піднесені великого пальця, які відносяться до легких тілесних ушкоджень; горизонтальне садно передньої поверхні шиї, в верхній і середній треті, синець кута нижньої щелепи зліва, синець в проекції нижньої щелепи з права, синець підборіддя, крововилив в м`які тканини з внутрішньої поверхні кута нижньої щелепи зліва, крововилив в корінь язика, які являються тяжкими тілесними ушкодженнями. Між отриманими ушкодженнями і смертю потерпілої є прямий причинний зв`язок.

Смерть ОСОБА_16 настала в результаті здавлення органів шиї, що призвело до розвитку асфіксії.

Після скоєння вбивства потерпілої ОСОБА_9 затягнув труп ОСОБА_16 на заднє сидіння автомобілю, де зняв з неї ювелірні прикраси, а саме: золотий ланцюжок вартістю 1000 грн., золотий кулон вартістю 800 грн. та золоті сережки вартістю 600 грн., після чого сів за кермо автомобілю та поїхав в напрямку с. Нова Долина Овідіопольського р-ну, звернув з головної дороги в напрямку лісосмуги, в бік вулиці Промислової смт. Великодолинське Овідіопольського р-ну, де зупинився та витяг тіло ОСОБА_16 з автомобілю на узбіччя дороги.

При цьому, в салоні автомобілю ОСОБА_9 залишив сумку з речами ОСОБА_16 , якими він також незаконно заволодів, а саме: грошовими коштами в сумі 300 грн., жіночою сумкою типу «клач» вартістю 400 грн., жіночою шапкою вартістю 100 грн., мобільним телефоном «Nokia» вартістю 1000 грн., з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 25 грн., з наявними на рахунку коштами 30 грн., та з сім-картою оператора мобільного зв`язку «МТС» вартістю 20 грн., двома банківськими картками, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_17 на загальну суму 4305 грн.

Після заволодіння майном потерпілої ОСОБА_9 з місця пригоди зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Окрім того, 12.02.2015 приблизно о 21:20 год. ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався в напрямку смт. Комінтернівське Одеської обл., де на зупинці біля придорожнього кафе «На посошок» побачив раніше не знайому ОСОБА_18 , яка зупиняла попутний транспорт. У цей час у ОСОБА_9 виник злочинний намір на незаконне заволодіння майном потерпілої.

З метою реалізації свого злочинного наміру, спрямованого на відкрите заволодіння майном ОСОБА_9 зупинив керований ним автомобіль та на прохання ОСОБА_18 погодився підвезти її до с. Першотравневе Комінтернівського р-ну, після чого ОСОБА_18 сіла до нього в автомобіль на переднє пасажирське сидіння.

В подальшому, рухаючись по автодорозі «Одеса-Мелитопіль-Новоазовськ», ОСОБА_9 , приблизно о 22:30 год. раптово з`їхав з автодороги на ґрунтову дорогу в напрямку с. Свердлове Комінтернівського р-ну та, проїхавши близько 100 метрів, вибравши безлюдне місце, заблокував автоматичним замком двері автомобіля та зупинив його.

Реалізуючи свій злочинний намір на відкрите заволодіння майном ОСОБА_18 , діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_9 вирвав з її рук сумку, переглянув її вміст та, впевнившись, що ніяких цінностей в сумці не має, почав утримувати за руку ОСОБА_18 та самостійно стягнув з пальців рук потерпілої срібну каблучку вартістю 800 грн., золоту каблучку вартістю 4000 грн., а також зняв з її шиї срібний ланцюжок вартістю 300 грн., з вух сережки-біжутерію вартістю 30 грн. та взяв з кишені куртки грошові кошти в сумі 20 грн., а всього заволодів майном потерпілої на загальну суму 5150 грн.

Після чого ОСОБА_9 висадив ОСОБА_18 з автомобілю та з місця скоєння злочину втік, розпорядившись майном на власний розсуд.

Окрім того, в ніч з 15.02.2015 на ІНФОРМАЦІЯ_11, ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_2 , приблизно о 02 год. ІНФОРМАЦІЯ_11 зупинився на вул. Велика Арнаутська в м. Одесі біля раніше невідомої йому ОСОБА_19 , яка за грошову винагороду погодилась надати йому інтимні послуги. Після чого, ОСОБА_19 сіла в автомобіль на переднє пасажирське сидіння та разом з ОСОБА_9 поїхали в напрямку вул. Середня в м. Одесі.

Через деякий час, приблизно о 02:15-02:20 год., ОСОБА_9 зупинився біля будинку №61 по вул. Середній в м. Одеса, де він разом з ОСОБА_19 пересіли на заднє пасажирське сидіння автомобілю та за взаємною згодою вступили в інтимний зв`язок.

Після завершення статевого акту, ОСОБА_9 помітив на шиї ОСОБА_19 золотий ланцюжок та в нього виник злочинний умисел на заволодіння майном потерпілої.

Реалізуючи свій злочинний умисел на незаконне заволодіння майном ОСОБА_19 , діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_9 сказав потерпілій віддати йому належне їй майно, а саме грошові кошти та ювелірні вироби, на що ОСОБА_19 почала кричати та чинити опір. Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_9 почав знімати з її шиї золотий ланцюжок, однак ОСОБА_19 не давала можливості йому цього зробити.

У зв`язку з вчиненням опору потерпілою, ОСОБА_9 вирішив протиправно позбавити життя ОСОБА_19 з метою подальшого заволодіння її майном. Так, реалізуючи свій злочинний намір на скоєння умисного вбивства з корисливих мотивів, ОСОБА_9 , долаючи опір ОСОБА_19 , своєю правою рукою схопив її за шию та почав душити, доки потерпіла не перестала подавати ознак життя.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №107-570/15 від 13.03.2015 при дослідженні трупа ОСОБА_19 виявлені наступні ушкодження: закрита травма шиї, три синці і три садна на передній і боковій поверхнях шиї, крововиливи в м`які тканини нижньої поверхні коріння язика, крововиливи в м`які тканини в області верхівки лівого великого ріжка під`язичної кістки, що призвели до розвитку небезпечного для життя стану - механічної асфіксії та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Смерть ОСОБА_19 настала від механічної асфіксії, в результаті здавлення руками.

Після скоєння вбивства ОСОБА_9 зняв з тіла потерпілої ювелірні прикраси, а саме: золотий ланцюжок вартістю 2500 грн., одне срібне кільце вартістю 300 грн., одне срібне кільце вартістю 400 грн., а також заволодів грошовими кошти в сумі 400 грн., сумкою вартістю 350 грн., в якій знаходились гаманець, розчіска, засоби гігієни, парфум, дві банківський картки, які матеріальної цінності не мають, а всього заволодів майном потерпілої на загальну суму 3950 грн.

Після чого, ОСОБА_9 витяг тіло ОСОБА_19 із салону автомобілю на землю, викинув її одяг та з місця скоєння злочинів втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Окрім того, 28.02.2015 приблизно о 22 год. ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався в напрямку смт. Комінтернівське Одеської обл., де на зупинці біля придорожнього кафе «На посошок» побачив раніше не знайому йому ОСОБА_20 , яка зупиняла попутний транспорт.

ОСОБА_9 зупинив керований ним автомобіль та погодився на прохання ОСОБА_20 підвезти її та ще двох невстановлених досудовим розслідуванням осіб - чоловіка та дівчину до смт. Комінтернівське, після чого ОСОБА_20 та невстановлена розслідуванням дівчина сіли в автомобіль на заднє пасажирське місце, а невстановлений чоловік сів на переднє пасажирське сидіння.

По дорозі невстановлені досудовим розслідуванням дівчина та чоловік вийшли в с. Першотравневе, а ОСОБА_20 залишилася на задньому пасажирському сидінні. У цей час у ОСОБА_9 виник злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння майном ОСОБА_20 шляхом вчинення розбійного нападу.

28.02.2015 приблизно о 22:30 год. ОСОБА_9 , з метою реалізації свого злочинного наміру, рухаючись по автодорозі «Одеса-Мелитопіль-Новоазовськ», раптово з`їхав на ґрунтову (польову) дорогу, яка розташована на 41 км+850 м, поблизу смт. Комінтернівське та проїхавши приблизно 100 метрів, вибравши безлюдне місце, заблокував автоматичним замком двері автомобіля та зупинився.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння майном ОСОБА_20 , діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_9 пересів до неї на заднє пасажирське сидіння та наказав віддати йому золоті прикраси та грошові кошти, при цьому, взяв своєю рукою ОСОБА_20 за шию та почав стискати пальці, а також сказав, що задушить її, якщо вона буде кричати.

У свою чергу ОСОБА_20 , сприймаючи насилля як реальну загрозу для її життя та здоров`я, погодилась віддати належне їй майно, після чого ОСОБА_9 , однією рукою тримаючи за руку ОСОБА_20 , стягнув з пальця руки потерпілої золоту каблучку вартістю 1600 грн., зняв з вух золоті сережки вартістю 2400 грн., з шиї золотий ланцюжок вартістю 4800 грн., золотий хрестик вартістю 1000 грн. та з кишені куртки дістав грошові кошти в сумі 20 грн., а всього заволодів майном потерпілої на загальну суму 9820 грн.

Після чого, ОСОБА_9 висадив ОСОБА_20 з автомобілю та з місця скоєння злочину втік, розпорядившись викраденими майном на власний розсуд.

Окрім того, 15.04.2015 приблизно о 23 год. ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався в напрямку смт. Комінтернівське Одеської обл., де на зупинці біля придорожнього кафе «На посошок» побачив раніше не знайому йому ОСОБА_21 , яка зупиняла попутний транспорт. ОСОБА_9 зупинив керований ним автомобіль та погодився на прохання ОСОБА_21 підвести її до с. Першотравневе Комінтернівського р-ну та ще одного невстановленого досудовим розслідуванням чоловіка до с. Свердлове Комінтернівського р-ну. ОСОБА_21 сіла в автомобіль на переднє пасажирське сидіння, а невстановлений чоловік сів на заднє пасажирське сидіння. По шляху прямування ОСОБА_9 зупинився на вимогу ще одного невстановленого досудовим розслідуванням чоловіка, якого погодився підвести до «Цементного заводу».

По дорозі невстановлені чоловіки вийшли біля «Цементного заводу» та в с. Свердлове Комінтернівського р-ну, а ОСОБА_21 залишилась на передньому пасажирському сидінні. У цей час у ОСОБА_9 виник злочинний намір, спрямований на відкрите заволодіння майном ОСОБА_21 .

З цією метою ОСОБА_9 , рухаючись по автодорозі «Одеса-Мелитопіль-Новоазовськ» раптово з`їхав з автодороги на ґрунтову (польову) дорогу, яка розташована на відстані біля 250 метрів від с. Свердлове та проїхавши близько 100 метрів, вибравши безлюдне місце, заблокував автоматичним замком двері автомобіля та зупинився.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння майном ОСОБА_21 , діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_9 вирвав з рук ОСОБА_21 сумку, з якої викрав грошові кошти в сумі 350 грн., а також наказав потерпілій зняти з себе та віддати йому ювелірні прикраси, а саме: три золоті каблучки вартістю 2000 грн. кожна, золотий ланцюжок з підвіскою вартістю 8000 грн., а всього заволодів майном потерпілої на загальну суму 14 350 грн.

Після цього ОСОБА_9 висадив ОСОБА_21 з автомобілю та з місця скоєння злочину втік, розпорядившись викраденими майном на власний розсуд.

Окрім того, ІНФОРМАЦІЯ_12 у нічний час доби ОСОБА_9 , керуючи автомобілем марки «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_2 , рухався вулицями м. Одеси. Приблизно о 02 год. по вул. Фонтанська дорога, між 9 та 10 станціями Великого Фонтану, ОСОБА_9 помітив на узбіччі дороги раніше не знайому йому ОСОБА_22 , яка зупиняла попутний транспорт.

ОСОБА_9 зупинився на узбіччі дороги біля ОСОБА_22 та погодився на її прохання відвезти її в район «Аркадії», після чого ОСОБА_22 сіла на переднє пасажирське сидіння.

По дорозі ОСОБА_9 познайомився з ОСОБА_22 та за обопільною згодою їздили разом нічним містом без певного місця прибуття. Через деякий час ОСОБА_9 помітив на ОСОБА_22 золоті прикраси та в нього виник злочинний намір на заволодіння майном потерпілої.

Так, з метою реалізації свого злочинного наміру ОСОБА_9 виїхав за межі м. Одеси та знаходячись на автодорозі Одеса-Іллічівськ зупинив автомобіль біля Таїровського кладовища.

В подальшому ОСОБА_9 , з метою відкритого заволодіння майном ОСОБА_22 , діючи умисно, з корисливих мотивів, знаходячись в салоні автомобілю, сказав віддати йому належне їй майно, що потерпіла спочатку сприйняла як жарт. Однак, зрозумівши реальність цих намірів, ОСОБА_22 почала кричати та намагалась чинити опір.

У зв`язку з вчиненням опору потерпілою, ОСОБА_9 вирішив протиправно позбавити життя ОСОБА_22 з метою подальшого заволодіння її майном. Реалізуючи свій злочинний намір на скоєння умисного вбивства з корисливих мотивів, ОСОБА_9 , долаючи опір ОСОБА_22 , правою рукою схопив її за шию та почав душити, доки остання не перестала подавати ознак життя.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №139 від 25.05.2015 у ОСОБА_22 виявлено наступні тілесні ушкодження: садно зовнішньої щиколотки зліва, синець зовнішньої щиколотки з права, синець правого стегна передньої поверхні, нижньої треті, синець лівого стегна, внутрішньої поверхні на кордоні середньої та нижньої треті, синець лівого плеча, передньої поверхні, середньої треті, садно основної фаланги 5-го пальця правої кисті, зовнішньої поверхні, які відносяться до легких тілесних ушкоджень; горизонтальне садно (странгуляційна борозда) передньої поверхні шиї, в середній треті, крововилив в м`які тканини шиї з внутрішньої поверхні в проекції синця, коріння язика та стравохід, садно підборіддя, синець підборідної області, синець щічно-скулової області зліва, крововилив в слизисту оболонку нижньої губи, які являються тяжкими тілесними ушкодженнями. Між отриманими ушкодженнями і смертю потерпілої є прямий причинний зв`язок.

Смерть ОСОБА_22 настала в результаті здавлення органі шиї, що потягнуло розвиток асфіксії.

Після вчинення вбивства, ОСОБА_9 зняв з трупа ОСОБА_22 ювелірні прикраси, а саме: золоту каблучку у вигляді трилисника з прозорим камінцем вартістю 2600 грн.; золоту каблучку з каменем «Хризоліт» округлої форми, мутно-салатового кольору, вартістю 3000 грн.; золоту каблучку зі знаком нескінченності з маленькими камінчиками «Феон», вартістю 600 грн.; золоту каблучку з каменем «Топаз» світло-блакитного кольору, вартістю 1000 грн.; срібну каблучку, рифленою по всій поверхні, вартістю 300 грн.; ланцюжок у вигляді джгута, вартістю 15 000 грн.; кулон у вигляді всевидючого ока, вартістю 300 грн.; кулон у вигляді Фенікса, вартістю 3000 грн.; золоті сережки з підвіскою і прозорим білим каменем, вартістю 7000 грн. Також ОСОБА_9 заволодів наступним майном потерпілої: грошовими коштами в сумі 300 грн., жіночою сумкою типу «клач» із шкірозамінника чорного кольору, вартістю 120 грн.; кредитною карткою «Укрсиббанк» на ім`я ОСОБА_22 ; гребінцем пластиковим, вартістю 20 грн.; дзеркальцем, вартістю 15 грн.; блиском для губ безбарвним марки «MIYO», вартістю 20 грн.; пудреницею марки «MIYO», вартістю 30 грн.; гумкою тонкою для волосся, вартістю 3 грн.; мобільним телефоном марки «НТС-610», вартістю 4000 грн., з сім-картою «Лайф», вартістю 10 грн.; мобільним телефоном марки «Айфон-5», вартістю 5500 грн.

Таким чином, ОСОБА_9 заволодів майном потерпілої ОСОБА_22 на загальну суму 42 818 грн., після чого, ОСОБА_9 перевіз тіло ОСОБА_22 в с. Сухий Лиман Овідіопольського р-ну, де витягнув її з автомобілю та залишив на берегу Сухого Лиману на відстані 200 метрів від будинку №79 по вул. Чорноморців даного селища.

Після цього ОСОБА_9 з місця скоєння злочинів втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Окрім того, 07.05.2015 приблизно о 04 год. ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись на автомобілі марки «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_2 , через с. Маяки Біляївського р-ну Одеської обл. звернув увагу на відкриті ворота у дворі будинку АДРЕСА_3 та зупинився біля нього з метою незаконного заволодіння чужим майном.

З метою реалізації свого злочинного наміру на протиправне заволодіння чужим майном, ОСОБА_9 , діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу проник на територію домоволодіння ОСОБА_23 та через незамкнуті двері зайшов до приміщення будинку АДРЕСА_3 .

Знаходячись в будинку, ОСОБА_9 з метою пошуку майна, не вмикаючи світло, зайшов до приміщення однієї із кімнат, де в той час на ліжку спала малолітня ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_9 підійшов до ліжка, підняв ковдру, від чого малолітня ОСОБА_24 прокинулась та, помітивши ОСОБА_9 , намагалась крикнути.

Однак ОСОБА_9 , з метою не бути викритим у його злочинних намірах, спрямованих на заволодіння чужим майном, усвідомлюючи свою значну фізичну перевагу над потерпілою, застосовуючи насилля, небезпечне для життя та здоров`я потерпілої, умисно схопив ОСОБА_24 правовою рукою за шию та почав її здавлювати.

В цей час ОСОБА_9 помітив в вухах ОСОБА_24 золоті сережки, якими вирішив незаконно заволодіти. Продовжуючи застосовувати фізичне насилля стосовно малолітньої ОСОБА_24 , що виразилося в удушенні її шиї своєю правою рукою, ОСОБА_9 , діючи із корисливих мотивів, зняв з її вух лівою рукою золоті сережки вартістю 2000 грн. Одночасно у ОСОБА_9 виник умисел на задоволення своєї статевої пристрасті неприродним шляхом, а також на зґвалтування малолітньої ОСОБА_24 .

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 лівою рукою стягнув з ОСОБА_24 піжамні штани та труси, а також спустив з себе джинсові штани та труси, насильно почав вводити свій ерегований статевий орган в анальний прохід потерпілої, здійснюючи статевий акт в неприродній формі, а після чого почав здійснювати з потерпілою насильницький статевий акт в природній формі.

При цьому, ОСОБА_9 , будучи фізично сильнішим за потерпілу, використовуючи механізм раніше вчинених ним вбивств шляхом механічної асфіксії, продовжував утримувати ОСОБА_24 правою рукою за шию та сильно здушувати її пальцями, тим самим умисно перекрив їй природний доступ повітря з метою позбавлення її життя, в результаті чого ОСОБА_24 втратила свідомість.

Під час того як ОСОБА_9 продовжував душити за шию ОСОБА_24 , що уже перебувала у непритомному стані, а також здійснювати насильницький статевий акт з потерпілою, до кімнати будинку зайшов батько малолітньої - ОСОБА_23 , який не зрозумів, що відбувається та запитав ОСОБА_9 , що він робить.

Внаслідок цього ОСОБА_9 , не залежно від своєї волі, припинив скоєння насильницьких дій стосовно ОСОБА_24 , одягнув труси, штани та відразу рукою наніс один удар в голову ОСОБА_23 , а також схопив його рукою за шию. В результаті цього між ними зав`язалася бійка, під час якої вони впали на підлогу, а ОСОБА_23 почав кликати на допомогу свого брата ОСОБА_25 , який прибув на допомогу та відштовхнув ОСОБА_9 від ОСОБА_23 .

В той же час ОСОБА_9 вибіг із приміщення будинку, сів у автомобіль марки «Nissan Sunny» та разом з викраденим у малолітньої ОСОБА_24 майном з місця скоєння злочинів втік, а батьки малолітньої потерпілої відразу доставили її до лікарні.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №1839 від 17.09.2015 у потерпілої ОСОБА_24 виявлено наступні тілесні ушкодження: травматичний розрив проміжностей 1-2 ступенів, розрив дівочої пліви і вагіни, що викликало довгий розлад здоров`я строком більше трьох неділь (більше ніж 21 день), і по даному критерію відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості; садно слизової оболонки задньопроходного отвору, яке мало не значні швидкоплинучі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і по цьому критерію, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень; синців шиї, травматичні пошкодження хрящів гортані, що утворились в результаті здавлення органів шиї, що супроводжувалось розвитком у потерпілої комплексу розладів функції центральної нервової системи, серцево-судинної системи і органів дихання (гострої дихальної недостатності, гіпоксії головного мозку з порушенням свідомості по типу коми, серцево-судинної недостатності і в наслідку обумовило розвиток постгіпоксичної енцефалопатії), що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпечності для життя.

У випадку несвоєчасного припинення дій підозрюваного ОСОБА_9 , а також у випадку несвоєчасного надання кваліфікованої медичної допомоги потерпілій ОСОБА_24 , наступила б її смерть.

Окрім того, 07.05.2015 приблизно о 08:40 год. ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_2 , рухався через с. Яськи Біляївського р-ну Одеської обл., де на автобусній зупинці помітив раніше незнайому ОСОБА_26 , яка зупиняла попутний транспорт. У цей час у ОСОБА_9 виник злочинний намір на незаконне заволодіння майном потерпілої.

З метою реалізації свого злочинного наміру, спрямованого на відкрите заволодіння чужим майном, ОСОБА_9 зупинив керований ним автомобіль та погодився на прохання ОСОБА_26 підвезти її до м. Біляївка, після чого вона сіла до нього в автомобіль на переднє пасажирське сидіння. Під час руху ОСОБА_9 на відстані біля 2-х кілометрів від с. Яськи звернув з дороги, закрив двері автомобілю автоматичним замком та зупинився.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_9 , діючи умисно, з корисливих мотивів, почав знімати з ОСОБА_26 сережки, на що потерпіла почала чинити опір. Проте, ОСОБА_9 рукою схопив ОСОБА_26 за шию та вона перестала чинити опір, погодившись віддати належне їй майно. ОСОБА_9 відразу відпустив її шию та самостійно зняв з її вух золоті сережки у вигляді трикутника з мілким камінням вартістю 2000 грн., а також відібрав гаманець вартістю 50 грн. з грошовими коштами в сумі 850 грн. та банківськими картками, які матеріальної цінності не представляють, а всього заволодів майном потерпілої на загальну суму 2900 грн.

Після цього ОСОБА_9 висадив ОСОБА_26 з автомобілю та з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Окрім того, 07.05.2015 приблизно об 11 год. ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_2 , рухався з м. Теплодар Біляївського р-ну Одеської обл. в напрямку м. Біляївка, де на автобусній зупинці помітив раніше незнайому ОСОБА_27 , яка зупиняла попутний транспорт. У цей час у ОСОБА_9 виник злочинний намір на незаконне заволодіння майном потерпілої.

З метою реалізації свого злочинного наміру, спрямованого на відкрите заволодіння чужим майном, ОСОБА_9 зупинив керований ним автомобіль та погодився на прохання ОСОБА_27 відвезти її до м. Біляївка, після чого вона сіла до нього в автомобіль на переднє пасажирське сидіння. Під час руху ОСОБА_9 звернув з дороги в напрямку с. Майори та на відстані близько 165 метрів від автодороги Біляївка-Вигода заїхав в лісосмугу, де зупинив свій автомобіль.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_9 , діючи умисно, з корисливих мотивів, схопив за руку ОСОБА_27 та стягнув з пальців рук потерпілої золоту каблучку вартістю 2500 грн., дві золоті каблучки вартістю 1500 грн. кожна, а також відібрав золоті сережки вартістю 2500 грн. та грошові кошти в сумі 240 грн., а всього заволодів майном потерпілої на загальну суму 8240 грн.

Після цього ОСОБА_9 висадив ОСОБА_27 з автомобілю та з місця скоєння злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Окрім того, 07.05.2015 приблизно о 12 год. ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_2 , рухався в напрямку м. Теплодар Біляївського р-ну Одеської обл., де на автобусній зупинці помітив раніше незнайому ОСОБА_28 , яка зупиняла попутний транспорт. У цей час у ОСОБА_9 виник злочинний намір, спрямований на відкрите заволодіння майном потерпілої.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_9 зупинив керований ним автомобіль та погодився на прохання ОСОБА_28 підвезти її до м. Біляївка, після чого вона сіла до нього в автомобіль на переднє пасажирське сидіння. Під час руху ОСОБА_9 раптово повернув у напрямку с. Майори та на відстані близько 165 метрів від автодороги Біляївка-Вигода заїхав в лісосмугу, де зупинив автомобіль.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на відкрите заволодіння майном ОСОБА_9 , діючи умисно, з корисливих мотивів, наказав ОСОБА_28 віддати йому ювелірні прикраси та грошові кошти, на що потерпіла погодилася та віддала ОСОБА_9 золоту каблучку з червоним камінням вартістю 3000 грн., срібну каблучку із зображенням хреста вартістю 300 грн., срібні сережки вартістю 500 грн., а також грошові кошти в сумі 10 грн., а всього заволодів майном потерпілої на загальну суму 3810 грн.

Після цього ОСОБА_9 висадив ОСОБА_28 з автомобілю та з місця скоєння злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 не погодилась із оскаржуваним вироком, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість в частині визнання ОСОБА_9 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 3 ст. 15 п.п. 2, 6, 9, 10, 13 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України з огляду на наступні обставини:

1) судом 1-ої інстанції було залишено поза увагою те, що обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України за епізодами стосовно потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_16 та ОСОБА_19 не доведено, оскільки:

- суд не врахував того, що ОСОБА_9 посилався на фізичний вплив стосовно нього з боку органу досудового розслідування, про що свідчать його скарги;

- слідчим не було поміщено до спеціальних пакетів речові докази, вилучені під час проведення огляду місця події від ІНФОРМАЦІЯ_11;

- запит слідчого на адресу магазину «Талант» стосовно наявності запису камер відеоспостереження не містить числа; копію відеозапису виконано співробітниками поліції на носій - карту пам`яті, при цьому, відсутній первинний носій інформації, а також доручення слідчого оперативним працівникам на вказані дії;

- за результатами проведення комплексної авто-технічної та фототехнічної експертизи у висновку від 29.05.2015 експерт зауважив на тому, що неможливо категорично встановити марку та модель автомобіля; аналогічного висновку дійшов експерт при проведенні додаткової експертизи, на дослідження якої були надані фотокартки в паперовому конверті, без супровідних написів, підписів та печаток;

- із наявного в матеріалах провадження протоколу огляду предметів вбачається, що фактично слідчим речі не оглядались та пакет не відкривався; відсутні дані стосовно передачі речових доказів до камери зберігання;

- транспортний засіб «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_2 , одразу ж після затримання ОСОБА_9 не оглядався, автомобіль належить на праві приватної власності іншій особі; фактично обшук автомобіля був здійснений із порушенням вимог кримінального процесуального закону, без згоди його власника - ОСОБА_29 та без відповідної ухвали слідчого судді; при огляді з автомобіля 07.05.2015 були вилучені речі, перераховані в протоколі (срібні вироби та серветка зі слідами бурого кольору), які не були упаковані слідчим в спеціальні пакети, інші речі виявлені не були та не вилучались; транспортний засіб одразу після його огляду слідчим не опечатувався та до нього здійснювався вільний доступ, що підтверджується фактом демонстрації слідчим 13.05.2015 автомобіля потерпілим; під час проведення 12.05.2015 другого огляду зазначеного автомобіля на штраф-майданчику, через 5 днів після затримання ОСОБА_9 , слідчим були відібрані зразки біологічного матеріалу з автомобіля, які не були поміщені в спеціальний пакет, а були поміщені в паперовий пакет; під час обшуку вищезазначеного автомобіля було вилучено срібні вироби, в той час як 07.05.2015 слідчим були оглянуті золоті вироби, без зазначення того, де та як вони були вилучені, в той час як лише 08.05.2015 було проведено гастроендоскопічне дослідження ОСОБА_9 , під час якого зі шлунку останнього були вилучені золоті ювелірні вироби;

- сторона захисту в цілому заперечує проти правомірності проведення даної процедури (гастроендоскопічного дослідження), оскільки медичне втручання, здійснене проти волі особи, становить втручання у її право на приватне життя, зокрема, у право на фізичну недоторканість; в протоколі відсутнє зазначення стосовно належного пакування речей, вилучених при гастроендоскопічному дослідженні ОСОБА_9 , пакети не опечатувались слідчим;

- із матеріалів кримінального провадження не зрозуміло, яким чином дактилокарти ОСОБА_9 потрапили до слідчого за іншим кримінальним провадженням, натомість, пропозиція ОСОБА_9 добровільно надати необхідні біологічні зразки відповідно до вимог ч. 3 ст. 245, ч. 3 ст. 241 КПК України в матеріалах провадження відсутня;

- були відсутні правові підстави для отримання слідчим відеозапису камер відеоспостереження за епізодом вбивства потерпілої ОСОБА_19 , ухвала про тимчасовий доступ слідчому не видавалась; відеозапис надано безпосередньо оперуповноваженому до відкриття кримінального провадження, за відсутності доручення слідчого та без належного вилучення такого доказу;

- слідча дія - пред`явлення трупа для впізнання від ІНФОРМАЦІЯ_11 здійснена за участю одного понятого; речові докази, зокрема, речі з трупа слідчим були оглянуті лише 07.07.2015, в той час як труп ОСОБА_19 було виявлено ІНФОРМАЦІЯ_11, речі одразу слідчим оглянуті не були та не є зрозумілим, де вони весь цей час були;

2) поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 3 ст. 15 п.п. 2, 6, 9, 10, 13 ч. 2 ст. 115 КК України не знайшло свого підтвердження ні на стадії досудового розслідування, ні на стадії судового розгляду, оскільки:

- золоті сережки потерпілої ОСОБА_24 пред`явлені для впізнання без зазначення їх характерних ознак, внаслідок чого ідентифікувати кожен із виробів взагалі неможливо; до протоколу від 16.06.2015 не надано фото, що унеможливлює встановлення правомірності проведення процедури пред`явлення речей для впізнання потерпілою та наявності аналогічних речей на процедурі впізнання;

- судом не з`ясовано питання, де весь цей час перебували речі, пред`явлені потерпілій для впізнання 16.06.2015, в той час як дані речі були нібито вилучені 08.05.2015 при гастроендоскопічному дослідженні ОСОБА_9 , проте в матеріалах провадження відсутні докази належного зберігання речових доказів;

- відсутні докази належності вилученої на місці злочину 07.05.2015 пари взуття саме ОСОБА_9 , на підтвердження цієї обставини не було допитано свідків, які були присутні з ОСОБА_9 на рибалці в той день; органом досудового розслідування не було взято на аналіз ґрунт з підошви вилученого під час огляду місця події взуття для порівняння з килимком в автомобілі, на якому було затримано ОСОБА_9 ;

- викликає обґрунтовані сумніви законність процедури отримання експертом в розпорядження медичних карток потерпілої №№2236 та 2310 під час складання висновку експерта №434, натомість, в матеріалах кримінального провадження відсутня ухвала про тимчасовий доступ до речей та документів;

- під час огляду місця події від 07.05.2015 було також вилучено: 2 презервативи, які не були надані на експертизу; запальничку, стосовно якої не було з`ясовано, кому вона належить, а також відео-рекордер та шкарпетки, проте на експертизу було направлено лише взуття;

- в матеріалах кримінального провадження відсутні дані, яким чином медичні картки були отримані слідчим та в подальшому передані експерту для проведення судово-медичної експертизи №191;

- в матеріалах кримінального провадження відсутня постанова про групу слідчих.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_10 просить вирок суду стосовно ОСОБА_9 скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати останнього у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 не погодився із оскаржуваним вироком суду, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку із неповнотою судового розгляду, поверховим розглядом справи та наданням невірної оцінки здобутим доказам з огляду на наступні обставини:

- судом 1-ої інстанції безпідставно не були допитані свідки ОСОБА_30 та ОСОБА_31 , не зважаючи на той факт, що зазначені свідки весь час були з ним в момент, коли, на думку обвинувачення, він скоїв злочин; не було допитано свідка ОСОБА_32 , не зважаючи на його, неодноразові клопотання, а також безпідставно враховані показання зазначеного свідка, надані ним під час досудового розслідування, що прямо суперечить загальним засадам кримінального провадження, зокрема, принципу безпосередності дослідження судом показань, речей та документів;

- не було допитано потерпілу ОСОБА_33 з посилання на неможливість встановлення її місцезнаходження, в той час як матеріали провадження не містять доказів спроб її відшукання з боку правоохоронних органів;

- головуючий суддя істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, зокрема, ст. 228 КПК України, оскільки закликав свідка впізнати його, ОСОБА_9 , зі спини, хоча він знаходився за огорожею та набрав вагу; при цьому, зазначений свідок тричі змінював свої показання, під час досудового розслідування не впізнав обвинуваченого, внаслідок чого суд фактично примусив свідка зазначити про те, що він впізнає його зі спини;

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що під час його затримання та після цього стосовно нього неодноразово застосовувався фізичний та психологічний тиск для спонукання зізнатись в тому, чого він не скоював, що призвело до того, що він спричинив собі ушкодження, а також надав зізнання у злочинах, яких він не вчиняв, за винятком кваліфікованих за ч. 2 ст. 187, ст. 186 КК України, що підтверджується також висновком експертизи, згідно якого його показання стосовно зізнання у вчиненні вбивства були вигадані або завчені, що свідчить про примус з боку співробітників поліції;

- співробітники поліції приховували від його сім`ї факт його затримання; відповідно до матеріалів провадження, його затримали 07.05.2015 та о 22:15 год. помістили до ІТТ, проте його допит, згідно реєстру, відбувався в період часу з 22:40 по 00:30 год., що є неможливим з урахуванням розпорядку ІТТ, відповідно до якого установа не має права після 22 год. видавати затриманих для проведення їх допиту;

- не було враховано судом того, що долучена до матеріалів провадження схема мобільного руху вказує на те, що о 04:28 год. він знаходився на р. Тихий Турунчук, що межує з Придністров`ям та де відсутній зв`язок українських операторів, проте, відповідно до схеми, о 05:01 год. він знаходився в с. Семенівка Білгород-Дністровського р-ну, що є неможливим з урахуванням відстані між двома зазначеними пунктами;

- при першому обшуку автомобіля «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_2 , були вилучені всі речі з багажника та чохли з сидіння, внаслідок чого волосся, яке було знайдено в подальшому на сидінні автомобіля, є підкинутим, що підтверджується також показаннями потерпілої ОСОБА_34 , відповідно до яких співробітники поліції вилучили з її домоволодіння два гребінця з волоссям;

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що сліди у вигляді відбитків його пальців на мобільному телефоні ОСОБА_19 були сфальсифіковані, зокрема, слідчий поставив три пальці його правої руки на екран пристрою, при цьому, відбитки його пальців є в базі Малиновського РВ, оскільки раніше зазначений відділ поліції вже затримував його, внаслідок чого, у разі наявності на мобільного телефоні саме його відбитків, співробітники поліції одразу б виявили це безпосередньо після вчинення вбивства.

Посилаючись на викладені обставини, обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження судом 1-ої інстанції.

Потерпілі ОСОБА_24 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_26 , ОСОБА_28 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 та ОСОБА_20 в судові засідання апеляційного суду не з`являлись, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, про причини неприбуття не повідомляли та жодних клопотань на адресу суду не подавали.

Потерпіла ОСОБА_13 подала клопотання, в якому просила апеляційний розгляд проводити без її участі у зв`язку із неможливістю бути присутньою за станом здоров`я (т. 16, а.с. 157), водночас потерпіла ОСОБА_27 також просила апеляційний розгляд здійснювати без її участі, а також апеляційні скарги сторони захисту залишити без задоволення та вирок суду 1-ої інстанції - без змін (т. 16, а.с. 165).

Враховуючи неявку вищезазначених потерпілих в судове засідання апеляційного суду, колегія суддів, керуючись при цьому вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України та з`ясувавши думку інших учасників провадження, вважає за можливе апеляційний розгляд провести без участі потерпілих.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали вимоги апеляційних скарг та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 , які заперечували проти їх задоволення, проаналізувавши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення приписам наведеної норми кримінального процесуального закону відповідає в повному обсязі з огляду на наступні підстави.

Положеннями ст. 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

В судовому засіданні суду 1-ої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України за епізодами стосовно потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_21 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 визнав у повному обсязі та пояснив, що він дійсно вчинив інкриміновані злочини при обставинах, викладених в обвинувальному акті, вони повністю відповідають фактичним обставинам скоєних ним злочинів, фактичні обставини справи не оспорював та підтвердив встановлені судом обставини справи.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України за епізодами стосовно потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_21 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , суд 1-ої інстанції послався у вироку на досліджені ним відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України зібрані по справі докази, які є взаємоузгодженими між собою та відповідають фактичним обставинам зазначеного кримінального провадження.

Надавши об`єктивну правову оцінку дослідженим доказам, суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та обґрунтовано кваліфікував його дії за:

- епізодами вчинення злочинів стосовно потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_20 за ч. 2 ст. 187 КК України, за кваліфікуючими ознаками: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій;

- за епізодами вчинення злочинів стосовно потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 за ч. 2 ст. 186 КК України, за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Враховуючи те, що зазначені висновки суду 1-ої інстанції в частині встановлення винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України, а також правової кваліфікації його дій ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржуються, колегія суддів, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду.

Оцінюючи твердження сторони захисту стосовно того, що вина ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 3 ст. 15 п.п. 2, 6, 9, 10, 13 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України не доведена дослідженими під час судового розгляду доказами та судовий розгляд було проведено неповно, апеляційний суд доходить переконання про те, що такі доводи спростовуються матеріалами кримінального провадження та дослідженими в судовому засіданні доказами з огляду на наступні обставини.

Частина 2 ст. 9 КПК України передбачає, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 3 ст. 15 п.п. 2, 6, 9, 10, 13 ч. 2 ст. 115 КК України за епізодами стосовно потерпілих ОСОБА_40 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 не визнав та пояснив, що зазначені злочини він не вчиняв, його змусили зізнатися в їх вчиненні при проведенні досудового розслідування.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_9 своєї провини, суд 1-ої інстанції, мотивуючи доведеність його провини у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 3 ст. 15 п.п. 2, 6, 9, 10, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, послався у вироку на досліджені ним зібрані стороною обвинувачення по справі докази, а саме на:

1) за епізодом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України стосовно потерпілої ОСОБА_11 :

- показання потерпілого ОСОБА_8 про те, що він є сином потерпілої ОСОБА_11 , з якою востаннє він розмовляв по телефону приблизно о 16 год. 18.07.2013, потерпіла в розмові з ним казала, що їде на роботу з м. Чорноморськ до м. Одеси; потім, в суботу 20.07.2013 року він приїхав до матері в квартиру, проте її вдома не було, він подумав, що вона на дачі, він їй дзвонив, але вона не відповідала, в неділю він почав маму шукати; прораб, який працював на дачі, подзвонив йому та сказав що в с. М. Долина знайшли мертву жінку; він поїхав та впізнав свою мати; йому стало відомо, що його мама їздила до Одеси та з Одеси на попутному транспорті, хоча йому вона говорила, що їде автобусом, щоб він не хвилювався; у його матері були сережки, але злочинець їх не побачив під косинкою, при ній могли бути гроші, вона торгувала квітами, кількість йому не відома, можливо у неї була каблучка; також при матері був червоний телефон «Самсунг», який знайшли на місці злочину працівники поліції та передали йому на зберігання; телефон був в сумці, сумку знайшли, телефон був не якісний, тому обвинувачений його навмисно викинув;

- протокол огляду місця події від ІНФОРМАЦІЯ_10 з фото-таблицею, відповідно до якого проведено огляд місцевості, розташованої вздовж автосмуги на відстані близько 40 метрів від електроопори, на якій наявна надпис «74» пгт. Великодолинське Овідіопольського р-ну Одеської обл., на якій було виявлено жіночій труп;

- протокол пред`явлення трупа для впізнання від 22.07.2013, згідно якого ОСОБА_8 при огляді трупа жінки впізнав свою матір, ОСОБА_11 , 1944 р.н.;

- протокол огляду місця події від 05.09.2013 з фото-таблицею, відповідно до якого проведено огляд мобільного телефону «Samsung X-210» з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар»;

- постанову про залучення до справи речових доказів від 05.09.2013, згідно якої мобільний телефон «Samsung X-210» долучено до кримінального провадження в якості речового доказу;

- розписка від ОСОБА_8 про отримання на відповідальне зберігання мобільного телефону «Samsung X-210», який належав його матері ОСОБА_11 ;

- висновок експерта №6 від 15.08.2013, акт судово-медичного дослідження №70 від 15.08.2013, відповідно до яких смерть ОСОБА_11 наступила настала внаслідок здавлення органів шиї руками, що призвело до розвитку асфіксії; даний висновок підтверджується наявністю прижиттєвих синців на обличчі і шиї, крововиливами в підшкірній клітковині і м`язах шиї, переломом хрящової гортані, а також загальноасфіктичними ознаками швидко настаючої смерті у вигляді ціанозу і одутлості обличчя, розлитих інтенсивних кровоносних синій оболонки очей, під легеневу плевру та епікард (плями Тардьє); точкових крововиливів на обличчі, шиї та передній поверхні грудної клітки, цей висновок підтверджується результатами судово-гістологічного дослідження (лаб. акт №o2165/70.01 02.08.2013); осередковий крововилив у м`яких тканинах шиї, м`язовому шарі язика без вираженої перифокальної клітинної реакції; вогнища гострої емфіземи, набряк, ділянки дистелектазу у легенях; венозне повнокров`я внутрішніх органів, діапедезні геморагії та інтраальвеоляні крововиливи легень; ступінь вираженості трупних явищ під час дослідження свідчать про те, що з моменту смерті до початку дослідження трупа пройшло 10-14 годин, і таким чином смерть ОСОБА_11 могла наступити орієнтовно в період часу ІНФОРМАЦІЯ_10 00 год.- 04 год.; при дослідженні трупа виявлено наступні тілесні ушкодження: садна внутрішнього кута правої верхньої повіки, крововилив кінчика носа, крововилив лівої щічно-вилицьової області, п`ять крововиливів підборіддя, крововилив тіла нижньої щелепи зліва, у центрі якого садна, садна підборіддяної області, слабко виражений крововилив щічної області праворуч, слабко виражений крововилив верхньої третини передньої поверхні шиї, слабо виражений крововилив верхньої третини бічної поверхні шиї справа, крововилив передньої поверхні лівого плечового суглоба, крововилив передньої бічної поверхні грудної клітини зліва з переходом на внутрішню поверхню верхньої третини правого плеча, садна поперекової області, чотири крововиливи правого стегна, крововилив зовнішньої поверхні лівого стегна, крововилив лівого колінного суглоба, крововилив передпліччя, субкон`юнктивальні крововиливи в ліве та праве очні яблука, крововилив лобно-тім`яної області з внутрішньої поверхні, крововиливу бічної поверхні язика праворуч, крововилив кінчика язика, переломи щитовидного та перснеподібного хрящів, крововилив в м`які тканини шиї зліва та справа, крововилив слизової оболонки щік ліворуч і праворуч, садна внутрішнього кута правої верхньої повіки, крововилив кінчика носа, п`ять крововиливів підборіддя, крововилив тіла нижньої щелепи зліва в центрі якого садна, садна підборіддя, слабо виражений синець щічної ділянки праворуч, слабко виражений крововилив верхньої третини передньої поверхні шиї, слабо виражений крововилив верхньої третини бічної поверхні шиї праворуч, субкон`юнктивальні крововиливи в ліве та праве очні яблука, крововилив бічної поверхні язика праворуч, крововилив кінчика язика, переломи щитовидного та перснеподібного хрящів, крововиливу в м`які тканини шиї зліва та справа, крововиливи слизової оболонки щік ліворуч і праворуч - дані тілесні ушкодження були заподіяні при дії тупого (тупих) предмета овальної та довгастої форми, чим могли бути пальці кистей рук; крововилив передньої поверхні лівого плечового суглоба, синець передньої бічної поверхні грудної клітини зліва з переходом на внутрішню поверхню верхньої третини правого плеча, садна поперекової області, чотири крововиливи правого стегна, крововилив зовнішньої поверхні лівого стегна, крововилив лівого колінного суглоба, крововилив лівого передпліччя, крововилив лобно-тім`яної області з внутрішньої поверхні - дані тілесні ушкодження були заподіяні при дії тупого (тупих) предмета, групові та індивідуальні особливості яких у пошкодженнях не відобразилися; враховуючи морфологічні особливості ушкоджень (червоного кольору, розташовані трохи нижче рівня навколишньої шкіри, м`які на дотик; синець синюшного кольору, з нечіткими межами), вони були заподіяні незадовго до смерті, тобто можуть належати до періоду ІНФОРМАЦІЯ_10; крововилив лівої щічно-вилицевої області (жовтяничного кольору, з нечіткими межами) був заподіяний в період 10-15 діб до смерті, тобто може відноситися до періоду 04.07.-09.07.2013; крововиливи та крововиливи шиї, а також переломи перстоподібного та щитовидного хрящів, згідно з п.2.1.3. «у» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень; між отриманими ушкодженнями та смертю потерпілої є прямий причинний зв`язок; крововиливи обличчя, тулуба та кінцівок були не небезпечними в момент заподіяння та при звичайній течії у живих осіб призводять до скороминучих наслідків, тривалістю не більше 6-ти днів, за цим критерієм згідно з п.2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень мають ознаки легких тілесних ушкоджень; під час заподіяння тілесних ушкоджень потерпіла перебувала у горизонтальному положенні, а нападник у вертикальному положенні, чи близько до такого; при дослідженні трупа не виявлені тілесні ушкодження характерні для боротьби та самооборони; беручи до уваги характер та локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених на трупі ОСОБА_11 , можна висловитися, що вона не могла сама собі заподіяти наявні на тілі ушкодження, як і не могла їх заподіяти при падінні з положення стоячи, або близько до такого, на площину та ударі про неї;

- акт судово-медичного дослідження №408 від 24.07.2013, згідно якого проведено дослідження під`язичної кістки, щитовидного та перстневидного хрящів, вилучених від трупа ОСОБА_11 , на підставі якого експерт дійшов висновку про те, що на пластині щитовидного хряща зліва, поблизу серединної лінії, є не повний перелом (пошкодження 1), біля основи лівого верхнього ріжка щитовидного хряща розташований повний перелом (пошкодження 2), а також на дузі перстневидного хряща зліва, які є прямими за морфологією і могли утворитися від розгинання при додатку травмуючої сили в місцях переломів; під`язична кістка травматично не змінена;

- акт судово-медичного дослідження №676/70 від 23.07.2013, відповідно до якого кров трупа ОСОБА_11 відноситься до групи О(1) з ізогемагглютинінами ант-А та анти-В за системою АВO;

- акт судово-медичного дослідження №70/70 від 23.07.2013, згідно якого у тампоні зі вмістом піхви трупа ОСОБА_11 сперматозоїди не виявлено;

- акт судово-медичного дослідження №4472/70 від 23.07.2013, відповідно до якого у крові від трупа ОСОБА_11 етилового спирту не виявлено;

- акт судово-медичного дослідження №2165/70 від 02.08.2013, згідно якого проведено дослідження шматочків органів від трупу ОСОБА_11 , на підставі чого експерт дійшов висновку про те, що осередковий крововилив у м`яких тканинах шиї, м`язовому шарі язика без вираженої перифокальної клітинної реакції; вогнища гострої емфіземи, набряк, ділянки дистелектазу у легенях; венозне повнокров`я внутрішніх органів, діапедезні геморагії та інтраальвеолярні крововиливи у легенях; набряк м`яких оболонок і тканини головного мозку; паренхіматозная дистрофія органів; периваскулярні кардіосклероз, дистрофія, нерівномірна гіпертрофія, склероз судин міокарда; вогнищевий артеріолосклеротичний гломерулосклероз;

- висновок експерта №72Е від 31.07.2015 з фото-таблицею, відповідно до якого вартість аналогів наданого на дослідження мобільного телефону марки «Самсунг Х 210» станом на липень 2013 року становила 130 грн.;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.05.2015, згідно якого в присутності двох понятих та захисника ОСОБА_9 попередньо пояснив, що зможе впізнати жінку, яку задушив за фотознімками; влітку 2013 року він їхав з м. Одеси у бік м. Чорноморськ (Іллічівськ), де на виїзді із м. Одеси на зупинці біля Таїровського кладовища підібрав жінку похилого віку, яка попросила його відвезти її в м. Іллічівськ; у нього виник намір пограбувати її, він вивіз її між населеними пунктами Нова Долина та Великодолинське, де звернув праворуч за с. Нова Долина, де мається табличка «Вино», де задушив та пограбував жінку, після чого тіло поволік в лісосмугу; викрадені речі, грошові кошти, які у неї були при собі, він витратив потім на свої потреби; ОСОБА_9 заявив, що впізнає жінку, зображену на фотознімку №7, яку впізнав за сукупністю зовнішніх ознак, в тому числі по овальному обличчю, кольору волосся, загальним рисам обличчя; на фотознімку №7, згідно додатку до протоколу, зображена ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- протокол проведення слідчого експерименту із застосуванням відео-звукозапису від 14.05.2015, відповідно до якого в присутності захисника, експертів, понятих ОСОБА_9 показав та пояснив, що в середині літа 2013 року він на автомобілі при виїзді з м. Одеси підібрав жінку похилого віку щільної статури, з сивим волоссям, одягнута була в хустці, яка просила її відвезти до м. Чорноморськ (Іллічівськ), і у нього виник умисел на її пограбування; доїхавши до Нової Долини, на відстані 500 метрів від перехрестя доріг, він задушив потерпілу в автомобілі, і труп він витяг із автомобіля, залишив в лісосмузі, поклавши її на живіт обличчям до землі, після чого забрав у неї сумку, в якій перебували цукерки, печиво, мобільний телефон та гроші у розмірі біля 3000 грн.;

- відеозапис слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 за фактом вбивства потерпілої ОСОБА_11 , переглянутого в судовому засіданні суду 1-ої інстанції, відповідно до якого ОСОБА_9 в присутності понятих та захисника розповів, як він на автомобілі підвозив потерпілу ОСОБА_11 з м. Одеси в напрямок м. Чорноморськ, і по дорозі зупинився в посадці і задушив потерпілу, заволодів її мобільним телефоном та грошовими коштами у розмірі до 3000 грн.;

2) за епізодом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України стосовно потерпілої ОСОБА_16 :

- показання потерпілої ОСОБА_41 , про те, що ОСОБА_16 була її донькою, вона проживала в с. Йосипівка Овідіопольського р-ну, працювала на ринку «7 км», кожен день їздила на роботу приблизно о 06 год. ранку на маршрутці, водій маршрутки був її сусідом; 05.02.2015 її доньку знайшли мертвою в районі с. В. Долина, про це їй повідомив її чоловік; у доньки було вкрадено золоті сережки, ланцюжок з кулончиком, сумка замшева, 500-700 грн., мобільний телефон; у доньки ворогів не було, їй невідомо, за що її вбили; їй відомо, що у доньки забрали сережки та ланцюжок з кулоном золоті, також у доньки був телефон, її сумочка коричнева шкіра з замшею, її також забрали, гроші були 500-700 грн.; їй відомо, що її донька не сідала до чужих машин коли їздила на роботу, їздила на маршрутці безкоштовно, тому що водій маршрутки її сусід;

- показання потерпілого ОСОБА_42 , який пояснив, що ОСОБА_16 була його дружиною; 02.02.2015 він поїхав до м. Миколаїв, а 05.02.2015 йому подзвонив слідчий приблизно о 07 год. ранку та повідомив, що знайшли тіло його дружини, сказали, що її задушили; тіло його дружини знайшли між селищами Малою та Великою Долиною в Одеській обл., також йому повідомили, що з ОСОБА_16 зірвали малесенькі сережки колечками, кулон образок, також зникла сумка коричнева, та телефон моделі «Нокіа»; вона кожен день приблизно о 06 год. ранку їздила на маршрутці на роботу, водієм маршрутки був їх сусід; в день події сусід, який був водієм маршрутки казав, що він йшов за автобусом та у дружини горіло в будинку світло, проте на зупинці її не було; його дружина не користувалася таксі, оскільки могла скористатися їх сімейним автомобілем;

- протокол огляду місця події від 05.02.2015 з фото-таблицею, відповідно до якого проведено огляд жіночого трупу, розташованого на асфальтному покритті дороги між а/д м. Одеса-м. Овідіополь та вул. Промишленої в сел. Великодолинське Овідіопольського р-ну Одеської обл.;

- протокол пред`явлення трупа для впізнання від 06.02.2015, згідно якого ОСОБА_36 , оглянувши жіночий труп, заявив, що це труп його дружини, ОСОБА_16 , 1982 р.н.;

- постанову про визнання та долучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 11.02.2015, відповідно до якої носову хустину, лист паперу з контактними даними, жіночу куртку, светр світло-сірого кольору, гольф чорного кольору, дві футболки чорного кольору, бюстгальтер, термобілизну, труси, дві пари шкарпеток визнано речовими доказами у к/п №0000264 від 05.02.2015;

- квитанцію про збереження речових доказів №0000260 від 11.02.2015;

- постанову про визнання та долучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 25.03.2015, згідно якої пару жіночих чобіт, жіночий комбінезон, змив речовини бурого кольору, недопалок цигарки «Ротманс», волосся потерпілої ОСОБА_16 долучено до кримінального провадження в якості речових доказів та здано до кімнати зберігання речових доказів Овідіопольскього РВ ГУМВС України в Одеській обл.;

- квитанцію про збереження речових доказів №0000301 від 25.03.2015;

- висновок експерта №44 від 14.03.2015, відповідно до якого смерть ОСОБА_16 наступила внаслідок здавлення органів шиї, що привело до розвитку асфіксії; даний висновок підтверджується наявністю прижиттєвих ушкоджень - горизонтальні садна передньої поверхні шиї, у верхній та середній третині, крововилив кута нижньої щелепи зліва, крововилив у проекції нижньої щелепи праворуч, крововилив підборіддя, крововилив у м`які тканини з внутрішньої поверхні кута нижньої щелепи зліва, крововилив кута нижньої щелепи зліва, крововилив у проекції нижньої щелепи праворуч, крововилив підборіддя, крововилив у м`які тканини з внутрішньої поверхні кута нижньої щелепи зліва, крововилив у корінь язика, а також загальноасфіктичними ознаками смерті, що швидко настала, у вигляді ціанозу та одутлості обличчя, розлитих багрово-синіх трупних плям, дрібних крововиливів у сполучні оболонки очей, під легеневу плевру та епікард (плями Тардьє); точкових крововиливів на обличчі; осередковий крововилив інфільтруючого характеру в м`яких тканинах потилиць-області праворуч, а також у м`яких тканинах кута нижньої щелепи зліва, осередковий крововилив на рівні м`язового шару в корені язика, без вираженої перифокальної вченої реакції; виражене венозне повнокров`я внутрішніх органів, діапедезні мікрогеморагії в м`яких мозкових оболонках, легенях; вогнища набряку, фокуси гострої емфіземи, нечисленні діапедезні геморагії у легенях; ступінь виразності трупних явищ під час дослідження (ознаки гниття не виражені; труп на дотик теплий; трупне задублення добре і рівномірно виражене у всіх групах досліджуваних м`язів, при ударі по передній поверхні середньої третини лівого плеча утворюється опуклість (ідіомускулярна пухлина) висотою 1.0-1.5 см.: трупні плями багряно-сині, рясні, розташовані на задньо-бічних поверхнях тіла; при дозованому тиску на них із силою 2 кг. на див. кв. зникають та відновлюються через 03 хв.), свідчать про те, що з моменту смерті до початку дослідження трупа пройшло 04-06 год., і таким чином смерть ОСОБА_16 могла наступити орієнтовно в період часу 05.02.2015 о 07-05 год.; при дослідженні трупа виявлено такі тілесні ушкодження: горизонтальна, довгаста ранка передньої поверхні шиї, у верхній та середній третині, синець косо-вертикальний, лобно-вилицьової області зліва, ближче до зовнішнього кута лівої брови, синець кута нижньої щелепи зліва, синець потиличної області голови праворуч, садна спинки носа, синець у проекції нижньої щелепи праворуч, синець підборіддя, три синці правого плеча, нижньої третини, задньої поверхні, синець лівої кисті, внутрішньої поверхні, біля піднесення великого пальця, крововилив у м`які тканини голови з внутрішньої поверхні потиличної області праворуч, крововилив у м`які тканини кута нижньої щелепи зліва з внутрішньої поверхні; горизонтальна, довгаста ранка передньої поверхні шиї, у верхній та середній третині могла утворитися від дії довгастого травмуючого предмета, шириною слідоутворюючої частини в межах 1,5 см - 0, 5 см; крововилив лобно-вилицьової області зліва, ближче до зовнішнього кута лівої брови, крововилив кута нижньої щелепи зліва, садна спинки носа, крововилив у проекції нижньої щелепи праворуч, крововилив підборіддя, три крововиливи правого плеча, нижньої третини, задньої поверхні, крововилив лівої кисті, внутрішньої поверхні, біля піднесення великого пальця, крововилив у м`які тканини кута нижньої щелепи ліворуч із внутрішньої поверхні були заподіяні при впливі тупого (тупих) предмета, невизначеної форми, чим могли бути пальці кистей рук; крововилив потиличної області голови праворуч, крововилив у м`які тканини голови з внутрішньої поверхні потиличної області праворуч були заподіяні при дії тупого предмета, невизначеної форми, групові та індивідуальні особливості яких у пошкодженнях не відобразилися; враховуючи морфологічні особливості пошкоджень (синець синюшного кольору, з нечіткими межами; садна-червоного кольору, розташовані трохи нижче рівня навколишньої шкіри), вони були заподіяні незадовго до смерті, тобто можуть належати до періоду 05.02.2015; горизонтальне садно передньої поверхні ший, у верхній та середній третині, синець кута нижньої щелепи зліва, синець у проекції нижньої щелепи праворуч, синець підборіддя, крововилив у м`які тканини з внутрішньої поверхні кута нижньої щелепи зліва, крововилив у корінь язика згідно з п. 2.1.3. «у» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень; між отриманими ушкодженнями та смертю потерпілої є прямий причинний зв`язок; садна спинки носа, три синці правого плеча, нижньої третини, задньої поверхні, синці лівої кисті, внутрішньої поверхні, біля піднесення великого пальця, були не небезпечними для життя, і при звичайній течії у живих осіб призводять до швидкоминучих наслідків, тривалістю не більше 6-ти днів, за цим критерієм, згідно з п. 2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень мають ознаки легких тілесних ушкоджень; беручи до уваги характер та локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених на трупі ОСОБА_16 , можна висловитися, що вона не могла сама собі заподіяти наявні на тілі ушкодження, як і не могла їх заподіяти при падінні зі становища стоячи або близько до такого, на площину та ударі про неї; на підставі акту судово-імунологічного дослідження кров трупа ОСОБА_16 , 1982 р.н., відноситься до групи О(1) з ізогемагглютинінами анти-А та ан-71; відповідно до акту судово-імунологічного дослідження у 2-х мазках і тампоні зі вмістом піхви, в тампоні зі вмістом ануса, у тампоні зі вмістом порожнини рота ОСОБА_16 сперматозоїди не виявлені;

- акт судово-медичного дослідження №996/44 від 11.02.2015, згідно якого у крові невідомої жінки, упізнаної як ОСОБА_16 , етиловий спирт не виявлено;

- висновок експерта №965 від 21.09.2015 року, відповідно до якого вилучене з автомобіля «Нісан Сані», д.н.з. НОМЕР_1 , з правого сидіння, волосся є волоссям людини, походить з голови, східне зі зразками з голови потерпілої ОСОБА_16 за основними морфологічними ознаками;

- аналітичну довідку інформації, наданої операторами мобільного зв`язку перебування абонентського номеру НОМЕР_3 , яким користувався ОСОБА_9 , згідно якої знаходження ОСОБА_9 в районі місцевості смт. Великодолинське підтверджується аналізом з`єднань абонентського номера НОМЕР_3 , яким користувався ОСОБА_9 , а саме: в період часу з 05:03 по 06:47 год. абонент знаходиться в зоні дії базових станцій, розташованих в с. Великодолинське;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.05.2015, згідно якого ОСОБА_9 в присутності двох понятих та захисника за фотознімками впізнав дівчину, зображену на фотознімку №3 (згідно додатку зображено ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ), яка в с. Йосипівка Овідіопольського р-ну сіла до його автомобіля, і просила підвезти до ринку 7-й км, він погодився, проте у нього виник умисел на її пограбування; коли вони проїхали Нову Долину в районі Гребного каналу він вбив дівчину, задушивши, потім труп відвіз за межі смт. Великодолинське в районі, де є табличка «Вино», тіло викинув на проїжджу частину, тому що дівчина була важкою та він не зміг її дотягнути до лісосмуги;

- протокол проведення слідчого експерименту із застосуванням відео-звукозапису від 14.05.2015, відповідно до якого ОСОБА_9 в присутності двох понятих, захисника та експертів розповів, що в середині лютого 2015 року в селі Йосипівка до нього в автомобіль сіла дівчина, просила підвезти її до ринку 7-й км., він погодився; потім вони приїхали до Гребного каналу, не доїжджаючи до с. Прилиманське, двері в автомобілі були заблоковані, але дівчина їх відчинила та намагалася вийти з автомобіля, він її схопив за руку та вимагав, щоб вона віддала золото та гроші; дівчина намагалась бігти назад від автомобіля, він їй поставив підніжку, штовхнув, вона впала спиною на асфальт, він її тримав, а правою рукою душив її, поки вона не зупинила опиратися, після чого поклав дівчину в машину на заднє сидіння, зняв з неї золоті прикраси та взяв гроші, телефон; труп дівчини відвіз та залишив на проїзній часті дороги, недалеко від таблички «Вино», в районі смт. Великодолинське, та поїхав до м. Чорноморськ (Іллічівськ);

- відеозапис слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 за фактом вбивства потерпілої ОСОБА_16 , переглянутого в судовому засіданні суду 1-ої інстанції, відповідно до якого ОСОБА_9 в присутності понятих, захисника та експертів розповів, як він на автомобілі підвозив до «7-го км» потерпілу ОСОБА_16 , проте в районі с. Прилиманське він її задушив, пограбував, потім на автомобілі відвіз тіло дівчини в передмістя смт. Великодолинське, де на дорозі залишив її труп;

3) за епізодом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України стосовно потерпілої ОСОБА_19 :

- показання потерпілої ОСОБА_38 , яка пояснила, що ОСОБА_19 була її донькою, ІНФОРМАЦІЯ_11 їй стало відомо, що її доньку вбили, також повідомили, що її задушили, забрали у неї сумку, золотий ланцюжок, телефон «Нокіа», дві платіжні картки; в Малинвському РВ їй показали фото, вона на ньому впізнала свою доньку; перед цим вона спілкувалась з донькою, яка сказала, що поїхала до м. Одеси в гості, що приїде в неділю 15.02.2015; у доньки був шрам на правому боці після оперування апендициту; вона була одягнута у чорну куртку, високі чоботи, туніку;

- протокол огляду місця події від ІНФОРМАЦІЯ_11, відповідно до якого об`єктом огляду є труп жіночої статі, розташований біля буд. 36 по вул. Головківській; під час огляду виявлено та вилучено наступні предмети: светр в чорну смугу, куртку чорну, колготи чорні, труси, шкарпетки, бюстгальтер, які упаковані в експертний пакет №3256964; чоботи упаковані в експертний пакет №3256965; мобільний телефон «Нокіа» чорного кольору, виявлений в правій кишені куртки, упаковано в експертний пакет №2269666;

- протокол огляду місця події (додатковий) від ІНФОРМАЦІЯ_11 з фото-таблицею, згідно якого було виявлено та вилучено фрагмент нігтя синього кольору, змив речовини бурого кольору, пачку цигарок, запальничку золотистого кольору;

- протокол пред`явлення трупа для впізнання від ІНФОРМАЦІЯ_11, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_38 , оглянувши труп дівчини, впізнала в ній її прийомну доньку ОСОБА_19 ;

- протокол огляду документів від 20.02.2015 з фото-таблицею, із аналізу якого видно ймовірний маршрут пересування ОСОБА_9 на автомобілі темного кольору по вулицях м. Одеси;

- відеозаписи з камер зовнішнього спостереження, розташованого на будівлях за місцезнаходження ФIРМИ «МІАЛ» ТОВ, переглянутих в судовому засіданні суду 1-ої інстанції, на яких зафіксовано ймовірний маршрут пересування ОСОБА_9 на автомобілі темного кольору по вулицях м. Одеси;

- постанову про долучення до кримінального провадження речових доказів та передачу їх на зберігання від 20.02.2014, відповідно до якої до матеріалів к/п №0000928 долучено в якості речових доказів карту пам`яті об`ємом 4 ГБ, яка містить 24 відео-файли та папку з відео-плеєром;

- висновок експертів за результатами проведення комплексної фототехнічної та авто-технічної експертизи №5836/15-35/5837/15-52 від 29.05.2015, згідно якого категорично встановити марку та модель автомобілів, зображених на представлених для дослідження відеозаписах у вказаних слідством моментах часу неможливо з причин, вказаних в дослідницькій частині; комплекс ознак, виявлених на найбільш якісних відеозаписах, характерний для обмеженого кола моделей легкових автомобілів з 4-х дверним кузовом типу «ліфтбек», таких як, наприклад, Nissan Sunny ІІІ (N14), 1990-1995 р.;

- висновок експертів за результатами проведення додаткової комплексної фототехнічної та авто технічної експертизи №10177/15-35/10178/15-52 від 19.06.2015 з фото-таблицею, відповідно до якого на відеозаписах, які досліджувалися у висновку експертів №5836/1535/5837/15-52, та на додатково наданих фотокартках зафіксований, ймовірно, один і той же автомобіль Nissan Sunny ІІІ (N14), 1990-1995 р., д.н.з. НОМЕР_1 , проте категорично стверджувати це неможливо через низьку якість зображень автомобілів у відеозаписах;

- протокол огляду предметів від 07.07.2015, згідно якого об`єктом огляду є речі ОСОБА_19 , а саме: куртка, светр, білизна, колготи, шкарпетки (2 пари), виявлені при огляді місця події ІНФОРМАЦІЯ_11 за адресою: м. Одеса, вул. Головківська 36, упаковані в експертний пакет №3256964;

- постанову про долучення до кримінального провадження речових доказів та передачу їх на зберігання від 07.07.2015, відповідно до якої куртка, светр, білизна, колготи, шкарпетки (2 пари) визнано речовими доказами у к/п за №0001941;

- квитанція №002363 про прийняття на відповідальне зберігання речових доказів в к/п №0001941;

- протокол огляду предметів від 09.04.2015, згідно якого предметом огляду є чоботи ОСОБА_19 , виявлені при огляді місця події ІНФОРМАЦІЯ_11 за адресою: м. Одеса, вул. Головківська 36, упаковані в експертний пакет №3256965;

- постанову про долучення до кримінального провадження речових доказів та передачу їх на зберігання від 09.04.2015, відповідно до якої чоботи ОСОБА_19 , виявлені при огляді місця події ІНФОРМАЦІЯ_11, визнано речовими доказами у к/п №0000928;

- квитанцію №002307 про прийняття на відповідальне зберігання речових доказів в к/п №0000928;

- висновок експерта №107-570/15 від 13.03.2015, акт судово-медичного дослідження №570 від 13.03.2015, згідно яких при дослідженні трупа ОСОБА_19 виявлені наступні ушкодження: закрита травма шиї, три крововиливи та три садна на передній і бічних поверхнях шиї, крововилив у м`які тканини нижньої поверхні кореня язика, крововилив у м`які тканини в області верхівки лівого великого ріжка під`язикової кістки; зазначені ушкодження, з урахуванням даних медико-криміналістичного дослідження, могли утворитися від дії тупого предмета (предметів), індивідуальні ознаки поверхні якого (яких) у пошкодженнях не відобразилися; однак, беручи до уваги локалізацію ушкоджень на шиї, а також їх морфологічні особливості (два крововиливи неправильних овальних форм, розмірами 1?0,6 см, 2,8?2,5 см, один крововилив невірної прямокутної форми, розмірами 2, 5?0,9 см; садна лінійних форм, довжиною 1,2 см, 1,3 см і 2 см), не виключено, що вони могли утворитися від дії країв нігтьових пластин і пальців рук; всі вищевказані пошкодження, з урахуванням їх морфологічних властивостей (синці - блідо-фіолетового кольору, слабо виражені, садна - з блідо-червоними, м`якими на дотик поверхнями, розташованими трохи нижче рівня навколишньої шкіри), а також даних судово-гістологічного дослідження (пошкодження без вираженої клітинної реакції), заподіяні прижиттєво за відносно короткий проміжок часу, який обчислюється хвилинами, до моменту настання смерті; подібність морфологічних ознак тілесних ушкоджень, однаковий ступінь виразності реактивних змін у пошкодженнях (без вираженої клітинної реакції), а також те, що вони заподіяні за відносно короткий проміжок часу, що обчислюється хвилинами до моменту настання смерті, не дозволяє встановити послідовність їх нанесення; смерть ОСОБА_19 настала від механічної асфіксії, в результаті задушення руками, на що вказує наявність видових ознак: синців і садна на передній і бічних поверхнях шиї, ріжка під`язикової кістки, а також ознаки швидкої смерті: наявність множинних точкових крововиливів у слизовій оболонці повік і під кон`юнктивальною оболонкою обох очей, ціаноз обличчя, розлитої характеру трупних плям, наявність дрібновогнищевих крововиливів під плеврою легень, фокуси емфіземи легень, наявність діапедезних і дрібновогнищевих геморагій у легенях, серці та великих судинах; вираженість трупних явищ, виявлених при дослідженні трупа ІНФОРМАЦІЯ_11 приблизно о 09 год. (труп незначно теплий на дотик по всіх поверхнях грудей, добре розвинене трупне задублення в жувальних і шийних м`язах і слабо розвинене в м`язах верхніх і нижніх кінцівок, розлитий характер трупних плям, гарна виразність, розташування їх на задньобокових поверхнях тіла, зникнення та відновлення їх первісного забарвлення через 45 секунд при дозованому натисканні на них із силою 2 кг/см протягом 3 секунд, відсутність ознак гнильних змін трупа), дозволяє дійти висновку, що смерть ОСОБА_19 могла настати 6-8 год. тому від моменту дослідження трупа, тобто ІНФОРМАЦІЯ_11 у проміжку часу приблизно з 01-03 год.; ушкодження, зазначені у п. 1 (а) цього висновку, призвели до розвитку небезпечного для життя стану - механічної асфіксії, та згідно з п. 2.1.1 (а) та п. 2.1.3 (0, y) Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень; вищезазначені ушкодження перебувають у межах досяжності як власної, і сторонньої руки, але не є характерними для самоспричинення; дівоча пліва у ОСОБА_19 порушена давно, визначити давність її порушення на теперішній час неможливо, свіжих пошкоджень в області зовнішніх статевих органів та заднього проходу не виявлено; ушкоджень, притаманних насильницькому статевому акту при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_19 не виявлено;

- акт судово-медичного дослідження №1092/570 від 18.02.2015, відповідно до якого в крові від трупа ОСОБА_19 етиловий спирт не виявлено;

- акт судово-медичного дослідження №186/570 від 17.02.2015, згідно якого кров трупа ОСОБА_19 відноситься до групи О (І) з ізогнмагглютининами анти А і анти В по системі АВО;

- акт судово-медичного дослідження №23/570 від 20.02.2015 р., відповідно до якого у двох мазках та тампоні з вмістом ротової порожнини ОСОБА_19 сперматозоїди не виявлені; у двох мазках і тампоні зі вмістом піхви виявлені поодинокі головки сперматозоїдів, що підтверджується цитологічним дослідженням;

- акт судово-медичного дослідження №556/570 від 25.02.2015, згідно якого при проведенні дослідження шматочків органів від трупа ОСОБА_19 експерт дійшов наступного висновку: крововилив інфільтруючого характеру в м`яких тканинах лівого великого ріжка під`язикової кістки; осередкові крововиливи в м`яких тканинах в області кореня язика, без вираженої клітинної реакції; виражене венозне повнокров`я внутрішніх органів; вогнища набряку, діапедезні та дрібновогнищеві геморагії, фокуси емфіземи в легенях; дрібноосередковафрагментація, дистрофія міокарда; паренхіматозна дистрофія печінки та нирок; набряк головного мозку;

- акт судово-медичного дослідження №128 від 19.02.2015, відповідно до якого при дослідженні клаптя шкіри шиї, вилученого від трупа ОСОБА_44 , виявлено п`ять пошкоджень, що є за морфологічними ознаками саднами, які могли бути утворені в результаті пошкодження епідермісу тупим предметом; цілісність під`язикової кістки, щитовидного та персневидного хрящів не порушена;

- висновок експерта №599 від 30.06.2015, згідно якого із загальної кількості представленого на дослідження волосся, об`єкти №8-20, вилучені з автомобіля Nissan Sunny ІІІ (N14), д.н.з. НОМЕР_1 , є волоссям людини, походять з голови, подібне до волосся зразків з голови потерпілої ОСОБА_19 за основними морфологічними ознаками; дані серологічного дослідження, виявлення антигену Н, у волоссі з автомобіля «Ніссан Сані» та у волоссі - зразках з голови потерпілої ОСОБА_19 так само не виключає походження волосся від потерпілої ОСОБА_19 ;

- висновок експерта №413 від 09.06.2015, відповідно до якого при проведенні дослідження одежі, яка належала ОСОБА_19 , виявлені 8 мікрооб`єктів, що є текстильними волокнами, морфологічні ознаки яких вказані в дослідницькій частині; на наданому на експертизу светрі виявлені 4 мікрооб`єкти, що є текстильними волокнами, морфологічні ознаки яких вказані в дослідницькій або тварини, білого кольору; на наданих на експертизу трусах виявлені 5 мікрооб`єктів, що є текстильними волокнами, морфологічні ознаки яких вказані в дослідницькій частині; на наданих на експертизу колготках виявлені 16 мікрооб`єктів, що є текстильними волокнами, морфологічні ознаки яких вказані в дослідницькій частині; на одній шкарпетці виявлені 4 мікрооб`єкти, що є текстильними волокнами, морфологічні ознаки яких вказані в дослідницькій частині; також на шкарпетці виявлені 2 мікрооб`єкти, що мають ознаки волосся людини або тварини, рижо-коричневого кольору - 1 шт., і шоколадного кольору - 1 шт.; на другій шкарпетці виявлені 3 мікрооб`єкти, що є текстильними волокнами, морфологічні ознаки яких вказані в дослідницькій частині; також на шкарпетці виявлені 3 мікрооб`єкти, що мають ознаки волосся людини або тварини, коричневато-оранжевого кольору - 2 шт. і сірого кольору - 1 шт.; на третій шкарпетці виявлені 4 мікрооб`єкти, що с текстильними волокнами, морфологічні ознаки яких вказані в дослідницькій частині; також на шкарпетці виявлені 2 мікрооб`єкти, що мають ознаки волосся людини або тварини, жовтувато-коричневого кольору; на четвертій шкарпетці виявлені 14 мікрооб`єктів, що є текстильними волокнами, морфологічні ознаки яких вказані в дослідницькій частині; Також на шкарпетці виявлений мікрооб`єкт, що має ознаки волосся людини або тварин світло-коричневого кольору;

- висновок експерта №679 від 03.07.2015, згідно якого об`єкт №5 з шкарпетки потерпілої ОСОБА_19 є волоссям чоловіка, походить з голови, подібний до волосся ОСОБА_9 (об`єкт №6-20) за основними морфологічними ознаками; дані серологічного дослідження, тобто виявлення антигену А як об`єкта №5, і у зразках волосся ОСОБА_9 не виключають походження волосся від ОСОБА_9 ;

- висновок експерта №127 від 20.05.2015, відповідно до якого на мобільному телефоні «Nokia» відобразилися два сліди пальців рук, розмірами 21х14 мм та 30х12 мм, що були перекопійовані на два відрізка липкої стрічки розмірами 32х24 мм та 35х33 мм; слід пальця руки розміром 21х14 на відрізку липкої стрічки розміром 32х24 мм придатний для ідентифікації за ним особи; слід пальця руки розміром 30х12 мм на відрізку липкої стрічки розміром 35х33 мм не придатний для ідентифікації за ним особи;

- висновок експерта №178 від 13.06.2015 з фото-таблицею, згідно якого слід пальця руки розміром 21х14 мм на відрізку липкої стрічки розміром 32х24 мм залишений вказівним пальцем правої руки гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чия дактилокарта представлена на дослідження;

- постанову про долучення до кримінального провадження речових доказів та передачу їх на зберігання від 25.05.2015, відповідно до якої мобільний телефон моделі «Nokia», корпус чорного кольору, імей 1: НОМЕР_4 , імей 2: НОМЕР_5 з наявними сім-картами оператора «Лайф» НОМЕР_6 та оператора «МТС» НОМЕР_7 визнати речовими доказами у к/п №00001941;

- квитанцію №002365 про отримання на зберігання речових доказів в к/п №00001941;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.05.2015, згідно якого ОСОБА_9 за участю захисника, в присутності понятих впізнав дівчину на фотознімку №1, на якому зображена ОСОБА_19 , як ту, яку ІНФОРМАЦІЯ_11 задушив та залишив тіло на дорозі в м. Одесі;

- протокол проведення слідчого експерименту від 20.05.2015, відповідно до якого ОСОБА_9 в присутності захисника, понятих та експерта розповів про те, що ІНФОРМАЦІЯ_11 він «таксував» на своєму автомобілі «Nissan Sunny», темно-синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , по м. Одеса; приблизно о 02 год. ночі він проїхав пров. Утьосова, побачив дівчину, яка стояла на обочині, вона надавала інтимні послуги для чоловіків за 400 грн., вони домовилися, вона сіла в його автомобіль, поїхали далі, зупинилися на відстані 15 метрів від кута буд. №139-а по вул. Балківській за мойкою, не доїжджаючи до автовокзалу, зайнялися інтимними стосунками на задньому сидінні; він побачив у неї золотий ланцюжок на шиї, вирішив його забрати, дівчина чинила опір та він почав її душити, не відпускав, допоки вона не перестала дихати; він зняв з її шиї золотий ланцюжок, два срібних кільця з пальців рук, забрав 400 грн., які раніше давав їй, пересів за кермо, проїхав декілька вулиць, а саме з вул. Балківська він повернув на вул. Бабеля, потім на вул. Головківська, і десь біля воріт автоцентру зупинився, де темна ділянка дороги, відкрив двері машини, витягнув дівчину та залишив її там;

4) за епізодом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України стосовно потерпілої ОСОБА_22 :

- протокол огляду місця події від ІНФОРМАЦІЯ_12 із фото-таблицею, відповідно до якого об`єктом огляду є труп невстановленої жінки, розташованої на березі озера між с. Сухий Лиман и СОГ «Лебідь»;

- протокол пред`явлення трупу для впізнання від 24.04.2015, згідно якого потерпілий ОСОБА_45 впізнав в трупі жінки ОСОБА_22 , 1998 р.н.;

- протокол огляду речових доказів від 10.09.2015 із фото-таблицею, відповідно до якого під час огляду виявлено: Полімерний пакет експертної служби Л63251744, на якому наявний рукописний текст: «24.05.2015 г. Овидиополь, ул. Т. Шевченка, 422 Овидиопольского бюро СМЭ огляд н/женщины труп. При відкриті упаковки з неї було вилучено: 1) чорну куртку, жіночу, із синтетичного матеріалу з деталями шкірозамінника, куртка застібається металевим замком типу «блискавка», куртка частково забруднена з наявними нашаруваннями бруду (грунта); 2) сукню, комбіновану із синтетичного матеріалу, комбіновану білого та чорного кольорів, зліва в боковий шов вшитий замок типу «блискавка», на сукні наявні металеві, декоративні прикраси у вигляді сердечок, у вирізу голови - бант, сукня ношена, частково забруднена з наявними нашаруваннями бруду (грунта), явних слідів механічного пошкодження на поверхні куртки не виявлено; колготи жіночі, еластичні, світло-коричневого кольору, довжиною 77 см, колготи ношені, частково забруднені з наявними нашаруваннями бруду (грунта).; Полімерний пакет експертної служби No0812744, при відкриті упаковки з неї було вилучено: хустинку жіночу, із синтетичної тканин червоного кольору з паралельними нитками жовтого кольору, розмірами 130?130, з візерунками геометричних фігур чорного, білого, жовтих кольорів; Полімерний пакет експертної служби №3251745, при відкритті упаковки з неї було вилучено: труси жіночі, із синтетичного матеріалу, на резинці з чорним бантиком з переду, труси білого кольору із окантовкою чорного кольору, ношені, явних слідів механічного пошкодження на поверхні не виявлено; бюстгальтер чорного кольору із синтетичного матеріалу, бюстгальтер ношений, явних слідів механічного пошкодження на поверхні не виявлено. Полімерний пакет експертної служби Л90812745, при відкритті упаковки з неї було вилучено: пару матерчатих жіночих туфель чорного кольору на платформі висотою 17 см, довжиною 17 см, шириною 7 см, туфлі ззаду на замку типу «блискавка», туфлі забруднені з наявними нашаруваннями бруду (грунта), явних слідів механічного пошкодження на поверхні туфель не виявлено;

- постанову про визнання та долучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 07.05.2015, згідно якої до к/п №0000900 в якості речових доказів залучено пару туфель чорного кольору, упакованих в спеціальний полімерний пакет №0812745 та волосся з голови потерпілої, упаковане в п`ять окремих паперових конвертів;

- висновок експерта №139 від 25.05.2015, відповідно до якого смерть ОСОБА_22 наступила в результаті здавлення органів шиї, що призвело до розвитку асфіксії, даний висновок підтверджується наявністю прижиттєвих ушкоджень - горизонтальне садно (странгуляційна борозна) передньої поверхні шиї, в середній третині; крововилив у м`які тканини шиї з внутрішньої поверхні в проекції садна, корінь язика та стравохід; садна підборіддя; крововилив підборіддя; крововилив щічно-виличної області зліва; крововилив у слизову оболонку нижньої губи, а також загальноасфіктичними ознаками смерті, що швидко настала, у вигляді ціанозу та одутлості обличчя, розлитих багряно-синіх трупних плям, дрібних крововиливів у сполучні оболонки очей, під легеневу плевру та епікард (плями Тардьє); точкових крововиливів на обличчі; вогнищеві пухкі крововиливи в м`яких тканинах шиї; пухкі дрібноосередкові крововиливи переважно на рівні підслизового шару стравоходу; периваскулярні геморагії в надісланому фрагменті язика, без вираженої перифокальної клітинної реакції; виражене венозне повнокров`я органів, еритростази, агрегація еритроцитів у просвіті питомих судин; фокуси гострої емфіземи, нерівномірно виражений набряк, дрібні частки дистелектазу, поодинокі діапедезні геморагії у легенях; набряк тканини головного мозку та м`яких мозкових оболонок, нечисленні периваскулярні мікрогегоррагії в м`яких мозкових оболонках; ступінь виразності трупних явищ під час дослідження (ознаки гниття не виражені; труп на дотик теплий; трупне задублення добре і рівномірно виражене у всіх групах досліджуваних м`язів; при ударі по передній поверхні середньої третини лівого плеча вишуканість (ідіомускулярна пухлина) не утворюється; сині, рясні, розлиті, розташовані на задніх бокових поверхнях тіла, нижніх кінцівках, при дозованому тиску на них бліднуть та відновлюються через 06 хв.), свідчать про те, що з моменту смерті до початку дослідження трупа пройшло 12-14 год., і таким чином смерть ОСОБА_22 могла наступити орієнтовно в період часу ІНФОРМАЦІЯ_12 о 05-03 год.; при дослідженні трупа виявлено такі тілесні ушкодження: горизонтальне садно (странгуляційна борозна) передньої поверхні шиї, в середній третині; крововилив у м`які тканини шиї з внутрішньої поверхні в проекції садна, корінь язика та стравохід, садна підборіддя; синець підборіддя; синець щічно-виличної області зліва; крововилив у слизову оболонку нижньої губи; садна зовнішньої кісточки зліва; крововилив зовнішньої човни праворуч; крововилив правого стегна передньої поверхні, нижньої третини; крововилив лівого стегна, внутрішньої поверхні, на межі середньої та нижньої третини; крововилив лівого плеча, передньої поверхні, середньої третини; садна основної фаланги 5-го пальця правої кисті, зовнішньої поверхні; кільцеподібний крововилив задньо-прохідного отвору; горизонтальне садно (странгуляційна борозна) передньої поверхні шиї, у середній третині, крововилив у м`які тканини шиї з внутрішньої поверхні в проекції садна утворені під дією твердого, вузького, довгастого предмета, що наближається до рівного, можливо пальцем руки; крововилив підборіддя, синець щічно-виличної області зліва, крововилив у слизову оболонку нижньої губи, садна зовнішньої кісточки зліва, крововилив зовнішньої кісточки праворуч, крововилив правого стегна передньої поверхні, нижньої третини, крововилив лівого стегна, внутрішньої поверхні, на межі середньої та нижньої третини, крововилив лівого плеча, передньої поверхні, середньої третини, садна основної фаланги 5-го пальця правої кисті, зовнішньої поверхні, були заподіяні при дії тупого (тупих) предмета, невизначеної форми, ним могли бути пальці кистей рук; кільцеподібний синець задньо-прохідного отвору заподіяний внаслідок впливу тупого предмета, чим міг бути ерегований статевий член при зволоженій стінці заднього проходу; враховуючи морфологічні особливості ушкоджень (синець-червоно-багряного кольору, з нечіткими межами, садно - червоного кольору, розташоване трохи нижче рівня навколишньої шкіри, м`який на дотик), вони були заподіяні незадовго до смерті, тобто можуть належати до періоду ІНФОРМАЦІЯ_12; горизонтальне садно (странгуляційна борозна) передньої поверхні шиї, в середній третині, крововилив у м`які тканини шиї з внутрішньої поверхні в проекції садна, корінь язика та стравохід, садна підборіддя, крововилив підборідній області, синець щічно-виличної області зліва, крововилив у слизову оболонку нижньої губи, згідно з п.2.1.3. "у" Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень; між отриманими ушкодженнями та смертю потерпілої є прямий причинний зв`язок; садна зовнішньої кісточки зліва, крововилив зовнішньої кісточки праворуч, крововилив правого стегна передньої поверхні, нижньої третини, крововилив лівого стегна, внутрішньої поверхні, на межі середньої та нижньої третини, крововилив лівого плеча, передньої поверхні, середньої третини, садна основної фаланги 5-го пальця правої кисті, зовнішньої поверхні, були не небезпечними для життя, і при звичайній течії у живих осіб призводять до швидкоминучих наслідків, тривалістю не більше 6-ти днів, за цим критерієм, згідно з п.2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень мають ознаки легких тілесних ушкоджень; беручи до уваги характер та локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених на трупі ОСОБА_22 , можна висловитися, що вона не могла сама собі заподіяти наявні на тілі ушкодження, як і не могла заподіяти їх при падінні зі становища стоячи, або близько до такого, на площину та ударі про неї; відповідно до акту судово-токсикологічного дослідження у крові невідомої жінки, упізнаної як ОСОБА_22 етиловий спирт не виявлений; відповідно до акту судово-імунологічного дослідження кров трупа ОСОБА_22 , 1998 р.н., належить до групи А(II) з изогемагглютининами анти-В за системою BO; відповідно до акту судово-імунологічного дослідження у тампонах із вмістом ротової порожнини, анального отвору, піхви, у мазках із вмістом піхви ОСОБА_22 сперматозоїди не виявлені; відповідно до лабораторного дослідження на СНІД вірусологічної лабораторії «Одеського обласного лабораторного центру Держсанепідслужби України», м. Одеси антитіла ВІЛ не виявлено; згідно акту судово-токсикологічного дослідження печінки з жовчним міхуром трупа ОСОБА_22 у печінці не виявлено похідних барбітурової кислоти (у тому числі барбаміл та етамінал), мепробамат, ноксирон, кофеїн, амідопірин, азалептин, фін-лепсин, димедрол, анаприлін, амітриплітин, ношпа, трамадол, промедол, ефедрин, єфедрон; у жовчному міхурі з печінкою не виявлено опійні алкалоїди (морфін і кодеїн);

- висновок експерта №580 від 26.06.2015, відповідно до якого із загальної кількості наданого на дослідження волосся: об`єкти №1-7, вилучені із автомобіля «Ніссан Сані», д.н.з. НОМЕР_1 , з сидільної частини правого сидіння, є волосся людини, походять з голови; об`єкти №8-20, вилучені з автомашини «Ніссан Сані», д.н.з. НОМЕР_8 із сидільної частини правого сидіння та спинкою в глибині, є волоссям людини, що походить з голови; об`єкти №21-40, вилучені з автомашини «Ніссан Сані», д.н.з. НОМЕР_8 , вилучені в основі спинки заднього сидіння зліва, є волоссям людини, що походять з голови; об`єкти №41-50, вилучені з автомашини «Ніссан Сані», д.н.з. НОМЕР_9 , вилучені у основи спинки заднього сидіння праворуч, є волоссям людини, походять з голови, подібні до волосся зразків з голови потерпілої ОСОБА_22 (об`єкти №76-100) за основними морфологічними ознаками; дані серологічного дослідження, виявлення антигену А у волоссі з автомашини «Ніссан Сані», д.н.з. НОМЕР_1 , в об`єкті №41 та у волоссі-зразку з голови ОСОБА_22 також не виключає походження волосся від потерпілої ОСОБА_22 ;

- висновок експерта №591 від 19.06.2015, згідно якого на парі жіночих туфель, вилучених при огляді місця події, виявлені потові виділення без суміші крові, при визначенні групової належності виявлено антиген А, властивий групі А із ізогеманнлютинином анті В, що не виключає походження поту від потерпілої ОСОБА_22 ; не виключається походження поту і від ОСОБА_9 ;

- висновок №4145/14 від 24.09.2015, відповідно до якого нашарування, вилучені 12.05.2015 при проведені огляду автомобіля марки «Ніссан Сані», д.н.з. НОМЕР_1 , уявляють собою суміш різновидів часток, одна зі складових суміші в більшій своєї частині складається з ґрунтового зразку та друга складова - у вигляді окремих уламків мінеральних порід; одна зі складових суміші нашарувань, вилучених 12.05.2015 з автомобіля марки «Ніссан Сані», д.н.з. НОМЕР_1 , представлена у вигляді ґрунтового зразку, який не має общеродової (общегрупової) приналежності зі зразком ґрунту, вилученим на автодорозі, яка прямує в бік вул. Промислової в смт. Великодолинське Овідіопольського р-ну Одеської обл., на місці виявлення трупа ОСОБА_16 ; зі зразком ґрунту, вилученого на землях Прилиманської сільської ради та зі зразком ґрунту, вилученого на берегу водоймища в с. Сухий Лиман Овідіопольського р-ну Одеської обл.; друга складова суміші нашарувань, вилучених з автомобіля марки «Ніссан Сані», д.н.з. НОМЕР_1 , представлена у вигляді окремих уламків мінеральних порід, які співпадають за чотирма групами мінералів з мінеральної складової ґрунтового зразку, вилученого на берегу водоймища в с. Сухий Лиман Овідіопольського р-ну Одеської обл.; встановити, чи має дана співпадаюча складова суміші нашарувань, вилученої з а/м «Ніссан Сані» спільну родову (групову) належність зі зразком, вилученим на берегу водоймища в с. Сухий Лиман, не виявилось можливим;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.05.2015, згідно якого ОСОБА_9 в присутності захисника та понятих впізнав дівчину на фотознімку №4, на якому зображена ОСОБА_22 , як особу, яку в квітні 2015 року, керуючи автомобілем, він підібрав між 9 та 10 станціями Фонтанської дороги в м. Одеса, вони катались по місту, займалися коханням за обоюдною згодою; згодом у нього виник намір її пограбувати, він її вивіз в район Таїровського кладовища, де задушив та пограбував, потім тіло дівчини відвіз до водоймища Сухий Лиман , де викинув із автомобіля, а її мобільні телефони та взуття кинув у воду, її сумку викинув по дорозі;

- протокол проведення слідчого експерименту із застосуванням відео-звукозапису від 14.05.2015, відповідно до якого ОСОБА_9 в присутності захисника, понятих та експертів показав та пояснив, як він в квітні 2015 року, керуючи автомобілем, підібрав дівчину між 9 та 10 станціями Фонтанської дороги в м. Одеса, вони каталися по місту, займалися коханням за обоюдною згодою; в подальшому у нього виник намір її пограбувати, він її вивіз в район Таїровського кладовища, де сказав їй, щоб вона віддала золоті прикраси, дівчина подумала, що це жарт, проте після того як він їй сказав, що це не жарт, то почала чинити йому опір, розмахувала руками, дряпалася, тоді він схопив її та почав душити; після вона ще кричала, він душив обома руками та притиснув її тілом до сидіння автомобіля, вона затихла, більше не дихала; він із її жіночої сумки витягнув гроші, поклав собі до кишені, зняв з неї золоті та срібні прикраси, кільце, браслет, сережки; дівчина коли чинила йому опір, подряпала його, у нього була кров; потім він завів автомобіль та відвіз тіло дівчини до водоймища Сухий Лиман , де викинув його із автомобіля, а її мобільні телефони та взуття кинув у воду, її сумку викинув по дорозі;

5) за епізодом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 3 ст. 15 п.п. 2, 6, 9, 10, 13 ч. 2 ст. 115 КК України стосовно потерпілої ОСОБА_24 :

- показання законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_47 , про те, що в травні 2015 року її донька спала в кімнаті, де знаходився комп`ютер, а вона спала в іншій кімнаті; вночі вона почула крик чоловіка, забігла до кімнати, де спала дитина, відразу схопила дитину, в кімнаті побачила незнайомого чоловіка, дитина лежала роздягнута, в районі статевих органів була кров, на шиї сліди як від удушення, вони повезли доньку до лікарні, лікар сказав, що у неї розриви, що дитину зґвалтували, донька дітей не зможе мати, дитина була без тями, знаходилася в реанімації; коли донька стала приходити до тями була знервована, плакала, вона потім лікувалася у психіатра, в лікарні знаходилася десь місяць; обвинувачений з доньки зняв золоті сережки, потім поліція їй показувала велику кількість прикрас, серед них вона впізнала сережки доньки; у психіатра донька лікувалася десь шість років, донька все забула, але жителі села їй нагадали про зґвалтування, донька спитала її про це, та вона розповіла їй правду, що в дитинстві її зґвалтували; донька сприйняла це дуже важко, переживала; в будинку була вона та донька, чоловік був у гаражі, вони не зачиняють будинок, якщо чоловік виїжджає на декілька хвилин; її чоловік їй розповідав, що той чоловік, який був в будинку почав його душити; кімната, в якій заснула дитина призначена для гостей, її чоловік не знав, що там заснула дитина, він зайшов до кімнати, щоб постелити постіль для свого брата, і в цей момент побачив там незнайомця;

- показання свідка ОСОБА_25 , який зазначив, що в 2015 році приблизно о 10 год. вечора він разом зі своїм братом на автомобілі виїхали з будинку до магазину, ворота залишили відчиненими; потім він почув крик свого брата про допомогу, забіг до будинку та побачив два силуети, один силует брата, інший силует чоловіка великого росту більш 180 см, вони боролися, він їх розборонив, потім той чоловік побіг на вулицю; він в цей момент побачив свою племінницю безпритомну, в крові, її повезли до лікарні, вона більше тижня була у комі; його брат побачив, що якийсь чоловік лежить на дитині, на запитання, що той робить, чоловік вскочив та кинувся на брата бійкою; чоловіка, якого він бачить по камері, це той чоловік який був в будинку; цей чоловік проковтнув сережки його племінниці під час затримання, потім їх в лікарні у нього дістали; дружина брата, яка спала в сусідній кімнаті, забігла в кімнату, взяла дитину та винесла з будинку; дитина була роздягнута, в одній майці, на ній не було навіть трусиків, кров у дитини була в районі статевих органів, на шиї дитини були плями від удушення; вони повезли дитину до лікарні в м. Біляївку, дитину поклади під апарат штучного дихання, він з лікарні викликав поліцію, які швидко пішли по слідам та затримали злочинця; в будинку були залишені туфлі великого розміру, чорного кольору, підошва була прибита цвяхами, прийшли кінологи з собакою та пішли слідом того чоловіка; дитина була більше тижня в лікарні в м. Біляївка, потім її перевезли до Обласної лікарні до м. Одеса, де вона лікувалася, вони дитині про події нічого не розказували; після затримання злочинця, його брат та він впізнали його як особу, яка була в їх будинку;

- показання допитаного в судовому засіданні суду 1-ої інстанції свідка ОСОБА_23 про те, що потерпіла ОСОБА_24 його донька, в день подій, в травні 2015 року він знаходився вдома в гаражі, з ним був його брат ОСОБА_25 , ще три товариша, займалися ремонтом машини, потім друзі з братом пішли додому; він в цей час прибрав все та поїхав до магазину за братом, постояли десь хв. 10 біля магазину та поїхали додому; по приїзду додому він перший зайшов у будинок, щоб приготувати брату ліжко, зайшов в кімнату та побачив чоловіка, який лежав на ліжку зі знятими штанами, був в светрі та джинсах; цей чоловік встав та кинувся на нього, став душити, він крикнув брату по допомогу, брат забіг в будинок, відштовхнув нападника та той вибіг з будинку; він включив світло та побачив доньку на ліжку, яка була безпритомна та в крові, кров була біля статевих органів, на шиї були сліди від душіння, вона була без одягу; вони поїхали до лікарні в м. Біляївку, дитина не приходила до тями, він з братом поїхали в Маяки в поліцію; коли він приїхав додому, там вже була поліція, вони за його дозволом зайшли до будинку, почали проводити огляд будинку, знайшли чужі черевики великого розміру, вони стояли в кімнаті біля ліжка, поліція все забрала; дитина була тривалий час у лікарні в реанімації, коли прийшла до тями, то була дуже нервова, агресивна, проте нічого не пам`ятала, їй було тоді 8 років; у дитини були золоті сережки у вухах, їх забрав нападник, потім співробітники поліції їх віддали дружині; зріст того чоловіка був десь 180-185 см;

- протокол огляду місця події від 07.05.2015, згідно якого проведено огляд будинку АДРЕСА_3 , в ході якого вилучено: наволочку; носки чорні; туфлі (залишені ОСОБА_9 ); покривало; презерватив; відео-рекодер; запальничку; 4 сліди пальців рук; піжамні штани, труси (зі слідами пошкодження у вигляді розтягнення);

- протокол пред`явлення речей для впізнання від 16.06.2015, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_35 впізнала сережки, що належали її доньці ОСОБА_24 та які були викрадені після її зґвалтування;

- протокол огляду речових доказів від 10.09.2015, згідно якого в к/п №00001941 проведено огляд наступних речей: брюки піжамні, дитячі, із хлопчатопаперового матеріалу, синього кольору з малюнками у вигляді зірок білого кольору, на поясі брюк наявна резинка, на передній внутрішній (ізнаночній) стороні наявна помарка сірого кольору, овальної форми, брюки ношені, не брудні; труси дитячі, матерчаті із полусинтетичного матеріалу, блакитного кольору, із заду малюнок у вигляді кішки з бантом та сердечком чорного, світло-червоного та жовтого кольорів, резинка з полосами фіолетового, блакитного, зеленого, жовтого, білого, червоного кольорів, труси ношені, затерті, на передній внутрішній (ізнаночній) стороні наявна пляма жовто-коричневого кольору, неправильної овальної форми; серветка із нетканого полотна сіро-білого кольору, звернута, розмірами 10,5?9,5?0,7см; на поверхні серветки наявні групи плям із нашаруванням речовини бурого кольору, неправильних овальних форм; пара чоловічих туфель зі шкіряним верхом чорного кольору, 3 овальним носком, зі вставками по бокам у вигляді широкої резинки борного кольору, на поверхні туфель наявний надпис «Kinreda», підошва довжиною 32 см, максимальною шириною 10,5 см, товщиною в каблучній частині - 2,5 см, туфлі ношені, видимих слідів механічних пошкоджень не має;

- протокол огляду речових доказів від 10.09.2015, відповідно до якого проведено огляд наступних речей: джинси синього кольору, ремінь шкіряний чорного кольору, жилет шкіряний чорного кольору, застібається на 4-х гудзиках (всі відсутні), по бокам в середині прорізні вертикальні кармани, під ними ще кармани, лівий з яких застібається на змійку типу «блискавки», по бокам металеві пряжки; ззаду по бокам косі прорізні кишені, ззаду дві накладні кишені, на поясі наявна бірка «Virsacc»; джинсові брюки ношені, забруднені; труси чоловічі, чорного кольору зі смугами білого, синього кольорів, труси ношені, брудні, на внутрішній стороні трусів на відстані 12 см. від верхнього краю поясу наявна помарка коричневого кольору овальної форми; чоловічий светр темно-сірого кольору, з малюнками у вигляді поперечних смужок світло-фіолетового кольору, застібається зверху на замок-блискавку, светр ношений, брудний, з нашаруваннями бурого кольору, явних ознак механічних пошкоджень не має; носки чоловічі чорного кольору, ношені, брудні; жилетка чоловіча синього кольору «Adidas», застібається на замок-блискавку, спереду та ззаду наявний надпис синього та білого кольорів «Adidas», жилетка ношена, брудна;

- висновок експерта №191 від 22.07.2015, згідно якого у ОСОБА_24 , 2006 р.н., були пошкодження у вигляді: травматичного розриву промежини 1-2 ступеня, розриву незайманої пліви та піхви, осадження слизової оболонки заднього прохідного; крім перерахованого у громадянки ОСОБА_24 були синці на шкірі передньобічних поверхнях шиї, а також забиття хрящової гортані; у постраждалої спостерігався стан розладу центральної нервової системи внаслідок порушення зовнішнього дихання, що виявилося у постгіпоксичній енцефалопатії; порушення зовнішнього дихання потерпілої відбулося внаслідок здавлення органів шиї руками нападника людини, що підтверджується наявністю синців на передньобічних поверхнях потерпілої, а також забиттям хрящової гортані, що підтверджує огляд ЛОР лікаря; розрив незайманої пліви, піхви, промежини, а також осадження слизової задньопрохідного отвору могло бути заподіяно дією напруженого статевого члена нападника людини; за ознакою тривалості розладу перераховані ушкодження викликали розлад здоров`я в межах від 6-ти) і згідно з п.2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості ушкоджень відносяться до категорії легких тілесних пошкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; розлад центральної нервової системи, що виявилося наявністю патологічних рефлексів, тривалою втратою свідомості за ознакою небезпеки для життя від тяжких тілесних ушкоджень, здавлення органів шиї, що спричинило зниження кисню, що надходить головного мозку потерпілої, ускладнилося втратою свідомості, тобто були ознаки небезпечні життя потерпілої на момент заподіяння ушкоджень; пошкодження незайманої пліви, піхви, промежини, садна слизової задньопрохідного отвору, а також синці на шкірі шиї, удари хрящової гортані свідчать про фізичне насильство вчинене по відношенню до гр. ОСОБА_24 ; осадження слизової оболонки задньопрохідного у потерпілої може свідчити про вступ або спробу вчинити статевий акт з громадянкою ОСОБА_24 у збоченій формі;

- висновок експерта №1839 від 17.09.2015, відповідно до якого у ОСОБА_24 , 2006 р.н., наявні наступні тілесні пошкодження: травматичний розрив промежини 1-2 ступеня, розрив цноти і піхви, садна слизової оболонки задньопрохідного отвору; крововилив шиї, травматичне пошкодження хрящів гортані утворилися при здавленні органів шиї, що супроводжувалося розвитком у потерпілої комплексу розладів функцій центральної нервової системи, сердечно-судинної системи та органів дихання (гострої дихальної недостатності, гіпоксії головного мозку з порушенням свідомості на кшталт коми, серцево-судинної недостатності й згодом зумовило розвиток постгіпоксичної енцефалопатії); травматичний розрив промежини 1-2 ступеня, розрив цноти і піхви, садна слизової оболонки задньопрохідного отвору, заподіяні дією щільно-еластичного предмета неправильної, циліндричної форми, яким міг бути ерегований статевий член при його введенні у піхву та задній прохід потерпілої; синці шиї та травматичні пошкодження хрящової гортані заподіяні здавленням шиї пальцями кисті людини; наявні ушкодження виникли незадовго до потрапляння ОСОБА_24 до стаціонару, і таким чином, могли бути заподіяні 07.05.2015; зазначені тілесні ушкодження заподіяні в короткий проміжок часу, який обчислюється хвилинами, визначити послідовність їх заподіяння за наданою документацією неможливо; травматичний розрив промежини 1-2 ступеня, розрив незайманої пліви та піхви викликали тривалий розлад здоров`я строком понад три тижні (понад 21 день), і за цим критерієм, згідно з п.п. 2.2.2 та 4.6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень належать до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості; садно слизової оболонки задньопрохідного отвору мало незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цим критерієм, згідно з п.п. 2.3.5 та 4.6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень; крововилив шиї, травматичні пошкодження хрящової гортані, утворені при здавленні органів шиї, що супроводжувалося розвитком у потерпілої комплексу розладів функції центральної нервової системи, серцево-судинної системи та органів дихання (гострої дихальної недостатності, гіпоксії головного мозку з порушенням свідомості за типом коми, серцево-судинної недостатності і надалі зумовило розвиток постгіпоксичної енцефалопатії), згідно з п. 2.1.3 «у» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя; у потерпілої ОСОБА_24 була странгуляційна механічна асфіксія - придушення руками; даний висновок підтверджується наявністю синців на бічних поверхнях шиї, які відповідають анатомічному розташування пальців кисті людини (справа від дії першого пальця, зліва - другого, третього, четвертого пальців), травматичних пошкоджень хрящової гортані, комплексу розладів функції центральної нервової системи, серцево-судинної системи та органів дихання; причиною розладу свідомості у вигляді коми у потерпілої ОСОБА_24 стала сукупність причин, що складається з факторів механічної асфіксії, сильного болю та кровотечі, які супроводжували розриви промежини та піхви; у разі невчасного припинення дій підозрюваного ОСОБА_9 , а також у разі несвоєчасного надання кваліфікованої медичної допомоги потерпілій ОСОБА_24 настала б її смерть; найбільш ймовірним при заподіянні тілесних ушкоджень слід вважати розташування потерпілої ОСОБА_24 передньою поверхнею свого тіла по відношенню до напрямку дії сил, що травмують; тілесні ушкодження у потерпілої ОСОБА_24 могли утворитися за механізмом, який вказує підозрюваний ОСОБА_9 ;

- висновок експерта №492 від 17.08.2015, згідно якого при проведенні дослідження одягу вилученого у ОСОБА_24 , 2006 р.н., експерт дійшов висновку про те, що на дитячих трусиках пошкодження розташовується праворуч у верхніх відділах і є ділянкою значної перетягнутості гумки пояса і тканини на значному протязі по передній і задній поверхнях; відзначається асиметричність трусиків у вигляді переростягнутості та виверненості назовні тканини праворуч; гумка пояса справа на ділянці довжиною 30см, має хвилястість, вивернута назовні і донизу більше на передній поверхні; відзначається надрив ниток шва, що фіксують гумку пояса на окремих ділянках; це пошкодження має вигляд стійкої деформації синтетичної тканини, що втратила свою початкову еластичність, внаслідок значної механічної дії, яка могла утворитися від механічного захоплення тканини, можливо кистю руки дорослої людини; не виключається можливість елементів самооборони; на піжамних штанях ушкоджень не визначається; слідоутворюючий предмет розташовувався на дитячих трусиках потерпілої праворуч, який при механічному впливі утворив пошкодження на них у вигляді перерозтягнення тканини і гумки на значному протязі, які могли утворитися при захопленні тканини рукою дорослої людини;

- висновок експерта №551 від 31.08.2015, відповідно до якого при проведенні експертизи піднігтьового вмісту зрізів нігтьових пластинок обох рук потерпілої ОСОБА_24 , 2006 р.н., експерт дійшов висновку про те, що при визначенні групової приналежності клітин, виявлених в об`єктах 1,2 виявлено антиген А ізосерологічної системи АВО, властивий особі (особам) з групою крові А (ІІ), що не виключає походження клітин від особи (осіб) з вищезгаданою групою крові системи АВО, в тому числі, як від самої потерпілої ОСОБА_24 так і від ОСОБА_9 ;

- висновок експерта №434 від 23.07.2015, згідно якого на трусах, що належали підозрюваному ОСОБА_9 , в об`єктах №№2ц,4ц,5ц виявлено у невеликій кількості елементи калових мас, що не підлягають подальшій ідентифікації, епітеліальні клітини, подібні до клітин піхвового та ректального епітелію, та встановлена ??їх приналежність особі жіночої генетичної статі, а також виявлено білок людини; розташування епітеліальних клітин у вигляді багатошарових пластів дає можливість припустити травматичне походження; при визначенні групової приналежності клітин у реакції «змішаної» аглютинації виявлено антигени А і Н ізосерологічної системи АВО, властиві групі крові А з ізогемагглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н, що не виключає походження клітин з піхви та прямої кишки жінки (жінок), крові якої (яких) містяться вищезгадані антигени, у тому числі від потерпілої ОСОБА_23 та виключає від підозрюваного ОСОБА_9 за статевою ознакою; на вищевказаних трусах в об`єктах №№1ц,3ц,6ц-8ц, а також на речових доказах, що належать ОСОБА_9 : джинсових штанах в об`єктах №№9ц-10ц, на шкіряному жилеті в об`єкті №11ц, на ремені в об`єкті №12ц, блакитного кольору в об`єкті №13ц та на светрі в об`єкті №l4ц, а також на двох серветках, представлених на дослідження, в об`єктах №№7 та 8 епітеліальні клітини, подібні до клітин піхвового та ректального епітелію, не виявлені;

- висновок експерта №625 від 30.06.2015, відповідно до якого на серветці з нетканого полотна, вилученої під час обшуку автомобіля «Нісан ... » 07.05.2015 виявлено кров людини (без домішки сперматозоїдів), при визначенні групової приналежності якої виявлено антиген А (ізогемагглютинін не виявлено), властивий групі крові ізогемагглютиніном анти-В за системою АВО, що не виключає її походження від особи з цією групою крові, в тому числі від потерпілої ОСОБА_24 , так і від підозрюваного ОСОБА_9 (обидва є особами-носіями антигену А.);

- висновок експерта №373 від 26.06.2015, згідно якого дослідженням зразків слини потерпілої ОСОБА_24 та ОСОБА_9 виявлено супутній антиген Н системи АВО; при визначенні групової приналежності клітин, виявлених в об`єктах №№1-3 та слини в об`єкті №3 виявлено антигени А і н ізосерологічної системи АВО, властиві особі (особам) з групою крові А з ізогемагглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н, що не виключає походження клітин в об`єктах №№1-3 і слини в об`єкті №3 від особи (осіб) з вищезгаданою групою крові системи АТ і незалежно від категорії виділення (Se), у тому числі, як від самого підозрюваного ОСОБА_9 , так і від малолітньої потерпілої ОСОБА_24 ;

- висновок експерта №887 від 07.09.2015, відповідно до якого на парі чоловічих туфель (на внутрішній поверхні), вилучених під час огляду місця події - буд. АДРЕСА_3 07.05.2015, не належать нікому з мешканців, які проживають за цією адресою, виявлено сліди потових виділень; при визначенні групової приналежності в реакції абсорбції-елюції, виявлені антигени А і Н, властиві, у разі походження одній особі групі А з ізогемагглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н за системою ABO (незалежно від категорії виділення); таким чином, не виключається можливість походження виявлених на парі чоловічих туфель потових виділень від особи з цією групою, у тому числі й від підозрюваного ОСОБА_9 ;

- аналітичну довідку інформації, наданої операторами мобільного зв`язку стосовно перебування абонентського номеру НОМЕР_3 , яким користувався ОСОБА_9 , згідно якої 07.05.2015 в період часу з 03:02 по 04:17 год. зазначений абонент перебував в зоні дії базових станцій, розташованих в районі с. Маяки Біляївського р-ну Одеської обл., та о 04:28 год. в м. Біляївка; о 05:01 год. 07.05.2015 вийшов на зв`язок в районі с. Червона Коса та с. Семенівка, Білгород-Дністровського р-ну Одеської обл.;

- протокол проведення слідчого експерименту від 29.05.2015, відповідно до якого ОСОБА_9 в присутності захисника та понятих пояснив, що 07.05.2015 він зайшов до будинку, в якому зґвалтував природним та неприводним способом малолітню дівчинку з застосуванням насильства, яке виражалося в придушуванні рукою шиї дівчини, потім він відкрито викрав пару золотих сережок, які зняв з вух дівчинки;

- висновок експерта №3461 від 15.09.2015, згідно якого на наданих відеоматеріалах з відеозаписом слідчих дій (допиту підозрюваного від 07.05.2015 та слідчого експерименту від 29.05.2015) за участю ОСОБА_9 вбачається, що він перебував у дещо пригніченому емоційному стані, але в його поведінці немає будь-яких психологічних особливостей, характерних для несамостійного відтворення обставин скоєння інкримінованих йому діянь; у відеозаписах слідчих дій за участю підозрюваного ОСОБА_9 немає ознак здійснення на нього психологічного впливу з боку осіб, які були присутніми та брали участь у проведенні даної слідчої дії; у представлених відеоматеріалах немає ознак того, що показання, які надав підозрюваний ОСОБА_9 при проведенні за його участю слідчих дій були ним вигадані, надумані чи завчені, вони давалися підозрюваним ОСОБА_9 вільно, оцінка щирості показань виходить межі компетенції судового експерта-психолога; під час проведення слідчих дій ОСОБА_9 виглядає дещо втомленим, пригніченим, зазначені особливості поведінки можуть бути обумовлені як слідчою ситуацією, так і тим, що в ніч з 06.05.2015 на 07.05.2015 він мало спав (або взагалі не став), вживав спиртні напої:

- досліджений в судовому засіданні суду 1-ої інстанції відеозапис слідчого експерименту від 29.05.2015 за участю ОСОБА_9 , який пояснював в ході проведення експерименту свої дії щодо зґвалтування природним та неприродним способом дівчинки з застосуванням насильства, яке виражалося в придушуванні рукою шиї дівчинки, та відкритого викрадення золотих сережок, які зняв з вух дівчини.

Окрім того, обґрунтовуючи свій висновок стосовно доведеності винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, суд 1-ої інстанції в оскаржуваному вироку суду послався також на інші досліджені ним зібрані стороною обвинувачення письмові докази.

Вищенаведені докази, на переконання апеляційного суду, узгоджуються між собою та відповідають встановленим судом 1-ої інстанції фактичним обставинам зазначеного кримінального провадження.

Надавши об`єктивну правову оцінку дослідженим доказам, суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та правильно кваліфікував його дії за:

- ч. 4 ст. 187 КК України за кваліфікуючими ознаками: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний із проникненням у житло та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень;

- п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України за кваліфікуючими ознаками: вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині з корисливих мотивів;

- п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України за кваліфікуючими ознаками: вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині з корисливих мотивів, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, за винятком вбивства, передбаченого ст.ст. 116-118 КК України;

- ч. 4 ст. 152 КК України за кваліфікуючими ознаками: зґвалтування малолітньої, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, вчинене повторно;

- ч. 3 ст. 153 КК України за кваліфікуючими ознаками: задоволення статевої пристрасті неприводним способом із застосуванням фізичного насильства, вчинене повторно, щодо малолітньої

- ч. 3 ст. 15 п.п. 2, 6, 9, 10, 13 ч. 2 ст. 115 КК України за кваліфікуючими ознаками: незакінчений замах на вчинення умисного вбивства, тобто протиправного заподіяння смерті малолітній дитині, з корисливих мотивів, з метою приховати інший злочин, поєднане із зґвалтуванням або насильницьким задоволенням статевої пристрасті неприроднім способом, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, за винятком вбивства, передбаченого ст.ст. 116-118 КК України.

Логічний аналіз вищевикладеної ч. 1 ст. 94 КПК України дає підстави дійти висновку про те, що оцінка доказів судом здійснюється за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватись на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, при цьому, сукупність зібраних доказів оцінюється з точки зору достатності та взаємозв`язку, необхідних для прийняття відповідного процесуального, в даному випадку, судового рішення.

Внутрішнє переконання - це такий стан свідомості суб`єкта оцінки, коли він вважає, що зібрані й перевірені у справі докази є достатніми для вирішення питання щодо наявності чи відсутності обставин, які входять до предмета доказування, або інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і впевнений у правильності свого висновку та готовий до практичних дій у відповідності з отриманими знаннями. Закон вимагає, щоб внутрішнє переконання було обґрунтованим.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

У справі «Кобець проти України» ЄСПЛ повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Система зібраних в кримінальному провадженні доказів повинна давати можливість зробити однозначний висновок як за кожним елементом предмета доказування, так і у справі загалом та усунути будь-які сумніви. Всі сумніви у справі підлягають об`єктивному вивченню, а якщо вичерпано можливості їх усунути, повинні тлумачитися та розв`язуватися на користь обвинуваченого.

В цьому контексті колегія суддів керується правовою позицією, викладеною в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (далі - ККС ВС) від 04.07.2018 у справі №688/788/15-к (провадження №51-597км17), відповідно до якої поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Так, апеляційний суд критично оцінює посилання сторони захисту на відсутність в матеріалах кримінального провадження доказів вчинення саме обвинуваченим ОСОБА_9 злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України за епізодами розбійних нападів та умисних вбивств стосовно потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 та ОСОБА_22 з огляду на наступні обставини.

Надаючи оцінку посиланням захисника з приводу відсутності правових підстав у слідчого для отримання відеозаписів з камер зовнішнього відеоспостереження за епізодом розбійного нападу та вбивства потерпілої ОСОБА_19 , колегія суддів зауважує на помилковості таких тверджень з огляду на таке.

Частина 1 ст. 5 КПК України встановлює, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

В свою чергу, положеннями ч.ч. 1 та 2 ст. 93 КПК України в редакції від 06.02.2015, що діяла на момент проведення процесуальної дії, передбачено, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Так, на підставі аналізу матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим СВ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській обл. ОСОБА_48 17.02.2015 в межах здійснення досудового розслідування кримінального провадження за фактом умисного вбивства ОСОБА_19 було здійснено запити на адресу різних підприємств, установ та організацій, зокрема, до ПАО «Радобанк», Автоцентру «BMW», магазину джинсового одягу «Madoc», торгового будинку ТОВ «Левада», супермаркету «Галіан», ПАТ АБ «Південний», супермаркету «Обжора», офісу Комуністичної партії України, заводу «Стальканат», торговельно-сервісного центру «BMW», НДЕКЦ при ГУМВС України в Одеській обл., продовольчого магазину «Прохорівський», до магазину «Gadgets», ТОВ «Скайлайн-Телеком», ТОВ «Міал» стосовно надання копій відеозаписів камер зовнішнього спостереження, розташованих на приміщенні будівель зазначених організацій за період часу з 01:30 год. до 03 год. ІНФОРМАЦІЯ_11 (т. 12, а.с. 12, 14, 16, 18, 20, 22, 24, 26, 28, 29, 31, 33, 35, 37 та 39).

При цьому, від адміністрації вищезазначених установ, підприємств та організацій у відповідь на вищевказаний запит слідчого було надано відповідні копії відеозаписів камер зовнішнього відеоспостереження на наданий співробітниками міліції носій - карту пам`яті Micro SD (т. 12, а.с. 13, 15, 17, 19, 21, 23, 25, 27, 30, 32, 34, 36, 38 та 40).

В даному випадку звертає увагу на себе той факт, що слідчим не здійснювалось запиту про надання відеозапису камер зовнішнього відео-спостереження на адресу магазину «Талант», на чому зауважує захисник в поданій апеляційній скарзі, натомість, всі запити слідчого, наявні в матеріалах кримінального провадження, містять відповідний номер та дату, а також підпис слідчого й печатку органу досудового розслідування.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції констатує, що вищезгадані відеозаписи з камер зовнішнього відео-спостереження були отримані стороною обвинувачення - слідчим з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, оскільки були надані добровільно, на відповідний письмовий запит слідчого, з дотриманням вимог ч. 2 ст. 93 КПК України (в ред. від 06.02.2015), внаслідок чого у слідчого не було підстав для звернення до слідчого судді із клопотанням про надання дозволу на тимчасовий доступ до речей та документів, оскільки необхідні йому відомості були надані їх власниками за їх добровільної згоди.

Відтак, колегія суддів наголошує на тому, що сторона обвинувачення наділена правом витребування у певних осіб доказів на підтвердження фактів, які стосуються кримінального провадження. Якщо ж особа, яка має в своєму розпорядженні зазначені докази, не згодна надати їх, слідчий, застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, звертається до слідчого судді для отримання дозволу на тимчасовий доступ до них.

Аналогічний висновок викладений в постанові ККС у складі ВС від 23.03.2023 у справі №464/28889/20 (провадження №51-2989км22).

В цьому контексті апеляційний суд також зауважує на правовій позиції, викладеній в постанові ККС у складі ВС від 17.07.2023 у справі №130/1781/22 (провадження №51-3155км23), відповідно до якої тимчасовий доступ до речей та документів не є інструментом збору доказів, а тому його застосування можливе виключно за умови, коли сторона кримінального провадження стала перед труднощами в зборі доказів, якщо, зокрема, володільці речей та документів відмовляються добровільно надати необхідні докази.

З урахуванням викладених обставин, на переконання колегії суддів, отримання слідчим в зазначеному кримінальному провадженні відеозаписів з камер зовнішнього відео-спостереження за допомогою здійснення відповідних запитів до установ, організації та підприємств, всупереч твердженням сторони захисту, не становить жодних порушень вимог кримінального процесуального закону та в даному випадку було цілком виправдано завданнями кримінального провадження.

Що стосується посилань захисника на відсутність в матеріалах кримінального провадження доручення слідчого оперативним співробітникам на отримання відеозаписів камер зовнішнього відео-спостереження, колегія суддів зауважує на наступному.

Положеннями ст. 40 КПК України (в ред. від 06.02.2015) передбачено, що слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

При цьому, слідчий уповноважений, серед іншого, проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом, а також доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам.

Дійсно, вищезгадані відеозаписи були надані посадовими особами установ, підприємств та організацій оперативним співробітникам поліції, при цьому, в матеріалах кримінального провадження відсутня відповідна постанова слідчого про доручення оперативним співробітникам здійснення цих дій.

Натомість, апеляційний суд зауважує на тому, що в даному випадку оперативні співробітники правоохоронних органів не залучались слідчим для здійснення відповідних слідчих дій, натомість, вочевидь отримували добровільно надані їх власниками відеозаписи, на підставі чого у слідчого був відсутній імперативний обов`язок окремо виносити постанову про доручення в письмовому вигляді.

В даному випадку залучення співробітників оперативних підрозділів для проведення процесуальних дій стосовно отримання відеозаписів мало організаційний характер та не потребувало прийняття процесуального документа у виді письмового доручення.

Аналогічний висновок міститься в постанові ККС у складі ВС від 31.10.2023 у справі №444/2475/19 (провадження №51-2340км23).

В контексті оцінки тверджень сторони захисту суд апеляційної інстанції також приймає до уваги правовий висновок, що міститься в постанові ККС у складі ВС від 23.11.2023 у справі №731/275/19 (провадження №51-1524км23), згідно якого норми КПК України не зобов`язують слідчого виносити окремий процесуальний документ про залучення співробітників оперативного підрозділу для участі в слідчих діях.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів зауважує на тому, що відсутність в матеріалах кримінального провадження письмового доручення слідчого на отримання оперативними співробітниками правоохоронних органів відеозаписів з камер відео-спостереження не свідчить про допущення з боку сторони обвинувачення істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

Окрім того, надаючи оцінку твердженням захисника з приводу неналежного вилучення такого доказу - відеозаписів з камер відео-спостереження внаслідок відсутності первинного носія інформації, суд апеляційної інстанції зауважує на наступному.

Частинами 1 та 2 ст. 84 КПК України (в ред. від 06.02.2015) встановлено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Документом, згідно із приписом ч. 1 ст. 99 КПК України (в ред. від 06.02.2015), є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

До документів, відповідно до ч. 2 ст. 99 КПК України (в ред. від 06.02.2015), за умови наявності в них відомостей, передбачених ч. 1 цієї статті, можуть належати, серед іншого, матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні).

Згідно із ч. 3 ст. 99 КПК України (в ред. від 06.02.2015), сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.

Так, дійсно, питання стосовно відмежування оригіналу електронного доказу від його копії є наразі проблемним, оскільки чинним кримінальним процесуальним законом відповідні питання не врегульовані, натомість такі докази (відеозаписи) віднесені до категорії документів, у т. ч. матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у т. ч. електронні), при цьому, порядок їх посвідчення відсутній.

В свою чергу, у розумінні ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Таким чином, копії документа, що містяться на різних носіях інформації, фактично є його оригіналами.

В цьому контексті суд апеляційної інстанції приймає також до уваги правовий висновок, викладений у постанові ККС у складі ВС від 10.09.2020 у справі №751/6069/19 (провадження №51-1704км20), відповідно до якого матеріальний носій - це лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки, коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

З урахуванням викладених обставин, апеляційний суд констатує, що отримані на запит органу досудового розслідування та долучені до матеріалів кримінального провадження копії відеозаписів з камер зовнішнього відео-спостереження були виготовлені у зв`язку із необхідністю надання інформації, яка має значення у кримінальному провадженні, є самостійними джерелами доказів (документами), похідними від інформації, що зберігається в електронному вигляді, у вигляді файлів, кожний із примірників таких електронних документів (відеозаписів) є оригіналом, натомість, факт не зазначення первинного носія інформації, за допомогою якого такі відеозаписи були створені, не є тими безумовними обставинами, які свідчать про недопустимість таких відеозаписів в якості доказу в зазначеному кримінальному провадженні.

Не відповідають дійсності посилання сторони захисту на отримання оперативними співробітниками правоохоронного органу наданих їм відеозаписів до відкриття кримінального провадження, натомість, аналіз реєстру матеріалів досудового розслідування к/п №0001941 свідчить про те, що відомості за фактом умисного вбивства потерпілої ОСОБА_19 були внесені до ЄРДР ІНФОРМАЦІЯ_11 з присвоєнням кримінальному провадженню відповідного номеру - 0000928 (т. 1, а.с. 48), в той час як слідчим здійснювались відповідні запити про надання відеозаписів 17.02.2015 та відповіді на них, вочевидь, були отримані після внесення відповідних відомостей до ЄРДР та отримання таких запитів.

Надаючи оцінку твердженням сторони захисту стосовно того, що під час проведення огляду місця події від ІНФОРМАЦІЯ_11 слідчим не було поміщено до спеціальних пакетів речові докази, суд апеляційної інстанції наголошує на наступному.

Так, відповідно до наявного в матеріалах кримінального провадження протоколу огляду місця події від ІНФОРМАЦІЯ_11, під час огляду території біля домоволодіння №36 по вул. Головківській в м. Одесі було виявлено труп жіночої статі, при цьому, під час огляду місця події було виявлено та вилучено: светр сірий в чорну полосу, куртка чорна, колготи чорні, труси леопардові, шкарпетки, бюстгальтер леопардовий - упаковано в експертний пакет №3256964; чоботи - упаковані в експертний пакет №3256965; мобільний телефон «Нокіа», чорного кольору, виявлений в правій боковій кишені куртки - упакований в експертний пакет №2269666 (т. 12, а.с. 1-2).

При цьому, відповідно до протоколу додаткового огляду місця події від ІНФОРМАЦІЯ_11, під час додаткового огляду трупу невідомої дівчини було виявлено та вилучено змив речовини бурого кольору, фрагмент нігтя, дві монети, пачку сигарет, запальничку золотистого кольору (т. 12, а.с. 3-9), проте зазначений протокол не містить застереження стосовно поміщення вилучених речових доказів в спеціальний пакет та їх опечатування.

При цьому, ч. 5 ст. 237 КПК України (в ред. від 06.02.2015) передбачено, що при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду. У разі якщо огляд речей і документів на місці здійснити неможливо або їх огляд пов`язаний з ускладненнями, вони тимчасово опечатуються і зберігаються у такому вигляді доти, доки не буде здійснено їх остаточні огляд і опечатування.

Відтак, в даному випадку колегія суддів констатує, що слідчим під час проведення додаткового огляду місця події дійсно були допущені порушення вимог кримінального процесуального закону, на які посилається захисник в поданій нею апеляційній скарзі, зокрема, вилучені речові докази не були належним чином опечатані, із завіренням підписами осіб, які приймали участь у проведенні слідчої дії.

Разом із тим, апеляційний суд наголошує, що вилучені під час проведення додаткового огляду місця події речові докази (змив речовини бурого кольору, фрагмент нігтя, дві монети, пачка сигарет, запальничка золотистого кольору) в зазначеному кримінальному провадженні не були об`єктами жодних експертних досліджень та фактично не мають доказової сили, натомість, об`єктами подальших експертних досліджень були саме речі, виявлені та вилучені під час проведення першочергового огляду місця події від ІНФОРМАЦІЯ_11 (т. 12, а.с. 1-2).

При цьому, в даному контексті суд апеляційної інстанції наголошує на правовій позиції, викладеній в постанові ККС у складі ВС від 02.02.2023 у справі №347/1400/18 (провадження №51-2890км22), відповідно до якої згідно зі ст. 412 КПК невід`ємною властивістю поняття «істотність порушення вимог кримінального процесуального закону» є його здатність перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

З урахуванням викладених обставин, а також враховуючи той факт, що вилучені під час проведення додаткового огляду місця події від ІНФОРМАЦІЯ_11 речові докази фактично не використовувались стороною обвинувачення для доведення винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів за епізодом розбійного нападу та умисного вбивства потерпілої ОСОБА_19 , колегія суддів, погоджуючись із доводами сторони захисту стосовно неналежного вилучення та опечатування таких доказів, доходить переконання, що допущені органом досудового розслідування порушення вимог кримінального процесуального закону не мали істотного впливу на досягнення завдань кримінального провадження в даному випадку та жодним чином не призвели до порушення прав обвинуваченого.

Водночас, колегія суддів критично оцінює твердження обвинуваченого ОСОБА_9 стосовно того, що сліди у вигляді відбитків його пальців рік на мобільному телефоні ОСОБА_19 були сфальсифіковані з огляду на наступні обставини.

Так, як вже було зазначено раніше, під час проведення огляду місця події від ІНФОРМАЦІЯ_11 в правій боковій кишені куртки загиблої ОСОБА_19 було виявлено та вилучено, серед іншого, мобільний телефон «Нокіа», чорного кольору, який було упаковано в експертний пакет №2269666 (т. 12, а.с. 1-2).

В подальшому, вищезазначений мобільний телефон «Нокіа», був об`єктом відповідних дактилоскопічних експертних досліджень, зокрема, у висновку №127 від 20.05.2015 експерт дійшов висновку про те, що на згаданому мобільному телефону «Нокіа» відобразилися два сліди пальців рук, розмірами 21х14 мм та 30х12 мм, що були перекопійовані на два відрізка липкої стрічки розмірами 32х24 мм та 35х33 мм, при цьому, слід пальця руки розміром 21х14 мм на відрізку липкої стрічки розміром 32х24 мм придатний для ідентифікації за ним особи, а слід пальця руки розміром 30х12 мм на відрізку липкої стрічки розміром 35х33 мм не придатний для ідентифікації за ним особи (т. 12, а.с. 145-149); у висновку №178 від 13.06.2015 експерт дійшов висновку про те, що слід пальця руки розміром 21х14 мм на відрізку липкої стрічки розміром 32х24 мм залишений вказівним пальцем правої руки гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чия дактилокарта представлена на дослідження (т. 12, а.с. 152-163).

При цьому, в дослідницькій частині вищезгаданого висновку судової дактилоскопічної експертизи №127 від 20.05.2015 експерт зауважує на тому, що об`єкт - мобільний телефон «Нокіа» надійшов на дослідження нарочно, упакованим у полімерний пакет з індивідуальним номером 2269666 «Україна МВС Експертна служба», при цьому, на лицевій стороні пакета барвником синього та чорного кольору виконані такі рукописні написи: «фабула - ІНФОРМАЦІЯ_11 - вул. Головківська буд. 24 виявлено труп молодої дівчини, оголеної, з ознаками насильницької смерті; вилучено - мобільний телефон «Нокіа», чорного кольору; слідчий «підпис» ОСОБА_49 ; поняті «підпис, підпис»; спеціаліст «підпис» ОСОБА_83; дата пакування - ІНФОРМАЦІЯ_11 06:55 год.; ЖРЗПЗ №4401 від ІНФОРМАЦІЯ_11», при цьому, експерт також зробив застереження стосовно того, що упаковка не порушена та забезпечує зберігання об`єктів дослідження й запобігання несанкціонованому доступу до них (т. 12, а.с. 145, зворотна сторона).

Зазначені обставини свідчать про те, що наданий на дослідження експерта мобільний телефон «Нокіа» це той самий мобільний телефон, який було вилучено з правої бокової кишені куртки загиблої ОСОБА_19 під час проведення огляду місця події ІНФОРМАЦІЯ_11, в присутності понятих та спеціаліста, оскільки він надійшов на експертизу в тому ж пакеті, в який його було поміщено під час проведення слідчої дії (№2269666), пакет було опечатано та підписано слідчим, двома понятими, спеціалістом, упаковка пакета не була порушеною та забезпечувала зберігання об`єкту дослідження, а також запобігання несанкціонованому доступу до нього.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає повністю спростованою висунуту обвинуваченим ОСОБА_9 версію стосовно фальсифікації його слідів пальців рук на належному загиблій ОСОБА_19 мобільному телефоні «Нокіа» шляхом проставлення слідчим трьох пальців його правої руки на екран пристрою, натомість, після вилучення зазначеного мобільного телефону він був належним чином опечатаний, що виключало доступ до нього сторонніх осіб, та був вперше відкритий експертом під час проведення першого дактилоскопічного експертного дослідження.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_9 на те, що відбитки його пальців є в базі даних Малиновського РВ та у разі наявності таких відбитків на мобільному телефоні співробітники поліції одразу б виявили це безпосередньо після вчинення вбивства є лише особистими припущеннями обвинуваченого, не доведеними належними та допустимими доказами, натомість, в зазначеному кримінальному провадженні відповідні експертні дактилоскопічні дослідження були призначені постановою слідчого лише 05.05.2015 (т. 12, а.с. 143) та до цього моменту органом досудового розслідування не вивчався мобільний телефон на предмет наявності на ньому будь-яких слідів рук, оскільки такі питання прямо відносяться до компетенції експерта.

В цьому контексті, надаючи оцінку посиланням сторони захисту на те, що не є зрозумілим, яким чином дактилокарти ОСОБА_9 потрапили до слідчого за іншим кримінальним провадженням, колегія суддів зауважує на наступному.

Відповідно до п. 2.1.8 Інструкції про порядок функціонування дактилоскопічного обліку експертної служби МВС України, затвердженої Наказом МВС України №785 від 11.09.2001 (надалі - Інструкція №785), організація дактилоскопіювання осіб, які підозрюються, звинувачуються або заарештовані за вчинення злочину, покладається на слідчих (працівників органів дізнання), які прийняли рішення про затримання особи за підозрою у вчиненні злочину або застосування запобіжного заходу, пред`явили звинувачення або якщо до особи, у відношенні якої порушено кримінальну справу, є рішення суду щодо тримання її під вартою. Дактилоскопіювання організовується безпосередньо після прийняття зазначених рішень.

В свою чергу, відповідно до п. 2.1.10 Інструкції №785, дактилокарти осіб, які вказані у п.п. 2.1.8, 2.1.9, направляються до підрозділів експертної служби у термін до 3 діб з моменту дактилоскопіювання для організації перевірки на причетність їх до вчинення злочинів та постановки на облік.

При цьому, із аналізу змісту вищевикладеного висновку судової дактилоскопічної експертизи №178 від 13.06.2015 вбачається, що об`єктом порівняльного експертного дослідження була також дактилоскопічна карта, заповнена на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надана слідчим у неупакованому вигляді, в якій містились відбитки, відтиски пальців та відтиски долонних поверхонь рук, виконані на стандартних бланках, при цьому, така дактилокарта була заповнена, відповідно до наявної на ній даті, 05.06.2015 (т. 12, а.с. 158).

Відтак, слідчим, на виконання вимог вищевикладеної Інструкції №785, була надана на відповідне експертне дослідження дактилокарта ОСОБА_9 з відбитками пальців його рук та відтисками долонних поверхонь у строк, зазначений в Інструкції, задля порівняльної перевірки факту належності саме ОСОБА_9 виявлених раніше під час проведення відповідного експертного дактилоскопічного дослідження слідів пальців рук на мобільному телефоні «Нокіа», вилученому під час проведення огляду місця події від ІНФОРМАЦІЯ_11 за фактом умисного вбивства потерпілої ОСОБА_19 .

На підставі аналізу вищевикладених вимог Інструкції №785 можна дійти висновку про те, що дактилоскопіювання є окремою процесуальною процедурою, відмінною за своєю суттю від відібрання біологічних зразків для експертизи відповідно до вимог ст.ст. 245, 241 КПК України, зокрема, для здійснення такої процедури процесуальний закон не вимагає отримання попередньої добровільної згоди особи або винесення окремого процесуального рішення - ухвали слідчого судді, суду (у випадку примусового відібрання зразків), натомість, дактилоскопіювання здійснюються обов`язковою, поза межами волі особи, яку підлягають даній процедурі.

Отже, всупереч твердженням захисника, дактилокарта ОСОБА_9 , надана слідчим в якості порівняльного матеріалу для проведення відповідного експертного дактилоскопічного дослідження №178 від 13.06.2015, була отримана органом досудового розслідування в передбачений процесуальним законом спосіб, без допущення при цьому жодних порушень права обвинуваченого.

Водночас, є слушними посилання захисника про те, що речові докази - виявлені під час проведення огляду місця події від ІНФОРМАЦІЯ_11 речі, належні загиблій ОСОБА_19 одразу після їх виявлення слідчим не оглядались, натомість, були оглянуті лише 07.07.2015.

Так, як було зазначено вище, під час проведення огляду місця події від ІНФОРМАЦІЯ_11 було виявлено та вилучено: светр сірий в чорну полосу, куртка чорна, колготи чорні, труси леопардові, шкарпетки, бюстгальтер леопардовий - упаковано в експертний пакет №3256964; чоботи - упаковані в експертний пакет №3256965; мобільний телефон «Нокіа», чорного кольору, виявлений в правій боковій кишені куртки - упакований в експертний пакет №2269666 (т. 12, а.с. 1-2).

При цьому, дійсно, вилучені зазначені речі слідчим одразу не оглядались, що в даному випадку є обґрунтованим, оскільки огляд таких речей до проведення відповідних експертних досліджень є недоцільним.

Натомість, п. 13 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої Наказом Генеральної прокуратури України, МВС України, ДПА України, СБУ, ВСУ та ДСА України №51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010 (надалі - Інструкція №51/401/ 649/471/23/125) встановлено, що речові докази зберігаються при справі, за винятком громіздких предметів, які зберігаються в органах дізнання, досудового слідства і в суді або передаються для зберігання відповідному підприємству, установі чи організації, про що складається протокол.

Аналогічні за своїм змістом положення закріплені також в п. 7 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою КМУ №1104 від 19.11.2021 (надалі - Порядок №1104), відповідно до якого вилучені (отримані) стороною обвинувачення речові докази зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження в індивідуальному сейфі (металевій шафі) слідчого, дізнавача, який здійснює таке провадження.

Відповідальним за зберігання речових доказів, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, відповідно до п. 8 Порядку №1104, є слідчий, дізнавач, який здійснює таке провадження.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зауважує на тому, що вочевидь вилучені під час проведення огляду місця події від ІНФОРМАЦІЯ_11 вищезгадані речові докази зберігались разом із матеріалами кримінального провадження в самому приміщенні органу досудового розслідування, при цьому, особою, відповідальною за їх зберігання був слідчий, який проводив досудове розслідування даного кримінального провадження.

При цьому, в подальшому виявлені під час проведення зазначеного огляду місця події речі були об`єктами відповідних експертних досліджень на підставі відповідних постанов слідчого від 04.03.2015 та 05.05.2015 (т. 12, а.с. 130, 143).

Так, светр, куртка чорна, колготи чорні, труси, шкарпетки були об`єктом криміналістичної експертизи волокнистих матеріалів та виробів з них, при цьому, в дослідницькій частині висновку експерта №413 від 09.06.2015 експерт зазначив, що об`єкти на дослідження були доставлені в полімерному пакеті Експертної служби МВС України №3256964, на якому містився пояснювальний напис «ГУМВС, УМВС Малиновський РВ Фабула: ОМП по ул. Головковского, 36 труп девушки ОСОБА_50 . Вилучено: куртка черная, колготы черные, носки, трусы, кофта, лифчик Слідчий: ОСОБА_51 Поняті (підпис)»; окрім того, експерт також зауважив на тому, що упаковка не порушена та забезпечує зберігання об`єктів дослідження й запобігання несанкціонованого доступу до них (т. 12, а.с. 132-138).

Стосовно вилученого мобільного телефону «Нокіа» апеляційним судом раніше вже було детально проаналізовано механізм його вилучення та факт того, що він був об`єктом відповідного дактилоскопічного експертного дослідження, за результатами якого було складено висновок експерта №127 від 20.05.2015 (т. 12, а.с. 145-149).

В подальшому, після проведення відповідних експертиз, слідчим 09.04.2015 було проведено огляд експертного пакету №3256965, в якому, відповідно до висновку експерта №323 від 03.04.2015 знаходилась пара жіночих зимніх чобіт зі шкірозамінника чорного кольору (т. 12, а.с. 105); 07.07.2015 були проведено огляд експертного пакету №3256964, в якому, відповідно до висновку експерта №413 від 09.06.2015 знаходились куртка, светр, труси, колготи та шкарпетки (т. 12, а.с. 100-101).

Постановами від 09.04.2015, 25.05.2015 та 07.07.2015 долучено зазначені речі до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів (т. 12, а.с. 106, 102-103 та 164-165).

При цьому, відповідно до квитанцій №002307 від 09.04.2015, №002363 та №002365 від 17.07.2015 вищезгадані речові докази було передано слідчим до камери зберігання речових доказів (т. 12, а.с. 104, 107 та 166).

З урахуванням викладених обставин, апеляційний суд наголошує на тому, що вищевказані речові докази одразу після їх виявлення та вилучення під час огляду місця події вочевидь зберігались разом із матеріалами кримінального провадження, після чого були передані слідчим до відповідних експертних установ для проведення експертиз, після проведення яких та повернення речових доказів до органу досудового розслідування були оглянуті слідчим, визнані речовими доказами в кримінальному провадженні на підставі вимог ст. 98 КПК України та, всупереч твердженням сторони захисту, передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів, внаслідок чого в даному випадку органом досудового розслідування не було допущено жодних порушень порядку вилучення, зберігання та обліку речових доказів.

Водночас, є такими, що заслуговують на увагу доводи захисника з приводу того, що фактично слідчим речові докази не оглядались та експертні пакети не відривались, оскільки такі обставини підтверджуються змістом наявних в матеріалах кримінального провадження вищезгаданих протоколів огляду предметів від 09.04.2015 та 07.07.2015 (т. 12, а.с. 100-101, 105), згідно яких слідчим оглядались лише експертні пакети з речовими доказами, що надійшли з відповідних експертних установ, із зазначенням того, які саме речі містяться в таких пакетах відповідно до висновків експертів.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що вищевказані речі були детально оглянуті та описані експертами при проведенні відповідних експертних досліджень, із фіксуванням їх зовнішнього вигляду, наявних на речах забруднень та пошкоджень, з долученням до висновків експертів відповідних додатків у вигляді фото-таблиць, внаслідок чого факт фактичного непроведення їх огляду окремо слідчим, з детальним фіксуванням їх характеристик, після повернення таких речей з експертних установ разом із висновками експертів не свідчить про допущення органом досудового розслідування істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, з урахуванням також того факту, що такі речі у встановленому законом порядку були визнані речовими доказами та передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів.

Колегія суддів вважає безпідставними та вочевидь помилковими посилання сторони захисту на те, що огляд транспортного засобу «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_2 , було здійснено із порушенням вимог кримінального процесуального закону, зокрема, без згоди його власника та відповідної ухвали слідчого судді з огляду на наступні обставини.

Положеннями ч.ч. 1 та 2 ст. 237 КПК України в ред. від 26.04.2015, чинної на момент проведення огляду транспортного засобу «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_2 , від 07.05.2015, встановлено, що з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 233 КПК України (в ред. від 26.04.2015), ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

На підставі аналізу наявного в матеріалах кримінального провадження протоколу огляду від 07.05.2015 вбачається, що слідчим було оглянуто автомобіль «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_2 , який перебуває у користуванні ОСОБА_9 , при цьому, останнім було надано добровільну згоду на проведення огляду вищевказаного транспортного засобу; при огляді автомобіля слідчим, за попередньою вказівкою ОСОБА_9 , в передній лівій частині салону автомобіля було виявлено та вилучено вироби зі срібла (дві каблучки зі срібла, пара срібних сережок та срібний ланцюжок), в речовому ящику лівої передньої дверці виявлено та вилучено гігієнічну серветку з плямами бурого кольору, в багажному відділенні автомобіля виявлено та вилучено жилетку синього кольору з плямами бурого кольору, схожими на кров; при зовнішньому огляді автомобіля виявлено пошкодження передньої правої частини переднього бампера, тріщини лобового скла в лівій верхній частині (т. 14, а.с. 161-166).

В контексті надання правової оцінки доводам захисника з приводу суті проведеної слідчої дії (огляд місця події або обшук), колегія суддів наголошує на існуванні правової позиції, викладеної в постанові ККС у складі ВС від 09.11.2021 у справі №281/128/19 (провадження №51-4536км19), відповідно до якої КПК України не встановлено заборони для особи, яка проводить огляд, вилучати речі та документи, які мають значення для кримінального провадження, у випадку, якщо в поле зору слідчого потрапили предмети, які, на його переконання, несуть в собі доказове значення. Саме по собі вилучення названих предметів ще не свідчить про те, що органом досудового розслідування проводився обшук, а не огляд.

При цьому, в постанові від 30.06.2022 у справі №754/10615/17 (провадження №51-787км22) ККС у складі ВС також дійшов висновку про те, що якщо місцезнаходження речі є явним і очевидним, це виключає потребу у проведенні будь-яких дій по його відшукуванню, тобто у проведені обшуку.

В даному випадку суд апеляційної інстанції зауважує на тому факті, що слідчим вилучались ті предмети, які одразу потрапляли в поле його зору, тобто місцезнаходження яких було явним та очевидним, що підтверджується долученою до протоколу огляду транспортного засобу від 07.05.2015 фото-таблицею в якості додатків, при цьому, потреба у відшукуванні таких речей була відсутня, з огляду на що апеляційний суд доходить переконання про те, що в даному випадку органом досудового розслідування було проведено саме огляд, а не обшук транспортного засобу.

Зазначені встановлені апеляційним судом обставини кореспондуються також із правовою позицією, викладеною в постанові ККС у складі ВС від 04.10.2022 у справі №752/7440/18 (провадження №51-1815км22), згідно якої факт відкриття слідчим (окрім візуального огляду автомобіля) різних секцій та багажного відділення, за відсутності предметів, які становлять інтерес для кримінального провадження, не вказує само по собі на проведення обшуку автомобіля замість огляду місця події.

Водночас, що стосується посилань захисника на здійснення огляду транспортного засобу за відсутності згоди його власника - ОСОБА_52 , колегія суддів зауважує на тому, що, дійсно, автомобіль «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_2 , відповідно до наявних в матеріалах кримінального провадження копій правовстановлюючих документів та відповіді УДАІ ГУМВС України в Одеській обл., належить на праві приватної власності ОСОБА_53 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (т. 14, а.с. 8 та 58), проте фактичним користувачем зазначеного транспортного засобу впродовж тривалого часу до моменту його затримання був саме ОСОБА_9 , факт чого не заперечувався стороною захисту як під час досудового розслідування кримінального провадження, так і під час його судового розгляду.

Як вже було зазначено вище, відповідно до приписів ч. 1 ст. 233 КПК України (в ред. від 26.04.2015) обов`язковою умовою проникнення до володіння особи є добровільна згода особи, яка ним володіє або відповідна ухвала слідчого судді.

Право володіння, відповідно до вимог ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 401 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), є однією із правомочностей власника та користувача майном.

В свою чергу, ч.ч. 1 та 3 ст. 397 ЦК України встановлено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

При цьому, в даному випадку вирішальною є правовий висновок, викладений в постанові ККС у складі ВС від 14.12.2022 у справі №754/10882/17 (провадження №51-1223км22), відповідно до якого під володінням слід розуміти фактичне володіння річчю (майном), через що фактичне володіння не варто ототожнювати з правом власності.

З урахуванням вищевикладеного, факт надання згоди фактичного користувача транспортного засобу «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_9 на проведення його огляду, навіть за відсутності згоди особи, на праві приватної власності якій належить такий автомобіль, на переконання апеляційного суду, є належним наданням добровільної згоди особою, яка фактично володіє таким транспортним засобом та не може бути підставою для визнання огляду таким, що проведений з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Разом із тим, в цьому контексті заслуговують на увагу посилання сторони захисту на те, що вилучені під час проведення огляду транспортного засобу від 07.05.2015 вироби зі срібла та серветка зі слідами бурого кольору, всупереч вимог ч. 5 ст. 237 КПК України (в ред. від 26.04.2015), не були належним чином упаковані слідчим в спеціальні пакети.

Водночас, звертає на себе увагу той факт, що зовнішній вигляд таких вилучених предметів був детально описаний в самому протоколі огляду транспортного засобу, а також зафіксований за допомогою застосування під час проведення слідчої дії цифрового фотоапарату «Олімпус», із долученням до протоколу відповідної ілюстративної фото-таблиці, із аналізу якої можливо чітко встановити ознаки вилучених предметів та вірно їх ідентифікувати (т. 14, а.с. 164-166).

В подальшому, вилучені під час проведення огляду вказаного транспортного засобу від 07.05.2015 срібні вироби, зокрема, срібна каблучка з зображенням розп`яття у верхній частині, срібні сережки у вигляді краплі з білим камінням, срібна каблучка з написом «Спаси и Сохрани», а також срібний ланцюжок, були оглянуті слідчим з використанням технічного засобу - цифрового фотоапарату «Олімпус 600», при цьому, в якості додатку до протоколу огляду було долучено ілюстративну фото-таблицю із зображенням оглянутих ювелірних виробів (т. 14, а.с. 31-33), на підставі дослідження якого можна дійти висновку про те, що слідчим були оглянуті саме срібні вироби, вилучені під час попереднього проведення огляду транспортного засобу.

Згодом, постановою слідчого від 09.05.2015 вищезгадані вироби зі срібла (дві срібні каблучки, пара срібних сережок та срібний ланцюжок), наряду із іншими ювелірними виробами, були визнані речовими доказами в кримінальному провадженні (т. 14, а.с. 34-35).

З огляду на викладені вище обставини, факт допущення органом досудового розслідування порушень вимог ст. ч. 5 ст. 237 КПК України (в ред. від 26.04.2015) при вилученні речових доказів під час проведення огляду транспортного засобу жодним чином не призвів до порушень прав обвинуваченого, а також в розумінні приписів ст. 87 КПК України не може свідчити про недопустимість доказів, отриманих внаслідок проведення такої слідчої дії, з урахуванням чіткого та детального опису вилучених речей в самому протоколі слідчої дії, а також наявності фото-фіксації їх зовнішнього вигляду.

Є вочевидь помилковими доводи захисника з приводу того, що після огляду транспортного засобу слідчим до нього здійснювався вільний доступ, натомість, на підставі аналізу змісту наявного в матеріалах кримінального провадження вищезгаданого протоколу огляду транспортного засобу від 07.05.2015 вбачається, що в ході проведення зазначеної слідчої дії було вилучено, серед іншого, також автомобіль «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_2 , (т. 14, а.с. 163), при цьому, відповідно до акту прийому та передачі транспортного засобу №4622 від 07.05.2015, зазначений автомобіль слідчим після проведення його огляду та вилучення цього ж дня, 07.05.2015, було передано на зберігання відповідальні особі на штраф-майданчик (т. 14, а.с. 167).

В подальшому, ухвалою слідчого судді Біляївського райсуду Одеської обл. від 13.05.2015 на зазначений транспортний засіб «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_2 , наряду із іншими речовими доказами в кримінальному провадженні, було накладено арешт (т. 14, а.с. 239).

В цьому контексті апеляційний суд зауважує на тому, що вимогами п. 19 Інструкції №51/401/649/471/23/125 передбачено, що зберігання транспортних засобів та інших самохідних машин, а також пристроїв і механізмів, які використовувалися як знаряддя для вчинення злочинів і визнані речовими доказами, а також транспортних засобів, на які накладено арешт, якщо вони не можуть бути передані на зберігання власникові, його родичам або іншим особам, а також організаціям, проводиться за постановою слідчого, прокурора, судді, за ухвалою суду протягом досудового слідства або судового розгляду відповідними службами органів внутрішніх справ, служби безпеки, підрозділів податкової міліції (у справах, що перебувають у її провадженні відповідно до компетенції), керівники яких дають про це розписку, яка приєднується до справи. В розписці вказується, хто є персонально відповідальним за зберігання прийнятого транспортного засобу.

Аналогічні положення викладені в п. 20 Порядку №1104, згідно якого зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Відтак, враховуючи факт передання транспортного засобу «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_2 , на відповідальне зберігання на штраф-майданчик, розташований за адресою: Одеська обл., м. Біляївка, вул. Шкільна, 19, вільний доступ сторонніх осіб до такого транспортного засобу в даному випадку виключається, оскільки транспортний засіб перебував на зберіганні відповідної особи - ОСОБА_54 , яка була персонально відповідальною за його належне зберігання.

Всупереч твердженням захисника, жодною нормою кримінального процесуального закону не передбачено вимоги опечатування транспортного засобу при його вилученні в якості речового доказу, натомість, закон прямо зобов`язує посадову особу органу досудового розслідування помістити вилучений автомобіль на спеціальний майданчик органів поліції для організації його подальшого належного зберігання під персональну відповідальність особи - працівника такого майданчику, що виключає вільний доступ сторонніх осіб до такого транспортного засобу.

Вищезазначені обставини виключають висунуту обвинуваченим ОСОБА_9 версію стосовно того, що вилучене під час проведення в подальшому огляду транспортного засобу «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_2 , від 12.05.2015, з сидіння належного йому на праві користування автомобіля, волосся є підкинутим, оскільки такі доводи є особистими припущеннями обвинуваченого, не підтверджуються жодними належними доказами, натомість, вільний доступ до автомобіля виключався з огляду на викладене судом апеляційної інстанції вище, огляд автомобіля 12.05.2015 було проведено в присутності, серед іншого, й особи, персонально відповідальної за належне зберігання транспортного засобу - охоронця штраф-майданчику ОСОБА_54 (т. 14, а.с. 82).

З огляду на викладене вище апеляційний суд не приймає до увагу посилання обвинуваченого на те, що підтвердженням зазначеної обставини слугують показання потерпілого ОСОБА_42 , відповідно до яких співробітники поліції вилучили з його домоволодіння гребінець із волоссям.

Так, дійсно, допитаний в судовому засіданні суду 1-ої інстанції від 09.12.2020 потерпілий ОСОБА_36 зауважив, що в 2015 році через деякий час після вбивства його дружини ОСОБА_16 в їх домоволодінні представники правоохоронних органів вилучили гребінець (т. 5, а.с. 151).

Разом із тим, факт вилучення зазначеного вище гребінця з домоволодіння потерпілого ОСОБА_42 не підтверджується жодними іншими наявними в розпорядженні суду апеляційної інстанції матеріалами кримінального провадження, зокрема, матеріали провадження та реєстр матеріалів досудового розслідування не містить жодних застережень стосовно вилучення під час проведення огляду домоволодіння потерпілого ОСОБА_42 та загиблої ОСОБА_16 від 05.02.2015 будь-яких інших предметів, окрім паспорту на ім`я ОСОБА_16 (т. 1, а.с. 43).

Натомість, відповідно до дослідницької частини висновку судово-медичної імунологічної експертизи №965 від 21.09.2015, об`єктом експертного порівняльного дослідження були мікрооб`єкти, схожі на волосся, вилучені під час проведення огляду транспортного засобу «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_2 , від 12.05.2015 та волосся з голови трупа ОСОБА_16 ; за результатами проведення дослідження експерт дійшов висновку про те, що об`єкти, вилучені із вищезазначеного автомобіля, є волоссям людини, походить із голови, східні зі зразками з голови потерпілої ОСОБА_16 за основними морфологічними ознаками (т. 11, а.с. 110-111).

За встановлених обставин, колегія суддів зауважує на тому, що не виключається можливість добросовісної помилки потерпілого ОСОБА_42 в частині надання показань стосовно вилучення з його домоволодіння гребінця.

При цьому, окремо суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що висновок суду 1-ої інстанції стосовно винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України стосовно потерпілої ОСОБА_16 ґрунтується не лише на підставі дослідження вищезазначеного висновку експерта №965 від 21.09.2015, а також на підставі сукупності інших досліджених судом належних та допустимих доказів, як письмових, так і усних, які є взаємоузгодженими між собою та у своєму взаємозв`язку дозволяють переконатись «поза розумним сумнівом» у винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Не відповідають дійсності також доводи обвинуваченого з приводу того, що під час проведення першого огляду його автомобіля 07.05.2015 були вилучені всі речі з багажника та чохли з сидіння, оскільки вони спростовуються змістом наявного в матеріалах кримінального провадження протоколу огляду транспортного засобу від 07.05.2015, згідно якого було виявлено та вилучено срібні вироби (каблучка срібна, каблучка срібна із зображенням хреста, сережки срібні та срібний ланцюжок), серветку з плямами бурого кольору, жилетку з плямами бурого кольору, а також автомобіль «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_2 , (т. 14, а.с. 161-166), натомість, чохли з сидіння вказаного автомобіля було вилучено саме під час проведення огляду від 12.05.2015 (т. 14, а.с. 83).

Водночас, заслуговують на увагу посилання сторони захисту на те, що при проведенні огляду транспортного засобу від 12.05.2015 слідчим зразки біологічного походження з автомобіля «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_2 , (мікрооб`єкти, схожі на волосся) були поміщені в паперовий конверт (т. 14, а.с. 82-117).

Разом із тим, в цьому контексті апеляційний суд наголошує на тому, що п. 34 Інструкції №51/401/649/471/23/125 встановлено, що об`єкти біологічного походження, у тому числі й ті, які підлягають мікроскопічному або хімічному дослідженню, повинні бути упаковані відповідно до науково-методичних рекомендацій. Упаковка таких об`єктів (у тому числі тих, що потребують подальших досліджень частин трупів) проводиться співробітниками судово-експертних установ.

На підставі аналізу змісту наявного в матеріалах кримінального провадження протоколу огляду транспортного засобу від 12.05.2015 вбачається, що огляд автомобіля «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_2 , було здійснено слідчим в присутності двох понятих, за участю експерта ОСОБА_55 , при цьому, виявлені під час проведення огляду транспортного засобу об`єкти біологічного походження, схожі на волосся дійсно були вилучено та поміщено до паперових конвертів.

При цьому, вилучені під час проведення огляду вищезазначеного транспортного засобу від 12.05.2015 мікрооб`єкти, схожі на волосся, поміщені до паперових конвертів, були об`єктами відповідних експертних досліджень, зокрема, вперше - судово-медичного імунологічного дослідження.

Так, в дослідницькій частині висновку №580 від 26.06.2015 експертом зауважено на тому, що речові докази (мікрооб`єкти, схожі на волосся) були надані на експертизу слідчим в 4-х опечатаних паперових конвертах, з відтисками печатей Овідіопольського РВ та пояснювальними записками стосовно місця вилучення та опису вилучених об`єктів, на конвертах наявні підписи слідчого та понятих, при цьому, цілісність упаковки не порушена (т. 13, а.с. 47-50).

З огляду на викладені вище обставини, зокрема, факт того, що мікрооб`єкти, вилучені під час проведення огляду транспортного засобу від 12.05.2015 були поміщені в паперові конверти в присутності співробітника судово-експертної установи, в подальшому були направлені для проведення відповідних експертиз, при дослідженні яких судовий експерт констатував належне пакування, опис та забезпечення цілісності таких паперових конвертів, колегія суддів не вбачає допущення органом досудового розслідування жодних порушень в процесі вилучення та пакування таких речових доказів, на які посилається захисник в поданій апеляційній скарзі, які б мали суттєвий вплив на достовірність та належність отриманих в результаті подальшого дослідження таких доказів відомостей.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги твердження захисника з приводу того, що під час огляду автомобіля було вилучено срібні вироби, в той час як 07.05.2015 слідчим було оглянуто золоті вироби.

Так, як вже було зазначено вище апеляційним судом, під час проведення огляду транспортного засобу «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_2 , від 07.05.2015 слідчим, серед іншого, були вилучені вироби зі срібла (срібна каблучка, срібна каблучка із зображенням хреста, срібні сережки та срібний ланцюжок), зовнішній вигляд яких детально описано в самому протоколі, а також зафіксовано в долученій до проколу в якості додатку фото-таблиці, із аналізу якої можна встановити ознаки вилучених предметів та вірно їх ідентифікувати (т. 14, а.с. 164-166).

При цьому, дійсно 07.05.2015 слідчим було проведено огляд предметів (т. 14, а.с. 31-33), зокрема, як вилучених під час проведення огляду транспортного засобу від 07.05.2015 срібних виробів (срібної каблучки з зображенням розп`яття у верхній частині, срібних сережок у вигляді краплі з білим камінням, срібної каблучки з написом «Спаси и Сохрани», а також срібного ланцюжка), так й інших ювелірних виробів (золотої каблучки-обручки; золотої каблучки, верхня частина у вигляді кола, на якому є дрібні каміння білого кольору; золотої каблучки, верхня частина виготовлена у вигляді листочка зі смужками; сережок золотих з великим білим каменем перламутрового кольору, розташованого в оправі; золотої каблучки, у верхній частині в оправі закріплений камінь червоного кольору, по кругу від якого розташовані мілкі каміння білого кольору).

Вищевказані предмети були оглянуті слідчим з використанням технічного засобу - цифрового фотоапарату «Олімпус 600», при цьому, в якості додатку до протоколу огляду було долучено ілюстративну фото-таблицю із зображенням оглянутих ювелірних виробів, на підставі аналізу якої вбачається, що слідчим, серед іншого, було оглянуто саме ті ювелірні вироби зі срібла, які були попередньо вилучені під час проведення огляду транспортного засобу від 07.05.2015.

Окрім того, в матеріалах кримінального провадження також наявний протокол огляду місця події від 08.05.2015, згідно якого слідчим в присутності двох понятих та за участю спеціаліста - лікаря-ендоскопіста ОСОБА_56 було проведено огляд хірургічного кабінету МКЛ №1, в ході якого лікарем-ендоскопістом було проведено процедуру з вилучення інородних предметів зі шлунку ОСОБА_9 (езофагогастродуоденоскопія), під час якої зі шлунку обвинуваченого було вилучено: сережки з жовтого металу з білим каменем; сережки з жовтого металу зі вставками білого (6 шт.) та червоного (4 шт.) каміння; каблучку з жовтого металу; каблучку з жовтого металу, з білим камінням (5 шт.); каблучку з жовтого металу з білим (16 шт.) та червоним (1 шт.) камінням (т. 14, а.с. 173-176).

Зазначені вилучені зі шлунку ОСОБА_9 ювелірні вироби були вилучені слідчим за результатами проведення вищевказаної слідчої дії.

В якості додатку до зазначеного протоколу огляду місця події від 08.05.2015 було долучено кольорову фото-таблицю, із зображеннями вилучених зі шлунку ОСОБА_9 ювелірних виробів.

Детальний опис вилучених зі шлунку обвинуваченого ювелірних виробів міститься також в акті езофагогастродуоденоскопії ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеному лікарем ОСОБА_57 08.05.2015 (т. 14, а.с. 181).

На підставі аналізу змісту вищезгаданого протоколу огляду предметів від 07.05.2015 та додатку до нього у вигляді фото-таблиці вбачається, що слідчим було проведено огляд саме тих ювелірних виробів із золота, які були вилучені зі шлунку обвинуваченого ОСОБА_9 при проведенні огляду місця події від 08.05.2015.

За встановлених обставин, колегія суддів зауважує на тому, що слідчим вочевидь було допущено описку в даті протоколу огляду предметів, оскільки вочевидь огляд ювелірних виробів, в тому числі золотих, не міг відбуватись раніше проведення процедури езофагогастродуоденоскопії стосовно обвинуваченого, яка мала місце 08.05.2015 в період часу з 15:30 до 16:20 год., проте вказана обставина стосовно зазначення невірної дати складення протоколу не є за своєю суттю істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, не мала суттєвого впливу на зміст проведеної процесуальної дії, а також жодним чином не вплинула на достовірність та правдивість встановлених за результатами її проведення обставин.

В контексті надання оцінки твердженням захисника в апеляційній скарзі стосовно того, що вищевказане медичне втручання (езофагогастродуоденоскопія) було здійснено проти волі обвинуваченого ОСОБА_9 , апеляційний суд зауважує на наступному.

За загальним правилом, медичне втручання здійснюється за згодою інформованої особи.

Разом із тим, ч. 5 ст. 284 ЦК України встановлено, що у невідкладних випадках, за наявності реальної загрози життю фізичної особи, медична допомога надається без згоди фізичної особи або її батьків (усиновлювачів), опікуна, піклувальника.

В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» №2801-XII від 19.11.1992 (надалі - Закон №2801-XII), медичне втручання, пов`язане з ризиком для здоров`я пацієнта, допускається як виняток в умовах гострої потреби, коли можлива шкода від застосування методів діагностики, профілактики або лікування є меншою, ніж та, що очікується в разі відмови від втручання, а усунення небезпеки для здоров`я пацієнта іншими методами неможливе.

Частиною 2 ст. 43 Закону №2801-XII передбачено, що згода пацієнта чи його законного представника на медичне втручання не потрібна лише у разі наявності ознак прямої загрози життю пацієнта за умови неможливості отримання з об`єктивних причин згоди на таке втручання від самого пацієнта чи його законних представників.

При цьому, колегія суддів зауважує на тому, що закон не містить жодного переліку невідкладних екстремальних випадків, які становлять реальну загрозу життю хворого, що дає лікарю право оперувати, застосовувати складні методи діагностики чи здійснювати інші медичні втручання без згоди самого хворого чи його законних представників.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, встановлено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

В свою чергу, в рішенні у справі «Джаллоха проти Німеччини» від 11.07.2006 ЄСПЛ дійшов висновку про те, що Конвенція не забороняє використання примусового медичного втручання, яке сприяє розслідуванню злочину. Проте, будь-яке втручання в фізичну недоторканність людини, яке здійснюється з метою отримання доказів, має бути предметом ретельного контролю.

Окрім того, в рішенні у справі «Богуміл проти Португалії» від 07.10.2008, ЄСПЛ зауважив, що операція не була такою, що становить нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та ухвалив відсутність порушення ст. 3 (заборона нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження) Конвенції. Було, зокрема, недостатньо доказів, що підтверджували б, що заявник дав свою згоду або він відмовився і був змушений піддаватися операції. Операція мала медичну необхідність, оскільки заявник ризикував померти від інтоксикації.

Обставини справи зводились до того, що митні службовці провели обшук заявника, який виявив кілька пакетів кокаїну, захованих в його взутті. Заявник повідомив, що він проковтнув ще один пакет. Його відправили в лікарню та зробили йому операцію з видалення пакету. Він скаржився, зокрема, що йому завдали серйозного фізичного примусу через виконану операцію.

На підставі аналізу матеріалів кримінального провадження вбачається, що при затриманні 07.05.2015 обвинувачений ОСОБА_9 проковтнув ювелірні вироби, що підтверджується наявними в матеріалах провадження протоколом про результати аудіо-, відео-контролю особи від 25.06.2015 (т. 14, а.с. 339-341).

В подальшому, 08.05.2015 співробітниками правоохоронних органів ОСОБА_9 було доставлено до закладу охорони здоров`я, де під час проведення відповідного медичного діагностування за допомогою рентгену було виявлено наявність інородних тіл в його шлунку (т. 14, а.с. 177-180), після чого лікарем-ендоскопістом й було проведено стосовно ОСОБА_9 езофагогастродуоденоскопії, тобто процедуру вилучення таких інородних тіл зі шлунку, за результатами якого було складено відповідний акт медичним працівником та акт огляду місця події від 08.05.2015 слідчим.

З урахуванням викладених обставин, суд апеляційної інстанції зауважує на відсутності в даному випадку втручання у право на фізичну недоторканість обвинуваченого ОСОБА_9 , на яке посилається захисник в поданій апеляційній скарзі, натомість, таке медичне втручання в даному випадку було виправданим, сприяло розслідуванню злочину, а його незастосування створювало реальну та пряму загрозу для життя та здоров`я обвинуваченого у зв`язку із перебуванням численної кількості інородних тіл у шлунку ОСОБА_9 , внаслідок чого отримання його згоди на здійснення такої медичної процедури не було обов`язковим.

Окрім того, на підставі аналізу протоколу огляду місця події від 08.05.2015 вбачається, що ОСОБА_9 не заперечував проти проведеного медичного втручання, зауважень та доповнень до протоколу не висловлював, а також підписав протокол (т. 14, а.с. 175).

Водночас, є обґрунтованими посилання сторони захисту на відсутність належного пакування речей, вилучених за результатами здійснення езофагогастродуоденоскопії ОСОБА_9 , проте, як вже було зазначено апеляційним судом вище, в протоколі огляду місця події від 08.05.2015 міститься детальний опис вилучених у обвинуваченого ювелірних виробів із золота, а до самого протоколу долучено кольорову ілюстративну фото-таблицю, на якій чітко зафіксовані зовнішні ознаки вилучених предметів, що дозволяє з легкістю їх ідентифікувати (т. 14, а.с. 176).

В подальшому такі предмети були оглянуті слідчим відповідно до протоколів огляду предметів (т. 14, а.с. 30-33) та долучені до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів постановою слідчого від 09.05.2015 (т. 14, а.с. 34-35).

Відтак, факт допущення органом досудового розслідування порушень вимог ст. ч. 5 ст. 237 КПК України (в ред. від 26.04.2015) при вилученні речових доказів під час проведення огляду місця події жодним чином не призвів до порушень прав обвинуваченого, а також в розумінні вимог ст. 87 КПК України не може свідчити про недопустимість доказів, отриманих внаслідок проведення такої слідчої дії, з урахуванням чіткого та детального опису вилучених речей в самому протоколі слідчої дії, а також наявності фото-фіксації їх зовнішнього вигляду.

Водночас, заслуговують на увагу та є слушними доводи сторони захисту з приводу того, що пред`явлення трупа для впізнання від ІНФОРМАЦІЯ_11 за участю потерпілої ОСОБА_38 проведено з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Так, вимогами ч. 7 ст. 223 КПК України (в ред. від 06.02.2015) встановлено, що слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи. Винятками є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії. Поняті можуть бути запрошені для участі в інших процесуальних діях, якщо слідчий, прокурор вважатиме це за доцільне.

На підставі аналізу наявного в матеріалах кримінального провадження протоколу пред`явлення трупа для впізнання від ІНФОРМАЦІЯ_11 за участю потерпілої ОСОБА_38 вбачається, що зазначена слідча дія була проведена без відео-фіксації та за участю лише одного понятого ОСОБА_58 (т. 12, а.с. 10-11), тобто органом досудового розслідування було допущено порушення вищевикладених вимог ст. 223 КПК України, які містять імперативну вимогу до слідчого залучити до проведення пред`явлення трупа для впізнання не менше двох незаінтересованих осіб (понятих).

За встановлених обставин, апеляційний суд зауважує на тому, що вищезгаданий протокол пред`явлення трупа для впізнання від ІНФОРМАЦІЯ_11, в порушення вимог ч. 7 ст. 223 КПК України (в ред. від 06.02.2015), проведений за участю лише одного понятого.

Разом із тим, в цьому контексті колегія суддів вважає визначальним правовий висновок, викладений в постанові ККС у складі ВС від 17.10.2023 у справі №455/844/16-к (провадження №51-3583км 23), відповідно до якого при вирішенні питання щодо допустимості фактичних даних, отриманих з порушенням процесуального закону, суд в кожному конкретному випадку має встановити: чи спричинило це порушення появу обґрунтованих сумнівів у достовірності фактичних даних, отриманих в результаті проведення процесуальної дії; чи можливо усунути такі сумніви за допомогою інших доказів чи додаткових процесуальних засобів доказування. У цьому випадку докази, отримані з порушеннями КПК, можуть бути використані судом як допустимі лише у разі, якщо: ці порушення не є істотними, тобто не могли вплинути та не впливають на достовірність отриманих фактичних даних; порушення є суттєвими (такими, що породжують сумніви у достовірності доказів), втім такі сумніви можуть бути усунуті іншими зібраними допустимими доказами. У разі встановлення порушення, що породжує сумніви в достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути на основі інших доказів чи за допомогою проведення додаткових процесуальних дій, суд має визнати такий доказ недопустимим.

При цьому, допитана в судовому засіданні суду 1-ої інстанції від 17.03.2021 потерпіла ОСОБА_38 зауважила на тому, що виявлений під час огляду місця події від ІНФОРМАЦІЯ_11 труп дівчини належить її доньці ОСОБА_19 , потерпіла чітко описала речі, в які була одягнена її донька (чорна куртка, високі чоботи, туніку, а також зауважила на тому, що у доньки пропала сумка, срібні каблучки, телефон «Нокіа» (т. 5, а.с. 187-188), внаслідок чого у суду апеляційної інстанції немає підстав для сумніву у вірному встановленні органом досудового розслідування особи вбитої жінки.

Потерпіла, відповідно до вимог ч. 1 ст. 353 КПК України, отримала пам`ятку про її права та обов`язки, а також була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Окрім того, в даному контексті колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на правову позицію, викладену в постанові ККС у складі ВС від 21.11.2023 у справі №127/4327/14-к (провадження №51-648км23), згідно якої для визнання недопустимим кожний доказ має бути оцінений судом як автономно, так і в сукупності з іншими доказами, а в рішенні суду - наведено належне обґрунтування та мотиви, які би вказували на підставу визнання цього доказу недопустимим. Стосовно ж визнання доказу недопустимим за правилом «плодів отруєного дерева», то у рішенні суду має бути чітко доведено похідний характер інформації, яка стала фактичною підставою для проведення відповідної слідчої (розшукової) дії, від дій, якими були істотно порушені права та свободи людини.

Відтак, колегія суддів констатує, що факт проведення в даному кримінальному провадженні слідчої дії - пред`явлення трупа для впізнання від ІНФОРМАЦІЯ_11 - із порушенням вимог кримінального процесуального закону, з урахуванням того, що потерпіла ОСОБА_38 в судовому засіданні суду 1-ої інстанції підтвердила те, що загибла ОСОБА_19 була її донькою, не має наслідком визнання фактичних даних, отриманих в результаті проведення такої слідчої дії недостовірними, оскільки сумніви в особі вбитої жінки можливо усунути за допомогою інших доказів, наявних в матеріалах справи, які є узгодженими між собою.

Отже, суд апеляційної інстанції констатує, що органом досудового розслідування дійсно було допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час проведення слідчої дії - пред`явлення трупа для впізнання від ІНФОРМАЦІЯ_11, проте особу загиблої встановлено судом 1-ої інстанції на підставі дослідження інших доказів, наданих стороною обвинувачення, зокрема, шляхом проведення безпосереднього допиту потерпілої ОСОБА_38 , внаслідок чого такий доказ, на переконання колегії суддів та з урахуванням вищевикладених обставин в їх сукупності, можливо визнати допустимим в даному кримінальному провадженні.

Також заслуговують на увагу аргументи захисника з приводу того, що проведеними в зазначеному кримінальному провадженні авто-технічними та фототехнічними експертними дослідженнями не вдалось категорично встановити марку та модель автомобіля на наданих на дослідження відео-файлах з камер зовнішнього відеоспостереження в м. Одесі.

Так, у висновку комплексної фототехнічної та авто-технічної експертизи №5836/15-35/5837/15-52 від 29.05.2015 експерти дійсно зауважили на тому, що категорично встановити марку та модель автомобілів, зображених на представлених для дослідження відеозаписах у вказаних слідством моментах часу неможливо, разом із тим, комплекс ознак, виявлених на найбільш якісних відеозаписах, характерний для обмеженого кола моделей легкових автомобілів з 4-дверним кузовом типу «ліфтбек», таких як, наприклад, Nissan Sunny III (N14), 1990-1995 р.в.; встановити, чи один і той самий автомобіль зафіксований на наданих на дослідження відеозаписах неможливо (т. 12, а.с. 80-91).

При цьому, під час проведення додаткової комплексної фототехнічної та авто-технічної експертизи експерти у висновку №10177/15-35/10178/15-52 від 19.06.2015 зауважили на тому, що на відеозаписах, які досліджувались у висновку експертів №5836/15-35/5837/15-52 та на додатково наданих фотокартках зафіксований, ймовірно, один і той же автомобіль Nissan Sunny III (N14), д.н.з. НОМЕР_1 , проте категорично стверджувати це неможливо у зв`язку із низькою якістю зображень автомобілів у відеозаписах (т. 12, а.с. 94-99).

Відтак, дійсно, у вищевказаних висновках авто-технічних та фототехнічних експертиз експерти, як на цьому обґрунтовано зауважує сторона захисту, не дійшли точного та категоричного висновку про те, що автомобілем, зображеним на наданих органом досудового розслідування відеозаписах з камер відео-спостереження був саме належний на праві користування обвинуваченому ОСОБА_9 автомобіль «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_2 , натомість, експерти лише не виключили таку ймовірність.

Однак вищезазначена обставина не спростовує існування в даному кримінальному провадженні інших допустимих та належних доказів, зміст яких наведено апеляційним судом вище, на підставі дослідження та оцінки яких суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно доведеності винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України за епізодом стосовно потерпілої ОСОБА_19 .

Водночас, є слушними посилання сторони захисту на те, що надані експертам для проведення додаткового комплексного фототехнічного та авто-технічного експертного дослідження фотографії транспортного засобу «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_2 , надійшли у паперовому конверті, без супровідних написів, підписів та печаток, оскільки така обставина підтверджується змістом дослідницької частини висновку експертів №10177/15-35/10178/15-52 від 19.06.2015 (т. 12, а.с. 95).

Разом із тим, на переконання апеляційного суду, зазначена обставина не свідчить про істотне порушення органом досудового розслідування вимог закону, з огляду на те, що до вищевказаного висновку експертів долучено фотографії, які були об`єктом дослідження при проведенні комплексної фототехнічної та авто-технічної експертизи, із аналізу яких можливо пересвідчитись у тому, що на них зображено саме транспортний засіб «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_2 , належний на праві користування обвинуваченому ОСОБА_9 (т. 12, а.с. 96); такий автомобіль сфотографовано на штраф-майданчику, на який його було попередньо поміщено для зберігання після вилучення та оглянуто слідчим 12.05.2015, із детальним фіксуванням зовнішніх ознак такого транспортного засобу в додатках до протоколу огляду (т. 14, 86-90).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про те, що експертами при проведенні додаткової комплексної фототехнічної та авто-технічної експертизи досліджувались фотографії саме автомобіля «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_2 .

Підсумовуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про те, що досліджені судом 1-ої інстанції докази за епізодом розбійного нападу та умисного вбивства потерпілої ОСОБА_19 є належними, допустимими та достатніми, у своїй сукупності та взаємозв`язку доводять винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Апеляційний суд критично оцінює посилання обвинуваченого ОСОБА_9 на відсутність в матеріалах провадження доказів спроб встановлення місцезнаходження потерпілої ОСОБА_59 .

Так, ч. 2 ст. 318 КПК України передбачено, що судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження.

Згідно із ч.ч. 1 та 9 ст. 135 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом не пізніше ніж за три дні до дня, коли вона зобов`язана прибути за викликом.

В свою чергу, відповідно до ст. 325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду. Суд має право накласти грошове стягнення на потерпілого у випадках та порядку, передбачених главою 12 цього Кодексу.

На підставі аналізу матеріалів судового провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_39 викликалась для участі в судовому розгляді кримінального провадження стосовно ОСОБА_9 шляхом надіслання судових повісток за відомою суду адресою місця її проживання: АДРЕСА_4 (т. 5, а.с. 170, 177, 181, 185, 190, 197, 201, 215, 219), проте матеріали справи не містять належних доказів отримання судових повісток потерпілою.

Окрім того, судом також здійснювались спроби виклику потерпілої ОСОБА_60 за допомогою надіслання на наявний в матеріалах провадження мобільний номер телефону останньої судової повістки, проте такі повідомлення не були доставлені з технічних причин у оператора мобільного зв`язку (т. 7, а.с. 221, 222, 234).

В судовому засіданні суду 1-ої інстанції від 19.04.2023 прокурор ОСОБА_7 повідомила, що місцезнаходження потерпілої ОСОБА_60 наразі не відомо (т. 7, а.с. 223-224), на підставі чого судом було постановлено ухвали, якими зобов`язано витребувати з Державної прикордонної служби України інформацію стосовно перетину гр. ОСОБА_61 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , державного кордону України в період часу з 01.01.2022 по час виконання ухвали, а також доручено органу досудового розслідування ГУНП в Одеській обл. встановити фактичне місце проживання та місце реєстрації зазначеної потерпілої (т. 7, а.с. 225-228).

В подальшому, ухвалою суду 1-ої інстанції від 03.05.2023 було повторно зобов`язано Державну прикордонну службу України надати інформацію стосовно перетину державного кордону ОСОБА_62 за період часу з 01.01.2022 по час виконання ухвали суду (т. 8, а.с. 4-5).

Через деякий час судом було отримано відповідь від Державної прикордонної служби України за вих. №ЕП-1525 від 05.05.2023, згідно якої за результатами проведеної перевірки відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією гр. ОСОБА_63 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за період часу з 01.01.2022 по 08.05.2023 в базі даних не виявлено (т. 8, а.с. 48).

Окрім того, до суду 1-ої інстанції із СУ ГУНП в Одеській обл. також надійшли матеріали виконання вищезазначеної ухвали суду від 19.04.2023, зокрема, було зазначено, що на теперішній час, тобто станом на 17.05.2023, фактичне місце проживання та місце реєстрації потерпілої ОСОБА_60 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , не встановлені (т. 8, а.с. 50-56).

При цьому, відповідно до рапорту о/у ВКП ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_64 , було проведено ряд оперативно-розшукових заходів, спрямованих на встановлення фактичного місцезнаходження потерпілої ОСОБА_60 , зокрема, відвідано адресу проживання останньої ( АДРЕСА_4 ), проте вхідні двері квартири ніхто не відчинив, а також було проведено бесіди з мешканцями вказаного житлового будинку АДРЕСА_5 , які зазначили, що мешканців квартири АДРЕСА_6 бачать досить рідко, дружні відносини з ними не підтримують, контактний номер телефону ОСОБА_60 їм невідомий (т. 8, а.с. 93).

З урахуванням викладених обставин стосовно неможливості встановлення оперативним шляхом місцезнаходження потерпілої ОСОБА_60 , суд 1-ої інстанції в судовому засіданні від 17.05.2023 дійшов обґрунтованого висновку про необхідність припинення її виклику для участі в судовому розгляді кримінального провадження стосовно ОСОБА_9 .

Відтак, аналізуючи вищевикладене, колегія суддів констатує, що судом 1-ої інстанції було здійснено всі можливі заходи в межах своїх повноважень для встановлення місцезнаходження та виклику в судове засідання потерпілої ОСОБА_60 , проте місце її проживання та реєстрації, а також актуальні засоби зв`язку із нею не були встановлені з причин, що не залежали від волі суду, що об`єктивно перешкодило суду здійснити її допит відповідно до ст. 353 КПК України для встановлення відомих їй обставин справи.

Водночас, не зважаючи на те, що не було допитано потерпілу ОСОБА_33 для з`ясування відомих їй обставин кримінального провадження, судом 1-ої інстанції були досліджені інші надані стороною обвинувачення докази на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів проти життя, здоров`я та власності потерпілої ОСОБА_22 , зокрема, відповідно до протоколу пред`явлення трупа для впізнання від 24.04.2015, потерпілий ОСОБА_45 впізнав в трупі жінки ОСОБА_22 , 1998 р.н. (т.13, а.с. 30-31); під час проведення огляду належного обвинуваченому ОСОБА_9 транспортного засобу «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_2 , були виявлені мікрооб`єкти, схожі на волосся, які в подальшому були об`єктами відповідного експертного судово-медичного імунологічного дослідження, за результатами якого експерт у висновку №580 від 26.06.2015 дійшов висновку про те, що такі мікрооб`єкти являють волоссям людини, походять з голови, при цьому, об`єкти, вилучені з вищевказаного автомобіля, подібні до волосся з голови потерпілої ОСОБА_22 , дані серологічного дослідження волосся, вилученого з автомобіля та волосся з голови ОСОБА_22 не виключає походження волосся від потерпілої ОСОБА_22 (т. 13, а.с. 47-50); 11.05.2015 обвинувачений ОСОБА_9 , в присутності захисника та двох понятих, впізнав дівчину на фотознімку №4, на якому зображена ОСОБА_22 , як особу, яку в квітні 2015 року він підібрав на своєму автомобілі між 9 та 10 станціями Фонтанської дор. в м. Одесі, після чого у нього виник умисел на її пограбування, він вивіз її в район Таїровського кладовища, де задушив та пограбував, потім тіло дівчини відвіз до водоймища Сухий Лиман , де викинув з автомобіля, а також викинув у воду її мобільні телефони та взуття, а сумку викинув по дорозі (т. 13, а.с. 69-78).

Про безпосередню причетність ОСОБА_9 до вчинення інкримінованих йому злочинів, а саме розбійного нападу та умисного вбивства потерпілої ОСОБА_22 , свідчать також результати слідчого експерименту від 14.05.2015 за участю обвинуваченого ОСОБА_9 , в присутності захисника, двох понятих, судово-медичних експертів та статиста, згідно якого ОСОБА_9 детально пояснив, а також показав, як в квітні 2015 року, керуючи автомобілем, підібрав дівчину між 9 та 10 станціями Фонтанської дор. в м. Одесі, вони катались по місту та вступали в інтимний зв`язок за обоюдною згодою, після чого у нього виник умисел на її пограбування, для чого він вивіз її в район Таїровського кладовища, де сказав, щоб вона віддала свої прикраси, проте дівчина почала чинити опір, на що він схопив її та почав душити обома руками, притиснувши її тілом до сидіння автомобіля, вона затихла та більше не дихала; він витягнув з її сумочки гроші, зняв з неї золоті та срібні прикраси, кільце, браслет, сережки, потім завів автомобіль та відвіз тіло дівчини до водоймища Сухий Лиман , де викинув його з автомобіля, її мобільні телефони та взуття кинув у воду, а сумку викинув по дорозі (т. 13, а.с. 79-102).

В контексті надання оцінки зазначеному протоколу слідчого експерименту від 14.05.2015 за участю обвинуваченого ОСОБА_9 , суд апеляційної інстанції зауважує на існуванні правової позиції, викладеної в постанові Об`єднаної палати ККС у складі ВС від 14.09.2020 у справі №740/3597/17 (провадження №51-6070кмо19), відповідно до якої заперечення обвинуваченим у судовому засіданні відомостей, які слідчий, прокурор перевіряв або уточнював за його участю під час слідчого експерименту, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту. Легітимна мета слідчого експерименту за участю підозрюваного, обвинуваченого досягається дотриманням встановленого порядку його проведення, забезпеченням реалізації прав особи як процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та кримінального провадження в цілому.

Проведення слідчого експерименту у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, належить розцінювати як допит, що не має в суді доказового значення з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПК.

В даному конкретному випадку колегія суддів доходить переконання про те, що вищевказаний слідчий експеримент був проведений у відповідності до приписів ст. 240 КПК України, за участю підозрюваного на той час ОСОБА_9 та його захисника, у присутності 2-х понятих, судово-медичних експертів та статиста, присутнім учасникам були роз`яснені їх права та обов`язки, передбачені законом, а також сам слідчий експеримент проходив з метою та у формі відтворення обвинуваченим дій, обстановки та події вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_9 самостійно та в найменших деталях показував учасникам слідчої дії місця, де потерпіла ОСОБА_22 сіла до нього в автомобіль, де він скоїв злочини стосовно неї, а також де саме залишив її тіло та її майно.

З урахуванням викладених обставин, апеляційний суд вважає, що досліджені судом 1-ої інстанції докази за епізодом розбійного нападу та умисного вбивства ОСОБА_22 , навіть з огляду на неможливість допиту під час судового розгляду потерпілої ОСОБА_60 , є належними, допустимими та достатніми, у своїй сукупності та взаємозв`язку доводять винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

При цьому, апеляційний суд зауважує на певній суперечності викладених в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_10 обставин.

Так, зауважуючи на тому, що обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні розбійного нападу та умисного вбивства потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_16 не доведено під час судового розгляду, захисник не наводить жодного аргументу на підтвердження зазначеної позиції.

Натомість, колегія суддів зауважує на тому, що висновок суду стосовно доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України стосовно потерпілої ОСОБА_11 ґрунтується на сукупності досліджених в судовому засіданні належних, допустимих та достовірних усних та письмових доказів, зміст яких наведено апеляційним судом вище, зокрема, підтвердженням факту скоєння злочинів саме ОСОБА_9 слугує те, що під час проведення слідчої дії на стадії досудового розслідування кримінального провадження - пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.05.2015 - обвинувачений ОСОБА_9 в присутності захисника та двох понятих, попередньо описавши зовнішній вигляд та прикмети особи, впізнав за сукупністю зовнішніх ознак, в тому числі по овальному обличчю, кольору волосся, загальним рисам обличчя, зображену на фотознімку №7 жінку похилого віку, яку він влітку 2013 року підвозив до м. Іллічівськ (нині Чорноморськ), після чого у нього виник умисел на її пограбування, внаслідок чого він вивіз жінку між населеними пунктами Нова Долина та Великодолинське, де звернув праворуч за с. Нова Долина біля таблички «Вино», задушив її та пограбував; згідно додатку до протоколу на фотознімку №7 зображена ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 11, а.с. 48-55); під час проведення на стадії досудового розслідування слідчого експерименту 14.05.2015 обвинувачений ОСОБА_9 , в присутності захисника, двох понятих, судово-медичних експертів та статиста, детально пояснив, а також показав, як в середині літа 2013 року, керуючи автомобілем, при виїзді з м. Одеси підібрав жінку похилого віку щільної статури, з сивим волоссям, одягнута була в хустці, яка просила відвезти її до м. Іллічівськ, після чого у нього виник умисел на її пограбування, для чого він, доїхавши до с. Нова Долина, на відстані 500 м від перехрестя доріг, задушив потерпілу в автомобілі, труп витяг з автомобіля та залишив в лісопосадці, поклавши на живіт обличчям до землі, після чого забрав у неї сумку, в якій перебували цукерки, печиво, мобільний телефон та грошові кошти в розмірі приблизно 3000 грн. (т. 11, а.с. 56-72).

Зазначений слідчий експеримент був проведений у відповідності до приписів ст. 240 КПК України, за участю підозрюваного на той час ОСОБА_9 та його захисника, у присутності 2-х понятих, судово-медичних експертів та статиста, присутнім учасникам були роз`яснені їх права та обов`язки, передбачені законом, а також сам слідчий експеримент проходив з метою та у формі відтворення обвинуваченим дій, обстановки та події вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_9 самостійно та в найменших деталях показував учасникам слідчої дії місця, де потерпіла ОСОБА_11 сіла до нього в автомобіль, де він скоїв злочини стосовно неї, а також де саме залишив її тіло та її майно, зауважив на тому, що вона було одягнена в хустинку, тому, на підставі вищезазначених апеляційним судом положень усталеної судової практики зазначений протокол слідчого експерименту доказове значення в розумінні вимог ст.ст. 84, 86 КПК України.

Окрім того, відповідно до аналітичної довідки з`єднань належного ОСОБА_9 абонентського номеру (т. 14, а.с. 263), в ніч з 18.07.2013 по ІНФОРМАЦІЯ_10 абонент був зафіксований в зоні дії базових станцій, розташованих в м. Одесі та в м. Іллічівськ (нині Чорноморськ), що узгоджується із повідомленими обвинуваченим ОСОБА_9 під час проведення слідчих дій обставинами стосовно вчинення злочинів проти життя, здоров`я та власності потерпілої ОСОБА_11 влітку 2013 року.

Так само, визнаючи обвинуваченого ОСОБА_9 винним у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України стосовно потерпілої ОСОБА_16 , суд 1-ої інстанції в оскаржуваному вироку суду послався на сукупність досліджених в судовому засіданні за участю сторін кримінального провадження належних, допустимих та достовірних усних та письмових доказів, зміст яких наведено апеляційним судом вище, зокрема, підтвердженням факту скоєння злочинів саме ОСОБА_9 слугує те, що під час проведення огляду належного обвинуваченому ОСОБА_9 транспортного засобу «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_2 , були виявлені мікрооб`єкти, схожі на волосся, які в подальшому були об`єктами відповідного експертного судово-медичного імунологічного дослідження, за результатами якого експерт у висновку №965 від 21.09.2015 дійшов висновку про те, що такі мікрооб`єкти являються волоссям людини, походять з голови, східні зі зразками в голови потерпілої ОСОБА_16 за основними морфологічними ознаками (т. 11, а.с. 110-111); під час проведення слідчої дії на стадії досудового розслідування кримінального провадження - пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.05.2015 - обвинувачений ОСОБА_9 в присутності захисника та двох понятих, попередньо описавши зовнішній вигляд та прикмети особи, впізнав за сукупністю зовнішніх ознак, в тому числі по округлому обличчю, чорному кольору та довжині волосся, загальним рисам обличчя, зображену на фотознімку №3 дівчину віком приблизно 30-35 років, яку він на початку 2015 року в с. Йосипівка Овідіопольського (нині Одеського) р-ну, Одеської обл. підібрав та підвозив до промринку 7 км, після чого у нього виник умисел на її пограбування, внаслідок чого він вивіз її за межі смт. Великодолинське, звернув ліворуч за населеним пунктом в районі, де мається табличка «Вино» та дерев`яний будиночок, задушив її та пограбував; згідно додатку до протоколу на фотознімку №3 зображена ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 11, а.с. 127-133).

Про безпосередню причетність ОСОБА_9 до вчинення інкримінованих йому злочинів, а саме розбійного нападу та умисного вбивства потерпілої ОСОБА_16 , свідчать також результати слідчого експерименту від 14.05.2015 за участю обвинуваченого ОСОБА_9 , в присутності захисника, двох понятих, судово-медичних експертів та статиста, згідно якого ОСОБА_9 детально пояснив, а також показав, як в середині лютого 2015 року в с. Йосипівка до нього в автомобіль сіла дівчина, просила підвезти її до ринку 7 км, вони приїхали до Гребного каналу, не доїжджаючи до с. Прилиманське, дівчина відчинила двері та намагалась вийти з автомобіля, він схопив її за руку та вимагав, щоб вона віддала золото та гроші, дівчина намагалась бігти від автомобіля, він її штовхнув, вона впала спиною на асфальт, він тримав її та душив її поки вона не зупинила опиратись, після чого поклав в машину на заднє сидіння, зняв з неї золоті прикраси, взяв телефон та гроші, а труп дівчини відвід та залишив на проїзній частині дороги, недалеко від таблички «Вино» в районі смт. Великодолинське, після чого поїхав до м. Іллічівськ (т. 11, а.с. 134-158).

Зазначений слідчий експеримент був проведений відповідно до положень ст. 240 КПК України, за участю підозрюваного на той час ОСОБА_9 та його захисника, у присутності 2-х понятих, судово-медичних експертів та статиста, присутнім учасникам були роз`яснені їх права та обов`язки, передбачені законом, а також сам слідчий експеримент проходив з метою та у формі відтворення обвинуваченим дій, обстановки та події вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_9 самостійно та в найменших деталях показував учасникам слідчої дії місця, де потерпіла ОСОБА_16 сіла до нього в автомобіль, де він скоїв злочини стосовно неї, а також де саме залишив її тіло та її майно, зауважив на тому, що при потерпілій був телефон-слайдер, тому, на підставі вищезазначених апеляційним судом положень усталеної судової практики зазначений протокол слідчого експерименту доказове значення в розумінні вимог ст.ст. 84, 86 КПК України.

Окрім того, відповідно до наявної в матеріалах кримінального провадження аналітичної довідки з`єднань абонентського номеру, належного ОСОБА_9 , останній 05.02.2015 в період часу з 05:03 по 06:47 год. перебував в зоні дії базових станцій, розташованих в смт. Великодолинське Одеської обл., а о 07:01 год. 05.02.2015 з`явився в зоні дії базових станцій, розташованих в м. Іллічівськ (нині Чорноморськ), Одеської обл. (т. 14, а.с. 265).

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить переконання про те, що факт скоєння вказаних злочинів саме обвинуваченим ОСОБА_9 суд 1-ої інстанції встановив на підставі дослідження та оцінки сукупності вищенаведених належних, допустимих та допустимих як прямих, так і непрямих доказів, які у своєму взаємозв`язку є достатніми для висновку «поза розумним сумнівом» стосовно причетності ОСОБА_9 до вчинення інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України проти здоров`я, життя та власності потерпілої ОСОБА_11 та передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України проти здоров`я, життя та власності потерпілої ОСОБА_16 .

Надаючи оцінку твердженням сторони захисту з приводу того, що обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 3 ст. 15 п.п. 2, 6, 9, 10, 13 ч. 2 ст. 115 КК України за епізодом стосовно малолітньої потерпілої ОСОБА_24 не знайшло свого підтвердження ні на стадії досудового розслідування, ні на стадії судового розгляду, колегія суддів вважає такі доводи безпідставними та наголошує на наступному.

Суд апеляційної інстанції категорично не погоджується із посиланням захисника, стосовно неможливості ідентифікації золотих сережок, пред`явлених потерпілій ОСОБА_65 з огляду на відсутність зазначення у протоколі їх характерних ознак, оскільки така обставина спростовується наявними матеріалами кримінального провадження.

Так, відповідно до змісту протоколу пред`явлення речей для впізнання від 16.06.2015 вбачається, що слідчим в присутності двох понятих було пред`явлено потерпілій ОСОБА_65 чотири пари золотих сережок для впізнання саме тієї пари сережок, яка була викрадена у її доньки ОСОБА_24 07.05.2015 в с. Маяки Біляївського р-ну Одеської обл. по вул. Богачова, 54 (т. 9, а.с. 20-22).

При цьому, перед проведенням зазначеної слідчої дії у потерпілої ОСОБА_47 було з`ясовано, чи може вона розпізнати такі сережки, за якими саме ознаками та за яких обставин, на що остання повідомила, що може впізнати сережки за їх характерним виглядом та розміром, після чого було проведено впізнання та потерпіла під №4 впізнала пару сережок, викрадених у її доньки за характерної сукупністю їх ознак, зокрема, маленьким розміром, розташуванням каменів в передній частині: білий - червоний - білий - червоний - білий, а також за формою виробів.

Водночас, як на цьому обґрунтовано зауважує сторона захисту, до протоколу пред`явлення речей для впізнання від 16.06.2015 не було надано фото, що не дозволяє абсолютно точно пересвідчитись у відсутності різких відмінностей у зовнішньому вигляді речей, які пред`являлись для впізнання.

Разом із тим, колегія суддів наголошує на тому, що чинний на час проведення зазначеної слідчої дії кримінальний процесуальний закон не передбачав обов`язковості технічної фіксації процесу впізнання за допомогою фото або відео-засобів.

Натомість, приписами ч. 7 ст. 223 КПК України (в ред. від 06.06.2015) передбачено, що слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи. Винятками є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії.

Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 229 КПК України (в ред. від 06.06.2015), річ, що підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, в числі інших однорідних речей одного виду, якості і без різких відмінностей у зовнішньому вигляді, у кількості не менше трьох. Особі, яка впізнає, пропонується вказати на річ, яку вона впізнає, і пояснити, за якими ознаками вона її впізнала.

Ювелірні вироби, а саме золоті сережки, для впізнання потерпілій ОСОБА_65 пред`являлись, на виконання вищезазначених вимог ч. 7 ст. 223 КПК України (в ред. від 06.06.2015), в присутності двох понятих, при цьому, слідчим такі золоті сережки для впізнання були пред`явлені в числі інших однорідних речей одного виду, якості і без різких відмінностей у зовнішньому вигляді, що підтверджується змістом самого протоколу пред`явлення речей для впізнання, з якого вбачається, що всі 4 пари золотих сережок вочевидь не мали різких відмінностей у зовнішньому вигляді та мали біле й червоне каміння (т. 9, а.с. 20).

З урахуванням викладених обставин, факт незастосування слідчим при проведенні даної слідчої дії - пред`явлення речей для впізнання - засобів фото та відео-фіксації не свідчить про недостовірність та недопустимість встановлених за результатами її проведення відомостей, оскільки таке пред`явлення для впізнання здійснювалось за правилами, встановленими вимогами кримінального процесуального закону, чинними на момент проведення слідчої дії, з роз`ясненням учасникам слідчої дії їх прав та обов`язків, передбачених законом.

Стосовно аргументів сторони захисту з приводу не з`ясування питання про те, де весь час перебували речі, пред`явлені потерпілій ОСОБА_65 для впізнання 16.06.2015, апеляційний суд зауважує на наступному.

Як вже було зазначено вище, пред`явлені потерпілій ОСОБА_65 для впізнання ювелірні вироби у вигляді пари золотих сережок були попередньо вилучені слідчим під час проведення огляду місця події від 08.05.2015, за результатами проведення езофагогастродуоденоскопії стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 та вилучення з його шлунку, серед іншого, сережок з жовтого металу зі вставками білого (6 шт.) та червоного (4 шт.) каміння (т. 14, а.с. 173-176).

При цьому, в долученій до протоколу огляду місця події від 08.05.2015 фото-таблиці, містяться зображення вилучених зі шлунку ОСОБА_9 ювелірних виробів.

В свою чергу, в постанові від 09.05.2015 слідчий, визнаючи оглянуті раніше ювелірні вироби, в тому числі золоті сережки зі вставками білого та червоного каміння, речовими доказами в кримінальному провадженні, зауважив на необхідності передання таких речових доказів після проведення необхідних слідчих дій на відповідальне зберігання згідно їх належності (т. 14, а.с. 34-35).

В подальшому, зазначені золоті сережки, відповідно до вимог ч. 1 ст. 100 КПК України (в ред. від 06.06.2015) були передані потерпілій ОСОБА_65 на відповідальне зберігання, з попередженням про відповідальність за незбереження речового доказу (т. 14, а.с. 36).

Вимогами п. 7 Порядку № 1104, як вже зазначалось колегією суддів раніше, встановлено, що вилучені (отримані) стороною обвинувачення речові докази зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження в індивідуальному сейфі (металевій шафі) слідчого, дізнавача, який здійснює таке провадження.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що вилучені під час проведення огляду місця події від 08.05.2015 золоті сережки зі вставками білого та червоного каміння, які в подальшому були впізнані потерпілою ОСОБА_66 як сережки, викрадені у її малолітньої доньки ОСОБА_24 07.05.2015, вочевидь зберігались разом із матеріалами кримінального провадження та після здійснення всіх слідчих дій були передані на відповідальне зберігання власнику таких сережок - потерпілій ОСОБА_67 .

При цьому, в контексті надання оцінки доводам захисника з приводу відсутності в матеріалах кримінального провадження доказів належного зберігання речових доказів, апеляційний суд зауважує, що факт відсутності в матеріалах справи інформації стосовно належного пакування таких доказів не може бути підставою для визнання відомостей, отриманих за їх допомогою недостовірними та недопустимим в розумінні вимог ст. 87 КПК України, з урахуванням також того факту, що їх зовнішній вигляд зафіксовано в численних протоколах слідчих дій та додатках до них у вигляді фото-таблиць, наявних в матеріалах кримінального провадження.

Що стосується посилань сторони захисту на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні дані стосовно того, яким чином медичні картки малолітньої потерпілої ОСОБА_24 були отримані слідчим та в подальшому передані експерту для проведення судово-медичної експертизи №191, в той час як в матеріалах відсутня ухвала про тимчасовий доступ до речей та документів, колегія суддів зауважує на наступному.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 242 КПК України в редакції від 26.04.2015, чинної на момент проведення процесуальної дії, передбачено, що слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень.

Дійсно, як на цьому обґрунтовано зауважує захисник, 07.05.2015 слідчим в кримінальному провадженні було призначено судово-медичну експертизу для з`ясування характеру, локалізації, механізму утворення та ступені тяжкості тілесних ушкоджень у малолітньої потерпілої ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснення якої було доручено експерту Біляївського відділення Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи (т. 9, а.с. 33-34).

Для дослідження експерту було надано малолітню потерпілу ОСОБА_24 та медичну документацію, а також надано матеріали кримінального провадження для ознайомлення.

Відповідно до дослідницької частини висновку судово-медичної експертизи ОСОБА_24 №191 від 22.07.2015, при проведенні зазначеного експертного дослідження експертом було проведено судово-медичний огляд малолітньої потерпілої ОСОБА_24 задля фіксації наявності у неї тілесних ушкоджень, в тому числі й за участю лікаря акушера-гінеколога, а також досліджено медичну документацію останньої, зокрема, медичні карти стаціонарної хворої ОСОБА_24 Біляївської ЦРЛ №2236 та Одеської обласної дитячої клінічної лікарні №2310 (т. 9, а.с. 35-38).

Потерпілий, відповідно до п. 25 ч. 1 ст. 3 КПК України є одним із учасників кримінального провадження.

В свою чергу, приписи п. 3 ч. 1 ст. 56 КПК України (в ред. від 26.04.2015) встановлюють, що протягом кримінального провадження потерпілий має право подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду.

В постанові від 18.02.2020 ККС у складі ВС у справі №344/4693/15-к (провадження №51-2303км19) зауважив на тому, що потерпілий наділений правом безпосередньо надавати слідчому медичні документи на підтвердження фактів, які стосуються завданої злочином шкоди його здоров`ю, а слідчий зобов`язаний прийняти ці документи для з`ясування всіх обставин, що згідно зі ст. 91 КПК належать до предмета доказування, у тому числі шляхом призначення судово-медичної експертизи за медичною карткою.

Окрім цього, заслуговує також на увагу правовий висновок, викладений в постанові ККС у складі ВС від 23.05.2023 у справі №712/12004/21 (провадження №51-646км23), згідно якого висновок судово-медичної експертизи не може визнаватися недопустимим, якщо медична документація, за якою проведена експертиза, потерпілим не надавалась (медичні документи були надані експерту медичною установою) і тимчасовий доступ до вказаних документів слідчим не здійснювався, за умови що права потерпілого внаслідок надання експерту доступу до медичної документації жодним чином не порушено.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд наголошує на тому, що слідчим вочевидь зазначені медичні карти потерпілої ОСОБА_24 були отримані в передбачений вимогами закону спосіб, зокрема, надані добровільно законними представниками потерпілої - її батьками, або отримані в медичній установі, внаслідок чого немає підстав для визнання зазначеного доказу - висновку експерта - недопустимим з цієї підстави, а саме з огляду на відсутність в матеріалах кримінального провадження даних стосовно того, яким чином такі медичні картки потерпілої ОСОБА_24 були отримані слідчим.

В даному контексті апеляційний суд приймає також до уваги правову позицію, викладену в постанові Об`єднаної палати ККС у складі ВС від 27.01.2020 у справі №754/14281/17 (провадження №51-218кмо19), відповідно до якої відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, невідкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст. 412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом й скасування на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК судових рішень, якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку, і згадана сторона не клопотала про надання доступу до медичних документів або при здійсненні судового чи апеляційного провадження їй було забезпечено можливість реалізувати право на ознайомлення з такими документами.

З приводу відсутності в матеріалах кримінального провадження відповідної ухвали слідчого судді про надання дозволу на тимчасовий доступ до речей та документів, зокрема, до медичної документації малолітньої потерпілої ОСОБА_24 , суд апеляційної інстанції, будучи послідовним у висловленні своєї позиції, зауважує на тому, що тимчасовий доступ до речей та документів, передбачений вимогами Глави 15 КПК України (в ред. від 26.04.2015) не є інструментом збору доказів, а тому його застосування можливе виключно за умови, коли сторона кримінального провадження стала перед труднощами в зборі доказів, якщо, зокрема, володільці речей та документів відмовляються добровільно надати необхідні докази.

Отже, з огляду на викладені вище обставини, на переконання колегії суддів у слідчого не було передбачених вимогами закону підстав для звернення до слідчого судді за дозволом на тимчасовий доступ до документів за умови добровільного надання медичної документації малолітньої потерпілої ОСОБА_24 її законними представниками - батьками, або медичною установою, в якій потерпіла проходила відповідне лікування.

При цьому, апеляційний суд не приймає до уваги аналогічні доводи захисника з приводу сумнівів у законності отримання експертом в розпорядження вищевказаних медичних карт потерпілої ОСОБА_24 №№2236 та 2310 під час складання висновку судової цитологічної експертизи №434 від 23.07.2015, оскільки об`єктом дослідження при проведенні зазначеного експертного дослідження не були медичні картки потерпілої ОСОБА_24 , натомість, досліджувався одяг, належний обвинуваченому ОСОБА_9 та дві серветки на предмет наявності на них слідів сперми та епітеліальних клітин (т. 9, а.с. 68-71).

В контексті надання оцінки твердженням захисника стосовно того, що під час огляду місця події від 07.05.2015 було вилучено, окрім направленої на експертизу пари взуття, також 2 презервативи, які не були надані на експертизу, запальничку, відео-рекордер та шкарпетки, колегія суддів наголошує на наступному.

Дійсно, на підставі аналізу змісту наявного в матеріалах кримінального провадження протоколу огляду місця події від 07.05.2015 вбачається, що слідчим, окрім пари чоловічого взуття (туфлі) чорного кольору, із написом на передній верхній частині «KINREDA», було виявлено та вилучено також запальничку рожевого кольору, пару шкарпеток, відео-рекордер чорного кольору, а також два запаковані презервативи (т. 9, а.с. 6-19).

В подальшому, вилучена під час проведення вищезазначеного огляду місця події пара чоловічого взуття була об`єктом відповідного експертного судово-медичного імунологічного дослідження, за результатами якого експерт у висновку №887 від 07.09.2015 зауважив на тому, що на внутрішній поверхні пари чоловічих туфель виявлені сліди виділень поту, походження яких не виключається від ОСОБА_9 (т. 9, а.с. 90-93).

При цьому, ст. 22 КПК України встановлена одна із основних засад здійснення кримінального провадження, зокрема, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Слідчий, відповідно до приписів ст. 40 КПК України (в ред. від 26.04.2015), несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій та, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Так само і прокурор, згідно із ст. 36 КПК України (в ред. від 26.04.2015), здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Системний аналіз вимог кримінального процесуального закону дає підстави стверджувати про те, що сторона обвинувачення самостійно встановлює обсяг доказів, достатніх для висування обвинувачення конкретній особі, а також самостійно вирішує питання про те, які саме докази можуть містити фактичні дані, на підставі яких встановлюється наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а також яких буде достатньо для доведення винуватості особи у вчиненні злочину в суді.

Натомість суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, виступає арбітром, який вирішує питання стосовно того, чи достатньо наданих стороною обвинувачення доказів для висновку «поза розумним сумнівом» про винуватість особи у вчиненні інкримінованого їй злочину.

В цьому контексті заслуговує на окрему увагу правова позиція, викладена в постанові ККС у складі ВС від 07.03.2023 у справі №761/13685/14-к (провадження №51-3062км22), відповідно до якої системний аналіз положень ст.ст. 22, 36, 349 КПК України вказує на те, що законодавець не покладає на прокурора обов`язку надавати суду на дослідження усі зібрані під час досудового розслідування докази, а наділяє сторону обвинувачення дискреційними повноваженнями у виборі обстоювання своєї позиції щодо винуватості особи і дозволяє прокурору самостійно визначати обсяг доказів, які він вважає за необхідне надати суду і яких, на його думку, буде достатньо для доведення винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Факт вилучення під час проведення огляду місця події інших речей, наведених у протоколі, які не були направлені на відповідні експертні дослідження в даному випадку не свідчить про допущення органом досудового розслідування будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, з огляду на процесуальну самостійність слідчого та прокурора у вирішенні питання стосовно того, які докази можуть потенційно містити фактичні дані на підтвердження обставин кримінального провадження та можуть бути в подальшому використані для обстоювання позиції обвинувачення.

Із аналогічних підстав колегія суддів критично оцінює посилання захисника на те, що органом досудового розслідування не було взято на аналіз ґрунт із підошви вилученого під час огляду місця події взуття для порівняння з килимком на автомобілі, на якому було затримано ОСОБА_9 .

Окрім того, відповідно до дослідницької частини вищезгаданого висновку судово-медичної імунологічної експертизи №887 від 07.09.2015, надані на дослідження чоловічі туфлі не були забрудненими (т.9, а.с. 91), що фактично виключає доцільність та необхідність проведення криміналістичного експертного дослідження вказаної пари взуття на предмет наявності на ній нашарувань ґрунту.

Надаючи оцінку посиланням обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 на те, що судом безпідставно не було допитано свідків ОСОБА_68 та ОСОБА_69 , які були присутні разом із обвинуваченим 07.05.2015 на рибалці, що виключає його присутність на місці вчинення злочинів стосовно потерпілої ОСОБА_24 , апеляційний суд зауважує на наступному.

Положеннями ч. 1 ст. 134 КПК України передбачено, що слідчий суддя під час досудового розслідування чи суд під час судового провадження має право за власною ініціативою або за клопотанням слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, потерпілого, його представника здійснити судовий виклик певної особи, якщо слідчий суддя чи суд встановить наявність достатніх підстав вважати, що така особа може дати показання, які мають значення для кримінального провадження, або її участь у процесуальній дії є обов`язковою.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 327 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом свідок, спеціаліст, перекладач або експерт, заслухавши думку учасників судового провадження, суд після допиту інших присутніх свідків призначає нове судове засідання і вживає заходів для його прибуття. Суд також має право постановити ухвалу про привід свідка та/або ухвалу про накладення на нього грошового стягнення у випадках та в порядку, передбачених главами 11 та 12 цього Кодексу.

В судовому засіданні суду 1-ої інстанції від 22.03.2023 обвинуваченим ОСОБА_9 було заявлено клопотання про виклик та допит в якості свідків ОСОБА_70 , ОСОБА_69 та ОСОБА_68 (т. 7, а.с. 189-190).

Окрім цього, 27.03.2023 обвинувачений ОСОБА_9 повторно подав письмове клопотання про виклик в судове засіданні свідків ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 та ОСОБА_32 , а також потерпілої ОСОБА_60 (т. 7, а.с. 214).

Зазначені клопотання були задоволені судом в судовому засіданні від 19.04.2023 та прокурору були надані судові виклики для зазначених вище свідків (т. 7, а.с. 223-224), при цьому, судом також здійснювались заходи для належного та своєчасного сповіщення про дату, час та місце судового розгляду вищевказаних свідків ОСОБА_32 , ОСОБА_69 та ОСОБА_68 шляхом надіслання їм судової повістки за допомогою автоматизованої системи документообігу суду (надалі - АСДС), які свідками ОСОБА_71 та ОСОБА_72 було отримано, відповідно до звіту доставки повідомлення (т. 7, а.с. 232, 233, 235).

В судовому засіданні суду 1-ої інстанції від 26.04.2023, у зв`язку із неявкою вищезгаданих свідків без поважної на те причини, судовий розгляд було відкладено та ухвалою від 26.04.2023 було доручено органу досудового розслідування ГУНП в Одеській обл. встановити фактичне місце проживання та місце реєстрації свідка ОСОБА_73 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (т. 7, а.с. 243-246).

В подальшому, судом повторно здійснювався виклик свідків ОСОБА_69 та ОСОБА_32 шляхом надіслання судової повістки за допомогою АСДС (т. 8, а.с. 1, 2), проте свідки в судове засідання суду 1-ої інстанції не з`явились, не зважаючи на своєчасне та належне отримання судових викликів, внаслідок чого ухвалою суду від 03.05.2023 стосовно свідків ОСОБА_74 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_75 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , на підставі вимог ст. 140 КПК України, було застосовано примусовий привід в наступне судове засідання суду 1-ої інстанції (т. 8, 6-7).

Згодом, за клопотанням прокурора, у зв`язку із не доставленням вищевказаних свідків в судове засідання з огляду на надходження ухвали суду про їх привід із запізненням, ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 17.05.2023 було повторно застосовано примусовий привід свідків ОСОБА_69 та ОСОБА_32 в наступне судове засідання апеляційного суду (т. 8, а.с. 24-25), а також ухвалою суду від 17.05.2023 було повторно доручено органу досудового розслідування ГУНП в Одеській обл. встановити фактичне місце проживання та місце реєстрації свідка ОСОБА_68 (т. 8, а.с. 22-23).

За результатами виконання вищевказаних ухвал від 26.04.2023 та 17.05.2023 стосовно встановлення місця проживання та реєстрації свідка ОСОБА_68 органом досудового розслідування було встановлено місце проживання останнього та засоби зв`язку із ним, а також відібрано від нього пояснення, в яких ОСОБА_76 зауважив, що пояснити нічого не може (т. 8, а.с. 95-101).

У зв`язку із отриманою інформацією, в судовому засіданні від 07.06.2023, після з`ясування думки учасників справи, судом було постановлено ухвалу про припинення виклику свідка ОСОБА_68 з огляду на неможливість забезпечення його явки до суду (т. 8, а.с. 57).

Окрім того, ухвалою суду від 07.06.2023 органу досудового розслідування було доручено встановлення місця проживання та реєстрації свідків ОСОБА_32 та ОСОБА_69 (т. 8, а.с. 74-75).

В подальшому, за результатами виконання органом досудового розслідування вищезазначеної ухвали суду було встановлено місце реєстрації свідка ОСОБА_69 та відібрано у нього відповідні пояснення, в яких останній зауважив, що протягом тривалого часу, а саме з 2006 р., у нього ампутована нога, пересувається він на милицях, самостійно прибути в судове засідання не має змоги, оскільки є інвалідом 2-ї групи (т. 8, а.с. 84, 88, 104, 105).

Натомість, місце реєстрації та проживання свідка ОСОБА_32 за результатами здійснених заходів встановити не вдалось (т. 8, а.с. 84, 86).

Зазначену відповідь було оголошено в судовому засіданні суду 1-ої інстанції від 28.06.2023, після чого, за відсутності заперечень сторін кримінального провадження, в тому числі обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , судом було постановлено ухвалу про припинення заходів щодо розшуку свідків ОСОБА_32 та ОСОБА_69 (т. 8, а.с. 77-78).

Разом із тим, в судовому засіданні від 19.07.2023, за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_9 , суд ухвалою в черговий раз застосував примусовий привід свідків ОСОБА_69 та ОСОБА_68 в наступне судове засідання (т. 8, а.с. 106-108), проте виконати зазначену ухвалу не вдалось, оскільки свідки ОСОБА_31 та ОСОБА_76 на виклики співробітника правоохоронного органу для забезпечення доставки свідків в судове засідання не вийшли та на телефонні виклики не відповідали (т. 8, а.с. 165).

З огляду на вищевказану відповідь органу досудового розслідування, в судовому засіданні від 11.10.2023, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, суд постановив ухвалу про завершення питання стосовно приводу свідків в судове засідання (т. 8, а.с. 174).

З огляду на викладені вище обставини, апеляційний суд констатує, що судом 1-ої інстанції були здійснені всі можливі та передбачені кримінальним процесуальним законом заходи для встановлення місцезнаходження та належного виклику в судове засідання для допиту свідків ОСОБА_69 , ОСОБА_68 та ОСОБА_32 , проте доставити зазначених свідків не надалось можливим з причин, що не залежали від суду.

Зазначені обставини позбавили суд 1-ої інстанції об`єктивної можливості пересвідчитись у версії обвинуваченого ОСОБА_9 в частині перебування його на момент вчинення злочинів стосовно малолітньої потерпілої ОСОБА_24 07.05.2015 на рибалці зі свідками ОСОБА_72 та ОСОБА_77 та наявності у нього відповідного алібі.

Окрім того, колегія суддів зауважує на існуванні обґрунтованих сумнівів у достовірності версії обвинуваченого стосовно перебування на рибалці зі свідком ОСОБА_72 , оскільки, відповідно до вищезазначених викладених апеляційним судом пояснень ОСОБА_69 , останній є інвалідом 2-ої групи, з 2006 р. у нього ампутована нога та пересувається він на милицях, у зв`язку із чим виглядає сумнівною сама можливість перебування зазначеного свідка на нічній рибалці на р. Тихий Турунчук на значній відстані від місця його проживання в с. Василівка, Одеського р-ну, Одеської обл.

Що стосується посилань обвинуваченого ОСОБА_9 в поданій ним апеляційній скарзі стосовно того, що судом безпідставно, всупереч принципу безпосередності дослідження судом доказів, було враховано показання свідка ОСОБА_32 , надані ним на досудовому розслідуванні, суд апеляційної інстанції зауважує на їх очевидній безпідставності та помилковості, натомість, показання зазначеного свідка судом 1-ої інстанції не були враховані в якості доказів під час ухвалення оскаржуваного вироку стосовно ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Аналізуючи доводи обвинуваченого ОСОБА_9 стосовно істотного порушення судом вимог кримінального процесуального закону, зокрема, ст. 228 КПК України, при впізнанні його свідком ОСОБА_23 зі спини, колегія суддів зауважує на їх неспроможності з огляду на наступні обставини.

Так, приписами ст. 228 КПК України врегульовано порядок здійснення слідчої дії - пред`явлення особи для впізнання - на стадії досудового розслідування кримінального провадження.

Натомість, під час судового розгляду кримінального провадження судом, відповідно до вимог ст. 352 КПК України, здійснюється допит свідка з метою з`ясування відомих йому обставин кримінального провадження.

Так, в судовому засіданні суду 1-ої інстанції від 15.03.2023 було проведено допит свідка ОСОБА_23 - батька малолітньої потерпілої ОСОБА_24 , який був безпосереднім очевидцем події злочинів стосовно його доньки, які мали місце 07.05.2015 та який, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, приведеним до присяги та попередньо отримавши пам`ятку про його права та обов`язки, відповідно до вимог ч.ч. 1 та 2 ст. 352 КПК України (т. 7, а.с. 182), пояснив, що чоловіка, який напав на його доньку 07.05.2015, бачив зі спини, оскільки в кімнаті було темно, його зріст був 180-185 см, а також зауважив на тому, що коли обвинувачений ОСОБА_9 повернувся спиною, то він одразу ж його впізнав (т. 7, а.с. 183-187).

З урахуванням вищевикладених положень кримінального процесуального закону та обставин, зафіксованих в матеріалах судової справи, суд апеляційної інстанції, всупереч твердженням обвинуваченого, наголошує на тому, що під час судового розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні злочинів стосовно малолітньої потерпілої ОСОБА_24 судом не здійснювалась така слідча дія як пред`явлення особи для впізнання, натомість, під час допиту в судовому засіданні свідок ОСОБА_23 , який був безпосереднім очевидцем вчинених злочинів та фактично припинив їх завершення, надаючи свої показання, додатково зауважив на тому, що впізнає в особі обвинуваченого ОСОБА_9 саме ту людину, яка 07.05.2015 перебувала у кімнаті його домоволодіння та вчинила протиправні дії стосовно його малолітньої доньки ОСОБА_24 .

Підстав не довіряти зазначеним показанням свідка ОСОБА_23 у колегії суддів не має, з огляду на факт не встановлення будь-яких причин для обмови зазначеним свідком обвинуваченого ОСОБА_9 , а також з огляду на те, що показання зазначеного свідка є логічними, послідовними та детальними, узгоджуються із іншими наявними в матеріалах кримінального провадження та дослідженими судом 1-ої інстанції доказами загалом, як письмовими, так і усними, та, зокрема, із показаннями іншого свідка-очевидця події ОСОБА_25 , який в судовому засіданні суду 1-ої інстанції від 12.10.2022 надав аналогічні пояснення, а також впевнено заявив, що впізнає в особі обвинуваченого саме ту людину, яка 07.05.2015 перебувала у кімнаті домоволодіння його брата ОСОБА_23 та боролась із ним (т. 7, а.с. 49-51).

Вищевказаний свідок ОСОБА_25 також, на виконання приписів ч.ч. 1 та 2 ст. 353 КПК України, був попереджений про кримінальну відповідальність за відмову від надання показань та завідомо неправдиві показання, йому було вручено пам`ятку про його права та обов`язки, а також приведено до присяги (т. 7, а.с. 180).

Окрім того, посилаючись в апеляційній скарзі на істотне порушення судом 1-ої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які, на думку обвинуваченого ОСОБА_9 , полягали в тому, що суд закликав свідка ОСОБА_23 впізнати обвинуваченого зі спини, обвинувачений та захисник, всупереч приписам ст.ст. 75, 80 КПК України, не скористалися своїм правом на заявлення головуючому судді ОСОБА_1 відводу у разі наявності у сторони захисту сумнівів стосовно неупередженості судді під час розгляду кримінального провадження, натомість, судовий розгляд кримінального провадження продовжився та обвинувачений не заперечував проти подальшого дослідження доказів у провадженні визначеним складом суду.

Відтак, з огляду на вищевикладене у своїй сукупності, суд апеляційної інстанції не вбачає в діях суду 1-ої інстанції жодних істотних порушень під час проведення допиту свідка ОСОБА_23 під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочинів стосовно малолітньої потерпілої ОСОБА_24 .

Водночас, в контексті надання оцінки посиланням обвинуваченого на факт зміни свідком ОСОБА_23 своїх показань та невпізнання обвинуваченого на стадії досудового розслідування, апеляційний суд наголошує на тому, що, згідно положень ст.ст. 23, 95 КПК України, суд, на підставі принципу безпосередності дослідження доказів, може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу.

При цьому, суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 цього Кодексу.

На дослідження суду 1-ої інстанції в якості доказів взагалі не було надано жодних протоколів слідчих дій, проведених за участю зазначеного свідка ОСОБА_23 , що свідчить про те, що судом фактично не досліджувались показання такого свідка, надані ним під час досудового розслідування кримінального провадження, натомість, показання свідка ОСОБА_23 судом були досліджені безпосередньо, в присутності сторін кримінального провадження, з наданням їм відповідної можливості перехресного допиту свідка з метою з`ясування всіх відомих йому обставин.

Будь-якого примусу з боку суду 1-ої інстанції стосовно свідка ОСОБА_23 під час надання ним відповідних пояснень, на чому зауважує обвинувачений ОСОБА_9 , здійснено не було, про що свідчать наявні у розпорядженні суду апеляційної інстанції матеріали судового провадження.

Водночас, не відповідають дійсності доводи обвинуваченого з приводу того, що відповідно до наявного в матеріалах кримінального провадження аналізу з`єднань мобільного номеру телефону, 07.05.2015 о 04:28 год. він перебував на р. Тихий Турунчук.

Так, відповідно до аналітичної довідки з`єднань абонентського номеру НОМЕР_3 , належного ОСОБА_9 , що не заперечувалось самим обвинуваченим як під час судового розгляду кримінального провадження, так і під час апеляційного провадження, в період часу з 03:02 по 04:17 год. 07.05.2015 зазначений абонент перебував в зоні дії базових станцій, розташованих в районі с. Маяки, Біляївського (нині Одеського) р-ну, Одеської обл., та о 04:28 год. в м. Біляївка. О 05:01 год. абонент вийшов на зв`язок в районі с. Червона Коса та с. Семенівка, Білгород-Дністровського р-ну, Одеської обл. (т. 14, а.с. 278-279).

Принцип дії стільникового зв`язку, тобто мобільного радіозв`язку, полягає у тому, що зони покриття окремих базових станцій частково перекриваються й разом утворюють мережу, що дозволяє визначити поточне місце розташування рухливих абонентів та забезпечувати безперервність зв`язку при переміщенні абонента із зони дії одного прийомопередавача в зону дії іншого.

Таким чином, ідентифікатори базових станцій мобільних операторів дозволяють спостерігати, з якої до якої станції рухався абонент. У великих населених пунктах точність методу, об`єктивно, є значно більшою з огляду на високу щільність установки таких базових станцій, що обумовлено більшою кількістю населення. Натомість, у приміських та сільських районах щільність установки базових станцій нижча, внаслідок чого й точність методу менша, що не виключає, в свою чергу, можливості похибки у встановленні місця перебування абонента.

Разом із тим, детальний аналіз вищезгаданої аналітичної довідки з`єднань належного обвинуваченому ОСОБА_9 абонентського номеру дає підстави стверджувати про те, що обвинувачений 07.05.2015 перебував в зоні дії базових станцій мобільного зв`язку, розташованих в с. Маяки, Одеського р-ну, Одеської обл. досить тривалий час, а саме в період часу з 03:02 по 04:17 год., після чого, о 04:28 год. сигнал його мобільного номеру телефону було зафіксовано в зоні дії базових станцій м. Біляївка, що спростовує його версію стосовно перебування на р. Тихий Турунчук, де, за словами обвинуваченого ОСОБА_9 , відсутнє покриття українських мобільних операторів.

При цьому, відповідно до відкритих інтернет-джерел, р. Тихий Турунчук територіально знаходиться поблизу с. Троїцьке, Одеського р-ну, Одеської обл., де вочевидь наявний зв`язок українських операторів мобільного зв`язку, проте сигнал мобільного телефону обвинуваченого ОСОБА_9 в той день не фіксувався базовими станціями, розташованими в зазначеному населеному пункті, який, на додаток, знаходиться приблизно в 20 км в північно-західному напрямку від м. Біляївки, де о 04:28 год. 07.05.2015 обвинувачений був зафіксований в зоні дії базових станцій.

Відтак, вищезазначені обставини в їх сукупності свідчать про недостовірність версії обвинуваченого ОСОБА_9 стосовно його перебування в момент вчинення злочинів стосовно малолітньої потерпілої ОСОБА_24 в іншому місці, зокрема, на рибалці на р. Тихий Турунчук.

Водночас, заслуговують на увагу доводи обвинуваченого ОСОБА_9 з приводу значної відстані між населеними пунктами Біляївського (нині Одеського) та Білгород-Дністровського районів, яку, на переконання обвинуваченого, неможливо подолати за такий короткий час, зазначений в аналітичній довідці з`єднань номеру мобільного телефону, з огляду на необхідність перетину двох прикордонних пунктів пропуску.

Разом із тим, колегія суддів зауважує на тому, що відстань між двома зазначеними населеними пунктами (м. Біляївка, де 07.05.2015 о 04:28 год. було зафіксовано сигнал мобільного номеру телефону обвинуваченого та с. Червона Коса, де 07.05.2015 о 05:01 год. він вийшов на зв`язок) складає всього 38 км автошляхом.

Станом на 2015 рік, тобто до введення на території України воєнного стану у зв`язку із повномасштабною агресією рф проти України, відповідно до ст. 3 Угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом Республіки Молдова про безвізові поїздки громадян, затвердженої постановою КМУ №1731 від 27.12.2001, громадяни України мали право прямувати транзитом по території респ. Молдова через прикордонні пункти пропуску, у відповідності до Угоди між Урядом України і Урядом Республіки Молдова про пункти пропуску через українсько-молдовський державний кордон та спрощений пропуск громадян, які проживають у прикордонних районах від 11.03.1997.

Зазначені вище апеляційним судом факти стосовно відстані між вищезгаданими населеними пунктами та діючого станом на 2015 рік для громадян України дозволу на транзитний проїзд території респ. Молдови через прикордонні пункти пропуску не позбавляли обвинуваченого ОСОБА_9 об`єктивної можливості дістатись з одного зазначеного вище населеного пункту до іншого всього за 30 хв.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає повністю спростованими твердження сторони захисту на наявність у обвинуваченого ОСОБА_9 алібі на момент вчинення злочинів проти життя та здоров`я, статевої свободи та недоторканості, а також власності малолітньої потерпілої ОСОБА_24 .

Що стосується посилань захисника на відсутність в матеріалах кримінального провадження доказів належності вилученої 07.05.2015 на місці події злочину пари взуття саме ОСОБА_9 , апеляційний суд вважає такі твердження помилковими та такими, що спростовуються матеріалами провадження, зокрема, відповідно до вищезгаданого апеляційним судом висновку №887 від 07.09.2015, вилучена під час проведення огляду місця події пара чоловічого взуття була об`єктом відповідного експертного імунологічного дослідження, за результатами якого експерт дійшов висновку про те, що не виключається походження виявлених на внутрішній поверхні пари чоловічих туфель слідів потових виділень від обвинуваченого ОСОБА_9 (т. 9, а.с. 90-93).

В той же час, погоджуючись із аргументами сторони захисту, колегія суддів зауважує на тому, що висновок експерта не носить категоричний характер та не містить застереження стосовно безумовної належності виявлених на вищевказаній парі чоловічого взуття слідів поту саме обвинуваченому ОСОБА_9 .

Разом із тим, висновок суду стосовно доведеності провини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів стосовно малолітньої потерпілої ОСОБА_24 не ґрунтується лише на одному, конкретно взятому прямому доказі, а на аналізі сукупності всіх належних та допустимих доказів, які у своєму взаємозв`язку є достатніми для висновку «поза розумним сумнівом» у винуватості саме ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 3 ст. 15 п.п. 2, 6, 9, 10, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Стаття 85 КПК України передбачає, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Підставою для поділу доказів на прямі та непрямі (побічні) є характер їх відношення до обставин, які підлягають доказуванню.

Прямий доказ - такий, що прямо і безпосередньо вказує на ті факти і обставини, що підлягають доказуванню. Із цього випливає, що між доказом і тезою, що доводиться, не існує проміжних ланок. Їх зв`язок має одноступеневий характер.

На відміну від прямих доказів, непрямі докази обґрунтовують обставини, які підлягають доказуванню, не прямо, а опосередковано через проміжні факти шляхом послідовних висновків. Непрямим (побічним) є доказ, який спочатку обґрунтовує наявність чи відсутність проміжного (доказового) факту, а через нього - наявність чи відсутність шуканої обставини предмета доказування. Непрямі докази вказують на окремі факти, на основі логічного аналізу сукупності яких встановлюються окремі елементи складу кримінального правопорушення та інші обставини предмета доказування.

Існує правило, згідно якого один непрямий доказ не може бути покладений в обґрунтування процесуального рішення, необхідно сформувати систему непрямих доказів, в якій би кожний непрямий доказ був нібито ланкою нерозривного ланцюга.

Враховуючи вищезазначене, норми чинного КПК України не містять заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин злочину досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.

Натомість, комплекс зібраних стороною обвинувачення усних та письмових доказів, досліджених судом 1-ої інстанції, дає підстави дійти висновку про доведеність «поза розумним сумнівом» того, що саме ОСОБА_9 скоїв розбійний напад, зґвалтування, задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства, а також незакінчений замах на вчинення умисного вбивства малолітньої ОСОБА_24 та в його діях міститься склад інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 3 ст. 15 п.п. 2, 6, 9, 10, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, зокрема, допитані в судовому засіданні суду 1-ої інстанції свідки ОСОБА_25 та ОСОБА_24 впізнали обвинуваченого ОСОБА_9 як особу, яка 07.05.2015 вночі перебувала в домоволодінні ОСОБА_23 на місці вчинення злочинів стосовно ОСОБА_24 ; на вилучених у ОСОБА_9 трусах було виявлено елементи калових мас, епітеліальні клітини, подібні до клітин піхвового та ректального епітелію, належні особі жіночої генетичної статі, травматичного походження, походження яких не виключається від потерпілої ОСОБА_24 ; відповідно до наявної в матеріалах кримінального провадження аналітичної довідки з`єднань абонентського номеру, належного ОСОБА_9 , останній 07.05.2015 в період часу з 03:02 по 04:17 год. перебував в зоні дії базових станцій, розташованих в с. Маяки, Біляївського (нині Одеського) р-ну, Одеської обл.; на внутрішній поверхні пари чоловічого взуття, вилученій під час проведення огляду місця події від 07.05.2015 в домоволодінні ОСОБА_23 на місці вчинення злочинів стосовно малолітньої ОСОБА_24 , були виявлені сліди потових виділень, походження яких не виключається від ОСОБА_9 .

Окрім того, вилучені відповідно до протоколу огляду місця події від 08.05.2015 зі шлунку обвинуваченого ОСОБА_9 золоті сережки були в подальшому впізнані потерпілою ОСОБА_66 - законним представником малолітньої потерпілої ОСОБА_24 як сережки, викрадені у її доньки 07.05.2015.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить переконання про те, що факт скоєння вказаних злочинів саме обвинуваченим ОСОБА_9 суд 1-ої інстанції встановив на підставі дослідження та оцінки сукупності вищенаведених належних та допустимих як прямих, так і непрямих доказів, які, з урахуванням обставин цього кримінального провадження та висунутих на свій захист непослідовних версій обвинуваченого, що не узгоджувалися із вказаними доказами, дозволили суду встановити винуватість ОСОБА_9 відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом».

Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність та вмотивованість наведених висновків суду 1-ої інстанції апеляційні скарги сторони захисту не містить.

Зазначена позиція суду апеляційної інстанції узгоджується також із практикою суду касаційної інстанції, зокрема, аналогічні висновки містяться в постанові колегії суддів Третьої судової палати ККС у складі ВС від 07.12.2020 у справі №728/578/19 (провадження №51-3411км20).

Надаючи оцінку посиланням сторони захисту на те, що обвинувачений ОСОБА_9 під час судового розгляду кримінального провадження заявляв про застосування стосовно нього заходів фізичного впливу з боку органу досудового розслідування, колегія суддів зауважує на наступному.

Так, дійсно, на підставі аналізу матеріалів судового провадження вбачається, що в судовому засіданні суду 1-ої інстанції від 07.07.2021 обвинувачений ОСОБА_9 , в процесі його допиту за епізодом обвинувачення у вчиненні розбійного нападу та умисного вбивства потерпілої ОСОБА_11 , вперше заявив про те, що співробітники Біляївського РВ застосовували стосовно нього психологічне насилля, погрожували йому під час його затримання, а також застосовували стосовно нього фізичне насилля в умовах ізолятору в смт. Овідіополь (т. 5, а.с. 229-232).

Вищезазначені повідомлені обвинуваченим ОСОБА_9 обставини стосовно застосування щодо нього фізичного та психологічного насильства з боку працівників правоохоронних органів не залишились поза увагою суду 1-ої інстанції та ухвалою від 07.07.2021 було надано судове доручення прокурору Одеської обласної прокуратури на здійснення перевірки доводів обвинуваченого з приводу недозволених методів ведення досудового розслідування в кримінальному провадженні за фактом умисного вбивства ОСОБА_11 шляхом внесення до ЄРДР відповідних даних та проведення належного досудового розслідування (т. 5, а.с. 233-234).

Окрім того, Київським райсудом м. Одеси було надіслано запит до ІТТ ГУНП в Одеській обл. стосовно наявності у ОСОБА_9 в період перебування в установі будь-яких тілесних ушкоджень (т. 5, а.с. 235).

Водночас, у відповідь на зазначений судовий запит, начальник ІТТ №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_79 повідомив, що надати запитувану судом інформацію можливості не має, у зв`язку із знищенням обліково-реєстраційної документації ІТТ за 2015 рік по закінченню строків зберігання (т. 6, а.с. 2-6).

Натомість, Одеською обласною прокуратурою 28.07.2021 на підставі вищезгаданої ухвали суду від 07.07.2021 було зареєстровано к/п №0000360 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, задля перевірки доводів обвинуваченого ОСОБА_9 в частині застосування стосовно нього в травні 2015 року незаконних методів на стадії досудового розслідування слідчим СВ Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській обл., оперативними співробітниками Біляївського РВ ГУНП в Одеській обл. та начальником Малиновського РВ в м. Одесі ГУНП в Одеській обл. (т. 6, а.с. 12-13).

Згодом, постановою слідчого другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві ОСОБА_80 від 27.02.2022 вищезгадане к/п №0000360 від 28.07.2021 було закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

В подальшому, під час проведення допиту обвинуваченого за епізодом розбійного нападу та умисного вбивства потерпілої ОСОБА_16 , ОСОБА_9 в судовому засіданні суду 1-ої інстанції від 29.09.2021 вдруге заявив про застосування стосовно нього з боку співробітників правоохоронних органів фізичного насилля (т. 6, а.с. 45-47), внаслідок чого ухвалою суду від 29.09.2021 вдруге було надано судове доручення прокурору Одеської обласної прокуратури на здійснення перевірки доводів обвинуваченого з приводу недозволених методів ведення досудового розслідування в кримінальному провадженні за фактом умисного вбивства ОСОБА_16 шляхом внесення до ЄРДР відповідних даних та проведення належного досудового розслідування (т. 6, а.с. 48-49).

На підставі зазначеної ухвали суду Одеською обласною прокуратурою 03.11.2021 були внесені відомості до ЄРДР за №0000553 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, задля перевірки доводів обвинуваченого ОСОБА_9 стосовно можливих протиправних дій працівників Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській обл. під час здійснення досудового розслідування в межах кримінального провадження стосовно ОСОБА_9 ; досудове розслідування зазначеного кримінального провадження здійснювалось другим СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві (т. 6, а.с. 84-86).

З огляду на вищевикладені обставини вбачається, що предметом досудового розслідування двох зазначених вище к/п №0000360 та №0000553 були повідомлені обвинуваченим ОСОБА_9 аналогічні обставини стосовно застосування щодо нього недозволених методів досудового розслідування, а саме фізичного впливу та психологічного насилля з боку співробітників правоохоронних органів при його затриманні 07.05.2015 та його перебуванні в умовах ізолятора тимчасового тримання.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 також звертався до правоохоронних органів, зокрема, до СУ ГУНП в Одеській обл., зі скаргами стосовно застосування щодо нього працівниками міліції заходів фізичного впливу та отримав відповідь, згідно якої під час проведення службової перевірки інформація стосовно застосування колишніми працівниками міліції недозволених методів та заходів фізичного впливу стосовно нього не знайшла свого підтвердження (т. 6, а.с. 121).

Окрім того, 20.03.2023 обвинувачений ОСОБА_9 також звернувся із письмовим клопотанням до суду 1-ої інстанції, в якому посилався на застосування стосовно нього з боку співробітників правоохоронних органів заходів фізичного впливу при його затриманні 07.05.2015, зокрема, насильному поміщенні в його горлянку поліетиленового пакету з коштовностями (т. 7, а.с. 217).

В подальшому, під час апеляційного провадження прокурором ОСОБА_7 в судовому засіданні від 12.12.2024 було надано копію постанови ст. слідчого другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві ОСОБА_81 від 27.02.2022, якою к/п №0000553 від 03.11.2021 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу зазначеного кримінального правопорушення (т. 16, а.с. 166-168).

В постанові слідчий зауважив на тому, що в межах досудового розслідування вищезазначеного кримінального провадження предметом перевірки були повідомлені обвинуваченим ОСОБА_9 обставини стосовно застосування щодо нього в травні 2015 року заходів фізичного впливу з боку слідчого СВ Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській обл. ОСОБА_82 , працівників-оперативників Біляївського РВ ГУНП в Одеській обл. при його затриманні 07.05.2015, працівників Овідіопольського РВ, що призвело до того, що він спричинив собі порізи вен, внаслідок чого перебував в лікарні в м. Овідіополь протягом трьох діб.

Окрім того, під час досудового розслідування також здійснювалась перевірка повідомлених обвинуваченим ОСОБА_9 обставин стосовно здійснення на нього психологічного впливу під час проведення слідчого експерименту від 14.05.2015 за фактом вбивства ОСОБА_16 .

За результатами проведеного досудового розслідування слідчий дійшов висновку про те, що вищевказана інформація не знайшла свого об`єктивного підтвердження та під час проведення досудового розслідування не було отримано достатніх доказів, які б у своїй сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку свідчили б про наявність складу кримінального правопорушення.

Копія зазначеної постанови слідчого ДБР від 27.02.2022 про закриття к/п №0000553 була вручена обвинуваченому ОСОБА_9 , відповідно до його власноручної розписки, 02.12.2024 (т. 16, а.с. 173).

В подальшому, обвинувачений ОСОБА_9 здійснив спробу оскарження вищезгаданої постанови слідчого ДБР ОСОБА_81 від 27.02.2022 про закриття к/п №0000553, адресувавши скаргу головуючому судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 (т. 16, а.с. 174-178), внаслідок чого 13.12.2024 йому було роз`яснено, що апеляційний суд не є судом, уповноваженим процесуальним законом на розгляд скарг на постанови слідчого про закриття кримінального провадження, а також роз`яснено встановлений законом, зокрема, вимогами ч. 6 ст. 284, п. 3 ч. 1 ст. 303, ч. 1 ст. 306 КПК України, порядок оскарження такого рішення слідчого до прокурора-процесуального керівника в даному кримінальному провадженні або до слідчого судді Київського райсуду м. Одеси за місцем розташування органу досудового розслідування (т. 16, а.с. 179).

Копію наданої судом апеляційної інстанції відповіді обвинувачений ОСОБА_9 отримав в цей же день, тобто 13.12.2024, що підтверджується його власноручною розпискою (т. 16, а.с. 181-182).

Разом із тим, в судовому засіданні апеляційного суду від 14.04.2025 обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_10 повідомили, що вищевказану постанову слідчого ДБР про закриття кримінального провадження не оскаржували у встановленому законом порядку, при цьому, намірів оскаржувати постанову не висловлювали.

З урахуванням викладених обставин, факт застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 недозволених методів досудового розслідування працівниками поліції, а саме психологічного та фізичного насильства під час його затримання, перебування в умовах слідчого ізолятора та проведення слідчих дій, не знайшов свого об`єктивного підтвердження під час апеляційного розгляду кримінального провадження, натомість, спростовується результатами проведення досудового розслідування кримінального провадження за повідомленими обвинуваченим обставинами.

Колегія суддів окремо зауважує на тому, що не відповідають дійсності твердження обвинуваченого ОСОБА_9 стосовно того, що факт застосування стосовно нього фізичного та психологічного тиску з боку працівників правоохоронних органів підтверджується висновком експертизи, згідно якого його показання стосовно зізнання у вчиненні вбивства були вигадані або завчені.

Так, відповідно до висновку судово-психологічної експертизи №2861 від 07.09.2015 за матеріалами к/п №0001941, експерт дійшов висновку про те, що на наданих на дослідження відео-матеріалах за участю підозрюваного ОСОБА_9 він на момент надання показань за фактом умисного вбивства ОСОБА_11 , ОСОБА_16 та ОСОБА_22 , зокрема, під час написання заяви про вчинення злочинів від 10.05.2015, при допиті в якості підозрюваного від 11.05.2015, при додатковому допиті в якості підозрюваного від 14.05.2015, при слідчому експерименті за фактом умисного вбивства ОСОБА_11 від 14.05.2015, при слідчому експерименті за фактом умисного вбивства ОСОБА_16 від 14.05.2015 та при слідчому експерименті за фактом умисного вбивства ОСОБА_22 від 14.05.2015 знаходився в дещо пригніченому емоційному стані, не знаходився в незвичайному емоційному стані, який міг би свідчити про здійснення на нього будь-якого впливу; в наданих на дослідження вищезгаданих відео-матеріалах немає ознак того, що надані підозрюваним ОСОБА_9 показання були ним вигадані або завчені, вони надавались останнім вільно (т. 14, а.с. 178-184).

Окрім того, в матеріалах кримінального провадження також наявний висновок судово-психологічної експертизи №3461 від 15.09.2015 за матеріалами к/п №0001941, в якому експерт дійшов висновку про те, що на наданих на дослідження відео-матеріалах з відеозаписом слідчих дій, а саме допиту підозрюваного від 07.05.2015 та слідчого експерименту від 29.05.2015 за участю ОСОБА_9 , він знаходився в дещо пригніченому емоційному стані, проте в його поведінці немає будь-яких психологічних особливостей, характерних для несамостійного відтворення ним обставин скоєння інкримінованих йому дій; в зазначених відео-записах немає ознак здійснення на ОСОБА_9 психологічного впливу з боку осіб, які були присутніми під час проведення слідчих дій, а також немає ознак того, що показання останнього, надані ним при проведенні за його участю слідчих дій, були ним вигадані, надумані або завчені, вони надавались ОСОБА_9 вільно; при проведенні слідчих дій ОСОБА_9 виглядає дещо стомленим, пригніченим, вказані особливості поведінки можуть бути обумовлені як самою слідчою ситуацією, так і тим, що в ніч з 06.05.2015 по 07.05.2015 він мало спав (або взагалі не спав) та вживав спиртні напої (т. 9, а.с. 106-110).

Відтак, суд апеляційної інстанції констатує, що є повністю спростованими посилання обвинуваченого ОСОБА_9 на те, що проведені експертні психологічні дослідження підтверджують його версію стосовно застосування до нього з боку працівників правоохоронних органів недозволених заходів фізичного та психологічного впливу на стадії досудового розслідування кримінального провадження.

Викликають обґрунтовані сумніви доводи обвинуваченого стосовно того, що співробітники поліції приховували від його рідних факт його утримання, оскільки такі доводи спростовуються наявними в розпорядженні суду апеляційної інстанції матеріалами кримінального провадження.

Так, положеннями ч. 1 ст. 213 КПК України (в ред. від 26.04.2015) встановлено, що уповноважена службова особа, що здійснила затримання, зобов`язана надати затриманій особі можливість негайно повідомити про своє затримання та місце перебування близьких родичів, членів сім`ї чи інших осіб за вибором цієї особи.

Якщо уповноважена службова особа, що здійснила затримання, має підстави для обґрунтованої підозри, що при повідомленні про затримання ця особа може зашкодити досудовому розслідуванню, вона може здійснити таке повідомлення самостійно, проте без порушення вимоги щодо його негайності.

Із аналізу наявного в матеріалах кримінального провадження протоколу затримання ОСОБА_9 від 07.05.2015 вбачається, що про затримання останнього була повідомлена його співмешканка - фактична дружина ОСОБА_70 ; зазначений протокол підписаний ОСОБА_9 без будь-яких зауважень та доповнень, що свідчить про те, що обвинувачений був ознайомлений з його змістом та погодився із викладеними в ньому обставинами, в тому числі й з фактом повідомлення про його затримання його дружини (т. 14, а.с. 1-4).

При цьому, колегія суддів приймає до уваги та вважає такими, що відповідають дійсності посилання обвинуваченого ОСОБА_9 на те, що його допит було проведено 07.05.2015 в період часу з 22:40 по 00:30 год., оскільки зазначена обставина підтверджується даними реєстру матеріалів досудового розслідування в к/п №0001941 (т. 1, а.с. 34).

Вимогами ч. 4 ст. 223 КПК України (в ред. від 26.04.2015) передбачено, що проведення слідчих (розшукових) дій у нічний час (з 22 до 6 години) не допускається, за винятком невідкладних випадків, коли затримка в їх проведенні може призвести до втрати слідів кримінального правопорушення чи втечі підозрюваного.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 КПК України (в ред. від 26.04.2015), допит проводиться за місцем проведення досудового розслідування або в іншому місці за погодженням із особою, яку мають намір допитати.

Враховуючи вищевикладені положення кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції не вбачає в даному випадку допущення будь-яких істотних порушень вимог закону з боку працівників правоохоронних органів під час проведення допиту ОСОБА_9 після його поміщення до ізолятору тимчасового тримання.

Окрім того, окремо апеляційний суд зауважує на тому, що однією із загальних засад кримінального провадження є безпосередність дослідження судом показань, зміст якої закріплений ч. 1 ст. 23 КПК України, відповідно до якої показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

В свою чергу, положеннями ч. 4 ст. 95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 цього Кодексу.

Так, судом 1-ої інстанції показання обвинуваченого ОСОБА_9 були отримані безпосередньо, під час судового розгляду кримінального провадження, з наданням сторонам кримінального провадження та іншим учасникам процесу можливості поставити останньому відповідні запитання стосовно відомих йому обставин кримінальних правопорушень, натомість, показання, надані ним на стадії досудового розслідування кримінального провадження не були жодним чином враховані під час винесення оскаржуваного обвинувального вироку.

З урахуванням викладеного, факт проведення допиту ОСОБА_9 після його затримання 07.05.2015 в нічний час доби, з урахуванням проведення допиту обвинуваченого в судовому засіданні суду 1-ої інстанції та отримання його показань безпосередньо, не мав вирішального впливу на законність, обґрунтованість та вмотивованість постановленого судового рішення, а також не призвів до суттєвих порушень прав обвинуваченого, які могли б мати своїм наслідком скасування оскаржуваного вироку.

Надаючи оцінку твердженням захисника ОСОБА_10 з приводу відсутності в матеріалах кримінального провадження постанови про групу слідчих, суд апеляційної інстанції зауважує на наступному.

Положеннями ч. 1 ст. 214 КПК України в редакції від 15.08.2012, чинної на момент внесення відомостей про к/п №0001941 до ЄРДР, було передбачено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Так, всупереч твердженням захисника, колегія суддів зауважує на тому, що із аналізу змісту реєстру матеріалів досудового розслідування к/п №0001941 вбачається, що під час досудового розслідування зазначеного кримінального провадження керівниками органу досудового розслідування неодноразово виносились постанови про створення слідчої групи, зміст яких вочевидь не наведено в самому реєстрі.

Детальний аналіз даних реєстру свідчить про те, що такі постави про створення слідчої групи виносились в один і той же день із внесенням відповідних відомостей до ЄРДР за кожним епізодом вчинення кримінального правопорушення окремо, в тому числі й під час внесення до ЄРДР відомостей за фактом вчинення злочинів стосовно потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_22 та ОСОБА_24 (т. 1, а.с. 71-84), що спростовує посилання сторони захисту на відсутність в матеріалах кримінального провадження постанов про призначення групи слідчих.

В цьому контексті окремої уваги вартий правовий висновок, викладений в постанові ККС у складі ВС від 09.11.2022 у справі №761/31918/14-к (провадження №51-795км19), відповідно до якого сама по собі відсутність в матеріалах кримінального провадження постанови про призначення слідчого не тягне наслідок у виді визнання всіх зібраних у справі доказів недопустимими, якщо досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні проведено одним слідчим, який обіймає посаду слідчого в органі досудового розслідування до територіальної підслідності, якого відноситься місце вчинення кримінального правопорушення та якого, відповідно до Реєстру матеріалів досудового розслідування визначив керівник органу досудового розслідування. У такому випадку, сторона захисту має обґрунтувати, як проведення досудового розслідування конкретним, а не будь-яким іншим слідчим призвело до порушення прав підозрюваного та гарантій, про які йдеться у ст. 87 КПК України, або іншим чином вплинуло на їх реалізацію.

Окрім того, згідно із правовою позицією, висловленою в постанові ККС у складі ВС від 06.07.2022 у справі №464/5140/18 (провадження №51-4629км21), відсутність у реєстрі матеріалів досудового розслідування окремих процесуальних рішень (документів) не може вважатися підставою для скасування рішень судів першої чи апеляційної інстанцій.

Водночас, в судовому засіданні апеляційного суду від 14.04.2025, за відсутності заперечень з боку учасників кримінального провадження, зокрема, сторони захисту, за клопотанням прокурора ОСОБА_7 до матеріалів кримінального провадження були долучені копії доручень про проведення досудового розслідування та постанов про створення групи слідчих в межах к/п №0001941 за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 3 ст. 15 п.п. 2, 6, 9, 10, 13 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, в тому числі й за фактом вчинення злочинів стосовно потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_22 та ОСОБА_24 .

Аналіз долучених стороною обвинувачення копій процесуальних документів дає підстави стверджувати про те, що досудове розслідування зазначеного кримінального провадження, тобто слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії з метою зібрання доказів у провадженні, проводилось посадовими особами (слідчими), уповноваженими на це відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

З урахуванням викладених обставин в їх сукупності, а також з огляду на надання стороною обвинувачення під час апеляційного провадження копій постанов про створення групи слідчих, прийнятих на стадії досудового розслідування к/п №0001941, колегія суддів констатує, що, всупереч твердженням сторони захисту, відсутність таких постанов в матеріалах кримінального провадження сама по собі не свідчить про допущення органом досудового розслідування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, з огляду на їх фактичну наявність, що підтверджується в тому числі наявним у розпорядженні суду апеляційної інстанції реєстром матеріалів досудового розслідування, а також не призвела до суттєвого порушення прав обвинуваченого ОСОБА_9 в розумінні вимог ст. 87 КПК України та жодним чином не вплинула на можливість реалізації ним передбачених законом прав.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приймає до уваги правову позицію, викладену в постанові ККС ВС від 09.11.2021 у справі №281/128/19 (провадження №51-4536км19), відповідно до якої доказування досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) винуватості особи.

За встановлених обставин, колегія суддів, погоджуючись із висновком суду 1-ої інстанції, доходить переконання про те, що висунута стороною обвинувачення версія подій знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження, сукупності зібраних по справі доказів достатньо для стійкого висновку про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, спрямованих проти життя, здоров`я та власності потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 та ОСОБА_22 , а також проти життя та здоров`я, статевої свободи та недоторканості, а також власності малолітньої потерпілої ОСОБА_24 .

З огляду на викладені обставини, апеляційний суд вважає, що позиція сторони захисту, яка полягає у запереченні винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених за епізодами стосовно потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_22 та ОСОБА_24 є способом самозахисту, оскільки вона об`єктивно спростовується дослідженими судом 1-ої інстанції усними та письмовими доказами, не довіряти яким об`єктивних підстав немає.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відтак, суд 1-ої інстанції, на підставі повного, всебічного аналізу та оцінки всіх досліджених доказів у провадженні, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 3 ст. 15 п.п. 2, 6, 9, 10, 13 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд 1-ої інстанції дотримався приписів ст.ст. 50, 65, 70, 71 КК України та призначив йому справедливе остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна, яке буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Отже, апеляційний суд доходить переконання про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг сторони захисту та скасування законного, обґрунтованого та вмотивованого вироку суду 1-ої інстанції стосовно ОСОБА_9 .

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 21.12.2023, яким ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 3 ст. 15 п.п. 2, 6, 9, 10, 13 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим, який утримується під вартою - в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4