У Х В АЛ А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2025 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову про відмову в задоволенні клопотання,

В С Т А Н О В И В:

До провадження слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вищевказана скарга адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , в якій остання просить: скасувати постанову слідчого ОСОБА_5 СВ ВП № 1 Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві від 02 грудня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання про повернення вилученого майна ОСОБА_4 ; визнати дії слідчого ОСОБА_5 СВ ВП № 1 Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві щодо безпідставного утримання майна ОСОБА_4 , всупереч ухвалі слідчого судді від 26 листопада 2024 року, що підлягає негайному виконанню - протиправною; зобов`язати слідчого ОСОБА_5 СВ ВП № 1 Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві у кримінальному провадженні № 0000993 від 11 квітня 2024 року негайно повернути ОСОБА_4 належне їй майно, а саме: ноутбук «Леново» з зарядним пристроєм; грошові кошти номіналом 1 000 грн у кількості 46 штук; грошові кошти номіналом 500 грн у кількості 100 штук; грошові кошти номіналом 50 євро у кількості 13 штук, на які не було накладено арешт слідчим суддею.

Клопотання мотивовано тим, що у ході проведення досудового розслідування в межах кримінального провадження № 0000993 від 11 квітня 2024 року, 11 листопада 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва було проведено обшук за фактичним місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Айфон 14 Pro», IMEI: НОМЕР_1 ; планшет марки «Apple», IMEI: НОМЕР_2 ; ноутбук «Леново» з зарядним пристроєм; грошові кошти номіналом 1 000 грн у кількості 46 шт.; грошові кошти номіналом 500 грн у кількості 100 шт.; грошові кошти номіналом 50 євро у кількості 13 штук.

26 листопада 2024 року ухвалою слідчого судді Солом`янського районного міста Києва накладено арешт на мобільний телефон марки «Айфон 14 Pro», IMEI: НОМЕР_1 ; планшет марки «Apple», IMEI: НОМЕР_2 . В іншій частині клопотання щодо накладення арешту на ноутбук «Леново» з зарядним пристроєм; грошові кошти номіналом 1 000 грн у кількості 46 шт.; грошові кошти номіналом 500 грн у кількості 100 шт.; грошові кошти номіналом 50 євро у кількості 13 штук було відмовлено.

Отримавши вищевказану ухвалу, ОСОБА_4 разом з її адвокатом 26 листопада 2024 року звернулась до Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві з заявою, в якій вимагала виконати ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 26 листопада 2024 року та повернути речі, на які не було накладено арешт.

Разом з тим, 26 листопада 2024 року слідчий не повернув майно ОСОБА_4 , проігнорував вимогу ухвали про її негайне виконання та призначив зустріч 29 листопада 2024 року о 12-00 год, однак у визначені дату та час зустріч не відбулася.

Натомість, 02 грудня 2024 року слідчим ОСОБА_5 було винесено постанову про відмову в задоволенні клопотання адвоката про повернення вилучених речей, яка обґрунтовується тим, що адвокатом не було подано до заяви від 26 листопада 2024 року матеріали, які підтверджують її повноваження як представника ОСОБА_4 , а заява ОСОБА_4 щодо повернення її майна не надходила.

Заявник вважає вказану постанову необґрунтованою, оскільки повноваження адвоката були встановлені слідчим суддею під час розгляду клопотання про арешт майна, а заява про повернення вилученого майна була складена у присутності ОСОБА_4 та за її згодою.

При цьому, у разі часткового задоволення клопотання про арешт майна, особі негайно повертається частина тимчасового вилученого майна, тобто слідчим ОСОБА_6 не виконано вимоги чинного законодавства щодо повернення тимчасово вилученого майна ОСОБА_4 , а його відмова є незаконною, тому адвокат звернулася до суду з указаною скаргою та просила її задовольнити.

Адвокат ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, однак матеріали справи містять її заяву про розгляд скарги у її відсутність.

Слідчий у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо.

У зв`язку з неявкою в судове засідання заявника та слідчого чи прокурора, відповідно до частини четвертої статті 107 КПК України, фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Згідно з частиною третьою статті 306 КПК України відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Статтею 26 КПК України передбачено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд вважає за можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність особи, яка подала скаргу та уповноваженої особи органу досудового розслідування, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу та дослідивши додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно з частиною першою статті 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Положеннями частини першої статті 303 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає, зокрема, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Як встановлено в ході судового розгляду, СВ Солом`янським УП ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000993 від 11 квітня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 307, частинами першою-другою статті 320, частинами другою-третьою статті 321 КК України.

11 листопада 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва, в межах вказаного кримінального провадження, було проведено обшук за фактичним місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Айфон 14 Pro», IMEI: НОМЕР_1 ; планшет марки «Apple», IMEI: НОМЕР_2 ; ноутбук «Леново» з зарядним пристроєм; грошові кошти номіналом 1 000 грн у кількості 46 шт.; грошові кошти номіналом 500 грн у кількості 100 шт.; грошові кошти номіналом 50 євро у кількості 13 штук.

26 листопада 2024 року ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва було частково задоволено клопотання про арешт вищевказаного майна. Накладено арешт на майно, вилучене 11 листопада 2024 року у ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною користування, відчуження та розпорядження вказаним майном, з метою збереження речових доказів, а саме: мобільний телефон марки «Айфон 14 Pro», IMEI: НОМЕР_1 ; планшет марки «Apple», IMEI: НОМЕР_2 . В іншій частині клопотання відмовлено.

26 листопада 2024 року адвокат ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_4 подала до Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві заяву про негайне повернення майна, на яке не було накладено арешт ухвалою слідчого судді від 26 листопада 2024 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції канцелярії Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві.

Постановою слідчого у кримінальному провадженні - заступника начальника СВ ВП № 1 ГУ НП у м. Києві ОСОБА_5 від 02 грудня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання. Мотивуючи постанову, слідчий зазначив, що до вищевказаної поданої заяви ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , не додано матеріалів, якими підтверджуються повноваження представника особи, щодо якої вирішується питання про повернення вилученого майна, а заяви від ОСОБА_4 щодо повернення майна не надходило, орган досудового розслідування дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення.

Згідно з частиною п`ятою статті 171 КПК України у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, уразі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Згідно з частиною другою статті 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий.

Відповідно до частини першої статті 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Слідчим суддею встановлено, що на момент розгляду скарги ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 26 листопада 2024 року було відмовлено в частині арешту предметів та грошових коштів, які заявник просить повернути в межах кримінального провадження № 0000993 від 11 квітня 2024 року.

Крім того, стороною обвинувачення не доведено, що на вилучення майна, яке просить повернути заявник, був наданий дозвіл ухвалою слідчого судді, не було надано доказів, що вилучене майно має відношення до розслідуваного кримінального провадження та містить відомості про злочини.

Відповідно до положень частини другої статті 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

При цьому, під час здійснення кримінального провадження органом досудового розслідування має бути неухильно дотримано загальні засади кримінального провадження, встановлені статтями 7, 8 КПК України, в тому числі верховенство права, законність та недоторканість права власності.

Враховуючи викладене, органом досудового розслідування не доведено, що вилучене майно під час обшуку має відношення до кримінального провадження.

Разом з тим, на момент розгляду скарги, вилучене майно не повернуто власнику, в розпорядження слідчого судді не надано відомостей про те, що ухвалу слідчого судді про часткове задоволення клопотання про арешт було змінено або скасовано.

Частиною третьою статті 173 КПК України встановлено, що відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Відповідно до вимог статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що стороною обвинувачення не доведено та не надано доказів, які б давали підстави для утримання майна ОСОБА_4 , суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої скарги щодо бездіяльності, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, оскільки, вбачається порушення права власника на володіння, користування та розпоряджання своїм майном та її задоволення в цій частині.

Що стосується вимоги про скасування постанови слідчого про відмову в задоволенні клопотання про повернення вилученого майна, то вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 303 КПК України визначено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора:

1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування;

2) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

3) рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;

4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, одним із близьких родичів або членом сім`ї, коло яких визначено цим Кодексом, та/або захисником померлого, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

5) рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;

6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;

7) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;

8) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником;

9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником;

10) повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником;

11) відмова слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.

Визначений у частині першій статті 303 КПК України перелік рішень, дій та бездіяльності слідчого і прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні та розглядаються слідчим суддею відповідного суду, є вичерпним і розширеному застосуванню не підлягає.

З урахуванням викладеного, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні не підлягає оскарженню постанова слідчого про відмову в задоволенні клопотання щодо неповернення тимчасово вилученого майна, у зв`язку з чим в цій частині скарга задоволенню не підлягає.

Щодо визнання дій слідчого протиправними, то слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що згідно з частиною п`ятою статті 40 КПК України слідчий здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Відповідно до частин першої та другої статті 307 КПК України до повноважень слідчого судді за наслідками розгляду скарги на бездіяльність, рішення слідчого, належить виключно постановлення ухвали, зокрема, про скасування рішення слідчого, зобов`язання вчинити певну дію, або про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, повноваження слідчого судді при розгляді скарг досудового розслідування зводяться до права на зобов`язання сторони кримінального провадження, якою є слідчий, дізнавач або прокурор, вчинити процесуальні дії, як-то повернути тимчасово вилучене майно.

З огляду на вищевикладене, скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями, 169, 171, 173, 303-307 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати уповноважених осіб, які здійснюють досудове розслідування та процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000993 від 11 квітня 2024 року повернути ОСОБА_4 тимчасово вилучене майно, що було вилучено 11 листопада 2024 року під час проведення обшуку за її місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- ноутбук «Леново» з зарядним пристроєм;

- грошові кошти номіналом 1 000 грн у кількості 46 штук;

- грошові кошти номіналом 500 грн у кількості 100 штук;

- грошові кошти номіналом 50 євро у кількості 13 штук.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1