Справа № 346/49/25
Провадження № 11-кп/4808/144/25
Категорія ст. 539 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі :

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 14 січня 2025 року про відмову в задоволенні подання начальника ДУ «Коломийська виправна колонія (№ 41)» про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою суду відмовлено у задоволенні подання ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)» про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким ОСОБА_8 , засудженому 30.07.2021 року вироком Красноарміського міськрайонного суду Донецької області за ч. 2 ст. 186 КК України, з урахуванням вироку Донецького апеляційного суду від 25.11.2021 року, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Своє рішення суд мотивував тим, що наявність лише формально-юридичної підстави, тобто відбуття необхідного строку покарання, а також одного заохочення за весь період відбування покарання, що безпосередньо передували можливості застосування щодо нього вказаної пільги, не свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення та не є безумовною підставою для заміни засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою, незаконною і яка ґрунтується на припущеннях.

Вказує, що адміністрацією колонії встановлено, що є всі підстави для заміни щодо нього невідбутої частини покарання більш м`яким.

Звертає увагу, що сумлінною поведінкою та ставленням до праці він довів своє виправлення.

Просить ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 14 січня 2025 року скасувати та постановити нову, якою задовольнити подання про заміну щодо нього невідбутої частини покарання більш м`яким.

Під час апеляційного розгляду:

- засуджений ОСОБА_8 просив задовольнити подану апеляційну скаргу, а ухвалу суду першої інстанції скасувати;

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги засудженого, просив залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників провадження, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи і мотиви апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що її слід залишити без задоволення, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

За змістом ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до положень ч.1 ст.82 КК України невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Згідно з ч.3 цієї статті заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення, а згідно з п.2 ч. 4 вказаної статті заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона була засуджена до позбавлення волі.

Умовами застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким є: 1) засуджений відбуває покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі; 2) він став на шлях виправлення; 3) він фактично відбув встановлену ч. 4 ст. 82 частину призначеного судом покарання.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив наявність або відсутність наведених у ст. 82 КК України умов, перевірив викладені у поданні обставини та врахував відомості, які містяться у справі.

Як вбачається з матеріалів справи та як правильно було встановлено судом першої інстанції, що засуджений ОСОБА_8 з 18.08.2023 року відбуває покарання в Державній установі «Коломийська виправна колонія (№41)» згідно з вироком Красноарміського міськрайонного суду Донецької області від 30.07.2021 року, зміненого вироком Донецького апеляційного суду від 25.11.2021 року, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років. На час розгляду вказаного подання відбув більше 1/2 призначеного судом строку покарання.

Згідно з характеристикою, затвердженою 06.12.2024 року начальником ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)», ОСОБА_8 в місцях позбавлення волі перебуває з 28.04.2021 року; під час тримання в ДУ «Бахмутська установа виконання покарання ( №6)» та ДУ «Личаківська виправна колонія ( №30)» засуджений не допускав порушення вимог режиму утримання, дисциплінарні стягнення не наклалались, заохочення не оголошувались. З 18.08.2023 року відбуває покарання в ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)», за час якого не допускав порушення встановленого порядку відбування покарання, дисциплінарні стягнення не накладались. Залучається до робіт по благоустрою місць позбавлення волі, роботи виконує добре, застосовано одне заохочення. Приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу на засуджених «Підготовка до звільнення». За характером спокійний, тихий, з представниками адміністрації тактовний, із засудженими не конфліктний. Бере активну участь у програмах/заходах, має бажання змінити своє життя.

Відповідно до даних довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_8 від 06.12.2024 року останньому оголошено 02.07.2024 року одне заохочення - подяку за весь період відбування покарання (за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки); стягнення не накладались.

Згідно з даними довідки №266 про працевикористання засудженого ОСОБА_8 за період з серпня 2023 року по серпень 2024 року у відповідній графі відсутні будь-які дані, що стосуються його працевлаштування; з вересня по жовтень 2024 року він працював та отримував заробітну плату, однак, зі змісту характеристики, залучався до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань..

Відповідно до даних витягу з протоколу №2 від 28.02.2022 року засідання профілактичної комісії ДУ «Личаківська виправна колонія (№30)», засудженого ОСОБА_8 поставлено на профілактичний облік, як особу, схильну до членоушкодження, термін перебування на якому продовжено 30.12.2022 року згідно з відповідним витягом з протоколу № 12 від 30.12.2022 року.

З характеристик від 13.01.2023 року та 13.07.2023 року вбачається, що за час відбування покарання в ДУ «Бахмустька УВП (№6)» ОСОБА_8 порушень вимог режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочення не оголошувались. У ДУ «Личаківська виправна колонія ( №30)» ОСОБА_8 прибув 16.01.2022 року, за час відбування покарання порушень вимог режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочення не оголошувались, по прибуттю працевлаштованим не був. До виконання законних вимог персоналу установи виконання покарань ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, не завжди приймає участь у суспільно-корисній праці щодо поліпшення житлово-побутових умов проживання засуджених у відділенні; не завжди приділяє увагу до необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду; не завжди дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи. Приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Духовне відродження». Перебуває на профілактичних обліках установи як схильний до членоушкодження. 13.01.2023 року засіданням комісії йому відмовлено у застосуванні ст. 101 КВК України (переведенні в ДСР) як такому, що не стає на шлях виправлення.

Відповідно до рішення дисциплінарної комісії від 18.08.2023 року та витягу з наказу №73-ПЗ-23 від 01.09.2023 року ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)» засудженого ОСОБА_8 поставлено на профілактичний облік як схильного до вчинення само ушкодження, термін перебування на якому продовжено згідно з рішенням цієї комісії від 02.01.2024 року та витягом з протоколу № 58 від 28.06.2024 року.

02.11.2023 року та 05.09.2024 засіданням комісії вказаної установи з розгляду питання щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ( ст. ст. 81, 107 КК України), заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (ст. 82 КК України), переведення засуджених на підставах, встановлених статтями 10, 50, 57, 93, 101, 147, 151-1 КВК України, відмовлено засудженому ОСОБА_8 у застосуванні ст. ст. 81, 82 КК України відповідно як такому, що не став на шлях виправлення та що не довів своє виправлення, про що також вказано у висновку щодо ступеня виправлення засудженого від 05.09.2024 року.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 9 КВК України дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до ч.2 ст.67 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Застосування заходів заохочення полягає в тому, що основною підставою для прийняття рішення про їх застосування повинна бути об`єктивна оцінка всієї правомірної поведінки засудженого під час відбування покарання.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вимог адміністрації установи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні засуджених.

Під сумлінним ставленням до праці необхідно розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо.

Згідно з пунктом 3 розділу другого Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань від 28 серпня 2018 року за № 2823/5 засуджені зобов`язані виконувати необхідні роботи із самообслуговування, благоустрою установи виконання покарань.

Суд першої інстанції врахував, що згідно довідки про заохочення і стягнення засудженого до останнього за весь строк відбування покарання застосовано 1 заохочення. Вказане свідчить про те, що в інший час адміністрація установи виконання покарань приймала рішення щодо недоцільності застосування до засудженого заходів заохочення у відповідності до ч. 8 ст. 131 КВК України.

Враховуючи те, що засуджений за весь час відбування покарання (з 28.04.2021 року) мав одне заохочення (в липні 2024 року) - за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, а також згідно виписки із наказу начальника ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)» засудженому ОСОБА_8 оголошено заохочення за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених Кримінально-виконавчим кодексом та правилами внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці у ІV кварталі 2024 року, який був надісланий із вказаної установи на адресу апеляційного суду, на думку апеляційного суду не може свідчити про те, що він став на шлях виправлення, оскільки дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України.

Залучення засудженого до виконання робіт з благоустрою, згідно із його заявою від 20.03.2024 року, які не перевищують дві години на день (оскільки в змісті вищевказаної характеристики не вказано іншу тривалість таких робіт), та в порядку, встановленому виправною колонією, не свідчить про стійке сумлінне і зразкове ставлення засудженого до праці, а також те, що він став на шлях виправлення.

Крім цього, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_8 відбуває покарання за вчинення умисного тяжкого злочину, і хоча він відбув передбачений законом мінімум строку призначеного покарання для можливості застосування заміни покарання більш м`яким, проте, до закінчення строку відбування покарання залишилось ще понад один рік та три місяці, що є значним терміном для застосування якого потрібні вагомі докази виправлення засудженого.

Також судом обґрунтовано встановлено, що наявність заохочення та залучення до робіт по благоустрою колонії не доводять того, що засуджений став на шлях виправлення в розумінні положень ст. 82 КК України, оскільки для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період усього строку відбування покарання довів, що став на шлях виправлення.

За таких обставин апеляційний суд не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали та задоволення подання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо засудженого ОСОБА_8 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 14 січня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні подання Державної установи «Коломийська виправна колонія (№41)» про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо засудженого ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5