КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №760/1472/25 Головуючий у І інстанції - ОСОБА_1
апеляційне провадження №11-сс/824/1746/2025 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

підозрюваного: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20 січня 2025 року щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , маючого на утриманні неповнолітнього сина, 2010 року народження , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 114-1, частиною третьою статті 368, частиною четвертою статті 27, частиною третьою статті 369, частиною другою статті 369-2 КК України, у кримінальному провадженні № 0000228 від 03 червня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 січня 2025 року клопотання старшого слідчого першого відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_10 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задоволено.

Обрано ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 18 березня 2025 року.

Визначено строк дії ухвали до 18 березня 2025 року включно.

Не погоджуючись з указаною ухвалою захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити, застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та покласти на нього обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК України, серед яких можуть бути: цілодобового не залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 без дозволу слідчого, прокурора, суду (залежно від стадії кримінального провадження); прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду (залежно від стадії кримінального провадження); не відлучатися з м. Києва, Київської області без дозволу слідчого, прокурора, суду (залежно від стадії кримінального провадження); утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; не заперечує щодо покладення обов`язку носити електронний засіб контролю; у разі, якщо суд дійде висновку про доцільність застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просить визначити ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 85 прожиткових мінімумів для працездатних осіб; у порядку статті 206 КПК України визнати затримання ОСОБА_7 , що відбулось о 12 год. 06 хв. 18 січня 2025 року.

Уважає оскаржувану ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що органом досудового розслідування не зібрано доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з інкримінованим йому злочином, а виклад встановлених органом досудового розслідування обставин у письмовому повідомленні про підозру та у клопотанні про застосування запобіжного заходу виключають склад кримінальних правопорушень, передбачених статтями 114-1, 369 КК України.

Зауважує, що у викладі обставин не вбачається відомостей, які б свідчили про перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, вчинене за попередньою змовою групою осіб, а також щодо підбурювання у наданні неправомірної вигоди службовій особі за вчинення нею дій з використанням наданого їй службового становища, за попередньою змовою групою осіб.

Також, свідок ОСОБА_11 в ході допиту від 13 червня 2024 року органу досудового розслідування повідомив лише про особу на ім`я ОСОБА_12 , про ОСОБА_13 жодним словом не обмовився.

При цьому, саме протоколами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій жодним чином не підтверджується участь ОСОБА_7 у будь-якій незаконній діяльності.

На думку сторони захисту у клопотанні слідчий, прокурор не доводять з посиланням на докази наявності заявлених ними ризиків, а також не доводять неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Вказує, що у матеріалах клопотання відсутні будь-які відомості, які б свідчили про намагання ОСОБА_7 виїхати за межі України (наявність нерухомості на території іншої держави, наявність достатньої кількості грошових коштів для такого переховування та виїзду за кордон), окрім того ОСОБА_7 не може перетнути кордон України у зв`язку з дією в державі режиму воєнного стану, а останній є особою призивного віку; жодним іншим чином ОСОБА_7 не може перешкоджати кримінальному провадженню, адже навіть при проведенні обшуку (огляду), затриманні тощо він жодного супротиву не чинив.

Посилається на те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання в Україні ( АДРЕСА_3 ); має на вихованні неповнолітнього сина - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; має міцні соціальні зв`язки; характеризується позитивно; він є громадянином України; українцем; у нього відсутні будь-які зв`язки за кордоном; в Україні проживають його родичі; жодного супротиву працівниками правоохоронних органів ОСОБА_7 не чинив.

Уважає, що до ОСОБА_7 можливо застосувати запобіжний захід у вигляді застави з покладенням обов`язку не відлучатись з м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Також вказує про те, що з урахуванням майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу, може бути визначено розмір застави у 85 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Окрім того, звертає увагу суду на те, що згідно протоколу затримання від 18 січня 2025 року встановлено, що підставою для затримання ОСОБА_7 слугувало те, що: «Безпосередньо після вчинення злочину, ст. 208 КПК України», однак проаналізувавши повідомлення про підозру від 18 січня 2025 року встановлено, що останні події, про які йде мова, датовані ще 29 жовтня 2024 року, при цьому під час проведення обшуку ні грошових коштів, ні документів на осіб, мова про яких йде у повідомленні про підозру ОСОБА_7 , в останнього не вилучалось, тобто фактично затримувати ОСОБА_7 18 січня 2025 року у порядку статті 208 КПК України підстав не було.

До того ж, протокол затримання ОСОБА_7 від 18 січня 2025 року складений без участі захисника, що є істотним порушенням.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000228, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 червня 2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою, п`ятою статті 27, частиною другою статті 28, частиною першою статті 114-1, частиною третьою статті 368, частиною четвертою статті 27, частиною п`ятою статті 27, частиною другою статті 369 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що громадянин України ОСОБА_7 , спільно з громадянами України ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а також іншими невстановленими особами, маючи вплив на відповідних посадових осіб та тісні взаємозв`язки з іншими учасниками добровольчого формування територіальної громади (далі - ДФТГ), налагодили протиправний механізм із отримання неправомірної вигоди за надання послуг військовозобов`язаним особам з ухилення від призову за рахунок укладання контракту з ІНФОРМАЦІЯ_4».

З метою відсічі військовій агресії, Указом Президента України ОСОБА_17 №64/2022 від 24 лютого 2022 року на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, дія якого продовжена на даний час.

Разом з тим, ОСОБА_7 , являючись громадянином України, достеменно знаючи, що російська федерація здійснила збройну агресію проти України, а також той факт, що Постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16 травня 2024 року встановлено порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, а в Україні діє правовий режим воєнного стану, розуміючи, що перешкоджання законній діяльності ЗС України та інших військових формувань в особливий період, являється протиправним, маючи корисливу мету, прийняв добровільне рішення про перешкоджання законній діяльності ЗС України та інших військових формувань в особливий період, шляхом надання порад в протиправному уникненні військовозобов`язаних осіб від призову на військову службу шляхом формального укладання контракту з ІНФОРМАЦІЯ_4» або його структурних підрозділів без фактичного виконання такою особою цілей та завдань з ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також шляхом надання вказівок щодо поведінки та дій таких осіб під час правового режиму воєнного стану з метою подальшого формального підписання (укладання) зазначеного вище контракту, усвідомлюючи при цьому, що своїми діями останній перешкоджає законній діяльності структурним підрозділам ЗС України, зокрема територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки (далі - ТЦК), в проведенні мобілізаційних заходів, що полягають в підготовці та накопиченні військово-навчених людських ресурсів призовників, військовозобов`язаних та резервістів для комплектування посад, передбачених штатами військового часу.

Так, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, не пізніше 30 травня 2024 року, громадянин України ОСОБА_7 , маючи на меті отримання прибутку у вигляді частини від суми грошових коштів отриманих від осіб, які до нього звернуться за наданням допомоги в ухиленні від призову на військову службу, використовуючи власні зв`язки та знайомства з посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_4», будучи обізнаним, що згідно пункту 6 Положення «Про добровольчі формування територіальних громад» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року №1449, членство у ДФТГ не звільняє від обов`язку проходження строкової військової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, однак достеменно знаючи, що командування ІНФОРМАЦІЯ_4» та його структурних підрозділів має фактичну можливість забезпечити учаснику ДФТГ, в тому числі шляхом домовленостей з представниками ТЦК, ухилення від призову на військову службу, прийняв рішення про здійснення перешкоджання законній діяльності ЗС України та інших військових формувань в особливий період, шляхом зниження мобілізаційного потенціалу ЗС України та інших військових формувань.

Діючи на виконання свого злочинного умислу та переслідуючи корисливу мету, громадянин України та учасник ІНФОРМАЦІЯ_4» ОСОБА_7 , за невстановлених органом досудового розслідування обставин, вступив у попередню змову з громадянами України ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , та заздалегідь домовився з ними про спільне вчинення даного кримінального правопорушення, завчасно домовившись з останніми про роль кожного з них під час його вчинення. Так, згідно досягнутих домовленостей та розподілених обов`язків, ОСОБА_16 забезпечувала пошук військовозобов`язаних громадян України, які в порушення ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мають намір ухилитися від обов`язків громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, та за заздалегідь обумовлену з ОСОБА_7 грошову винагороду, формально укладуть контракт з ІНФОРМАЦІЯ_4» або його структурними підрозділами, що надасть останнім можливість не бути призваними до ЗС України, шляхом забезпечення командним складом ДФТГ відповідної протекції.

Так, в ході реалізації свого злочинного умислу та діючи згідно раніше досягнутих з ОСОБА_7 та ОСОБА_15 домовленостей, ОСОБА_16 , у невстановлений органом досудового розслідування час, але не пізніше 30 травня 2024 року, а також за невстановлених органом досудового розслідування обставин, познайомилась з громадянином України ОСОБА_11 , якому повідомила, що за грошову винагороду у розмірі 4 500 доларів США може допомогти останньому з підписанням контракту з ІНФОРМАЦІЯ_4», що надасть йому можливість уникнути призову на військову службу в особливий період.

У подальшому, 23 вересня 2024 року близько 12 годин 43 хвилин, під час телефонної розмови ОСОБА_11 з ОСОБА_16 , остання повідомила про першочергову необхідність передачі їй означеної вище суми грошових коштів для того щоб розпочати процедуру працевлаштування в ІНФОРМАЦІЯ_4», а також надала вказівку ОСОБА_11 щодо збору необхідних для цього документів.

24 вересня 2024 року біля 14 години 53 хвилин громадянка України ОСОБА_16 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 22, біля входу до закладу громадського харчування «McDonald's» зустрілась з громадянином України ОСОБА_11 .

В ході зустрічі ОСОБА_16 , переслідуючи корисливий мотив, а також маючи на меті здійснення перешкоджання законній діяльності ЗС України та інших військових формувань, шляхом зниження мобілізаційного потенціалу ЗС України та створенні умов для уникнення громадянами призову на військову службу, отримала від громадянина ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 4 500 доларів США за допомогу в підписанні останнім контракту з ДФТГ.

Крім того, в ході зазначеної зустрічі, ОСОБА_16 надала поради ОСОБА_11 , щодо способів уникнути отримання повістки про прибуття до територіального центру комплектування військовозобов`язаних (далі - ТЦК), які полягали в наданні інструктажу щодо пересування містом власним автотранспортом, уникаючи місць загального скупчення людей та місць де потенційно можуть знаходитись співробітники поліції та ТЦК, а також повідомила, що їхньою кінцевою метою є формальне укладання відповідного контракту з ІНФОРМАЦІЯ_4», тобто без подальшої фактичної участі ОСОБА_11 у підготовці та виконанні завдань ІНФОРМАЦІЯ_3 , які покладені на вказане формування та фактичне уникнення останнім призову на військову службу до лав ЗС України у зв`язку із дружніми та сталими зв`язками керівництва (командування) ІНФОРМАЦІЯ_4» з військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_5.

Крім того, в ході вказаної зустрічі ОСОБА_16 повідомила ОСОБА_11 , що в подальшому, після формального підписання контракту з ІНФОРМАЦІЯ_4», останній матиме можливість виїжджати на відпочинок за кордон, під виглядом здійснення волонтерської діяльності, яку йому забезпечить командир ІНФОРМАЦІЯ_4» ОСОБА_15 , за відповідну грошову винагороду.

У подальшому, 12 жовтня 2024 року біля 11 години 53 хвилин, під час телефонної розмови між ОСОБА_11 та ОСОБА_16 , остання повідомила, що командиру ІНФОРМАЦІЯ_4» ОСОБА_15 , відомо про домовленості між нею та ОСОБА_11 щодо формального укладання контракту з ДФТГ без фактичного виконання останнім обов`язків з територіальної оборони м. Києва та про відповідну частину грошової винагороди за укладання такого контракту, а також надала вказівку ОСОБА_11 не обговорювати з ОСОБА_15 питання пов`язані з переданими їй грошовими коштами.

16 жовтня 2024 року біля 09 години 51 хвилини, під час телефонної розмови між ОСОБА_11 та ОСОБА_16 , остання повідомила, що надасть його номер мобільного телефону заступнику командира ІНФОРМАЦІЯ_4» - ОСОБА_7 , який в подальшому зателефонує ОСОБА_11 з приводу визначення конкретної дати для особистою зустрічі, а також повідомить про обставини подальшого укладання контракту з ДФТГ.

У той же день, біля 12 годин 15 хвилин, ОСОБА_11 зателефонував ОСОБА_7 та під час телефонної розмови останній повідомив, що всі необхідні для укладання контракту документи підготовлені, а сам контракт буде укладений ОСОБА_11 з ДФТГ «ІНФОРМАЦІЯ_6», яке входить до складу ІНФОРМАЦІЯ_4».

29 жовтня 2024 року о 13 годині 51 хвилині ОСОБА_11 , діючи на виконання вказівок ОСОБА_7 та згідно раніше досягнутих домовленостей з останнім, прибув до штабу ДФТГ «ІНФОРМАЦІЯ_7», розташованого за адресою: АДРЕСА_4. Зустрівшись за вищевказаною адресою з ОСОБА_7 , останній повідомив, що в цей день відбудеться знайомство ОСОБА_11 з командиром ІНФОРМАЦІЯ_4» - ОСОБА_15 , а контракт буде переданий ОСОБА_11 01 листопада 2024 року.

Крім того, в ході розмови ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_11 про те, що командиру ДФТГ «ОСОБА_20.» достеменно відомо про домовленості між ним та ОСОБА_11 щодо формального укладання контракту з ДФТГ без фактичного виконання останнім обов`язків з територіальної оборони м. Києва та про відповідну частину грошової винагороди за укладання такого контракту, а також надав вказівку ОСОБА_11 не обговорювати з ОСОБА_15 питання пов`язані з переданими ОСОБА_11 . ОСОБА_18 грошових коштів.

У подальшому в той же день, біля 15 годин 17 хвилин, знаходячись в підвальному приміщенні штабу ДФТГ «ІНФОРМАЦІЯ_7» за адресою: АДРЕСА_5, відбулася зустріч ОСОБА_11 з невстановленою органом досудового розслідування особою на ім`я « ОСОБА_19 », який, як стало відомо в ході розмови, теж є особою, що фіктивно працевлаштовується до лав ДФТГ «ІНФОРМАЦІЯ_7», ОСОБА_7 та ОСОБА_15 . Під час вказаної зустрічі ОСОБА_7 та ОСОБА_15 провели інструктаж ОСОБА_11 щодо порядку пересування учасників ДФТГ по території України під час особливого періоду, закцентувавши увагу останнього на тому, що у випадку необхідності подорожі до інших областей України, останньому від ДФТГ буде надано відповідний лист на відрядження та будуть повідомлені відповідні паролі для безперешкодного проїзду через наявні блок-пости та пересування в комендантську годину. Крім того, ОСОБА_15 зазначив, що пересування по території м. Києва та Київської області для ОСОБА_11 буде безперешкодним, оскільки на цій території співробітники ТЦК обізнані про нього як командира ІНФОРМАЦІЯ_4» та учасників даного ДФТГ, у зв`язку з чим ОСОБА_11 не буде вручено повістку про явку до відповідного територіального центру комплектування військовозобов`язаних.

18 січня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 28, частиною першою статті 114-1, частиною четвертою статті 27, частиною третьою статті 369 КК України.

20 січня 2025 року до Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 28, частиною першою статті 114-1, частиною четвертою статті 27, частиною третьою статті 369 КК України.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 січня 2025 року клопотання старшого слідчого першого відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_10 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задоволено.

Обрано ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 18 березня 2025 року.

Визначено строк дії ухвали до 18 березня 2025 року включно.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно частин першої, другої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 28, частиною першою статті 114-1, частиною четвертою статті 27, частиною третьою статті 369 КК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 28, частиною першою статті 114-1, частиною четвертою статті 27, частиною третьою статті 369 КК України, підтверджується наявними у матеріалах доказами, детальний перелік яких наведено у клопотанні, та які дослідженні безпосередньо в судовому засіданні під час його розгляду, інформація з яких може вказувати на те, що ОСОБА_7 причетний до вказаних кримінальних правопорушень.

Також, слідчим суддею обґрунтовано встановлено, що прокурором доведена наявність ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, а саме: можливості переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки з моменту повідомлення ОСОБА_7 про підозру пройшов незначний проміжок часу, він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, який відносяться до категорії тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років з конфіскацією майна або без такої; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки органом слідства не проведено ще всі слідчі-розшукові дії; незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, враховуючи те, що підозрюваному ОСОБА_7 стали відомі обставини кримінального провадження в ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, зважаючи на режим воєнного стану, особливості вчинення кримінального правопорушення, високий ступінь його суспільної небезпеки, в якому він підозрюється.

Окрім того, слідчим суддею враховано особу підозрюваного ОСОБА_7 , який раніше не судимий, його майновий та сімейний стан, обставини вчиненого ним кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, що має суспільний резонанс, оскільки дане правопорушення вчинене в період дії воєнного стану України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні, зокрема кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною першою статті 114-1 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, тому з урахуванням наявних ризиків, передбачених статтею 177 КПК України та вимог частини шостої статті 176 КПК України, відповідно до яких під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються у вчиненні злочинів, зокрема, передбачених статтею 114-1 КК України, може бути застосований запобіжний захід лише у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з чим дійдено висновку, що відносно ОСОБА_7 не може бути застосований інший запобіжний захід, у тому числі у вигляді домашнього арешту, крім як тримання під вартою.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Також місцевим судом обґрунтовано застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави з посиланням на частину четверту статті 183 КПК України, згідно якої слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109 - 114-2, 258 - 258-6, 260, 261, 402 - 405, 407, 408, 429, 437 - 442 КК України.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи у сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, у зв`язку з чим відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, у сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованих йому кримінальних правопорушень та їх наслідками, є обґрунтованим, та підстав для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів уважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 28, частиною першою статті 114-1, частиною четвертою статті 27, частиною третьою статті 369 КК України.

Враховуючи те, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то, з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у пункті 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту статті 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі про те, що органом досудового розслідування не зібрано доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з інкримінованим йому злочином, а виклад встановлених органом досудового розслідування обставин у письмовому повідомленні про підозру та у клопотанні про застосування запобіжного заходу виключають склад кримінальних правопорушень, передбачених статтями 114-1, 369 КК України; у викладі обставин не вбачається відомостей, які б свідчили про перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, вчинене за попередньою змовою групою осіб, а також щодо підбурювання у наданні неправомірної вигоди службовій особі за вчинення нею дій з використанням наданого їй службового становища, за попередньою змовою групою осіб; свідок ОСОБА_11 в ході допиту від 13 червня 2024 року органу досудового розслідування повідомив лише про особу на ім`я ОСОБА_12 , про ОСОБА_13 жодним словом не обмовився; саме протоколами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій жодним чином не підтверджується участь ОСОБА_7 у будь-якій незаконній діяльності, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про недоведеність наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, колегія суддів уважає безпідставними та такими, що не спростовані стороною захисту.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, сховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні або перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється.

Аргументи скаржника про те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання в Україні ( АДРЕСА_3 ); має на вихованні неповнолітнього сина - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; має міцні соціальні зв`язки; характеризується позитивно; він є громадянином України; українцем; у нього відсутні будь-які зв`язки за кордоном; в Україні проживають його родичі; жодного супротиву працівниками правоохоронних органів ОСОБА_7 не чинив, не є достатньою підставою для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Посилання апелянта на порушення органом досудового розслідування статті 208 КПК України під час його затримання ретельно перевірялися колегією суддів та не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись статтями 176-178, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20 січня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4