Cправа № 127/6040/25
Провадження № 1-кс/127/2675/25
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

Іменем України

13 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

особи, яка подала скаргу: ОСОБА_3 ,

прокурора: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Вінницької обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення щодо нього службовими особами Державної установи «Вінницька установа виконання покарань №1» кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 09.02.2025, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ОСОБА_3 зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Вінницької обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення щодо нього службовими особами Державної установи «Вінницька установа виконання покарань №1» кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 09.02.2025.

Дана скарга мотивована тим, що 09 лютого 2025 року ОСОБА_3 звернувся до Вінницької обласної прокуратури Вінницької області із заявою про кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст. 191, 365, 366 КК України, яке вчинили відносно нього службові особи ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1».

Як зазначено у скарзі, у своїй заяві ОСОБА_3 виклав стислий опис обставин, вказав місце, час та спосіб вчинення правопорушення. Однак уповноважена особа Вінницької обласної прокуратури відомості за заявою від 09.02.2025 року до ЄРДР не внесла, що підтверджується листом №20р-25 від 14.02.2025, який був отриманий заявником 17.02.2025.

Скаржник ОСОБА_3 вважає, що такі дії начальника відділу протидії порушенням прав людини у правоохоронній та пенітенціарній сферах обласної прокуратури ОСОБА_5 порушили його право на безумовне виконання вимог ст.214 КПК України щодо внесення відомостей за його заявою до ЄРДР.

У зв`язку із вищевикладеним ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив суд зобов`язати уповноважену особу Вінницької обласної прокуратури внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за його заявою про вчинення щодо нього кримінального правопорушення службовими особами ДУ «Вінницька УВП №1».

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 свою підтримав та просив її задовольнити. Надав суду копію матеріалів службового розслідування відносно себе, які, на його думку, підтверджують обставини, викладені в заяві про вчинення кримінального правопорушення від 09.02.2025 року.

Прокурор Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив проти задоволення скарги, вважаючи її необґрунтованою та безпідставною, оскільки обставини, викладені в даній заяві стосуються виконання службовими особами ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» своїх посадових обов`язків, а ознаки, які вказували б на вчинення кримінального правопорушення відсутні. Також надав суду копію заяви ОСОБА_3 від 09.02.2025.

Дослідивши матеріали скарги та надані в судовому засіданні докази, вислухавши пояснення учасників процесу, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Вимогами п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Основним завданням слідчого судді при виконанні функцій судового контролю є встановлення факту, чи дійсно права і свободи людини було порушено або вони порушуються; чи було створено або створюються перешкоди для їх реалізації; чи має місце інше обмеження прав і свобод; які перешкоди він зобов`язаний поновити або усунути для їх реалізації.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні, можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора як, зокрема, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Із матеріалів скарги вбачається, що 09 лютого 2025 року засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_3 звернувся до Вінницької обласної прокуратури із заявою про кримінальне правопорушення, яке вчинили відносно нього службові особи ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)».

Як вбачається із копії заяви від 09.02.2025 про вчинення кримінального правопорушення, починаючи з моменту прибуття до ДУ «ВУВП (№1)» 22.09.2022 року до 24.03.2023 ОСОБА_3 неодноразово звертався із заявами до посадових осіб ДУ «ВУВП (№1)» із клопотаннями про надання йому можливості здійснювати телефонні дзвінки. Адміністрація установи надала йому дозвіл на здійснення 10 телефонних дзвінків. Однак під час перебування засудженого у туберкульозному блоці у період з 24.03.2023 по 12.06.2023 службові особи ДУ «ВУВП (№1)» не надали йому можливості здійснити жодного телефонного дзвінка, у зв`язку із чим ОСОБА_3 було придбано мобільний телефон марки Samsung А10, який згодом було знайдено і вилучено під час проведення обшуку 30.05.2023 у камерному приміщенні №100, у якому знаходився ОСОБА_3 . Після цього, 05.06.2023 при наданні пояснень ним було зазначено, що вилучений мобільний телефон марки Samsung А10 є його власністю. Під час підписання протоколу про вилучення телефону ОСОБА_3 висловив зауваження стосовно вказаного в протоколі побитого корпусу телефону, на що службові особи повідомили, що пошкодження відбулись при падінні телефону. З 06.06.2023 по день подання заяви засуджений звертався з проханням пояснити, де знаходиться вищевказаний телефон, однак жодної відповіді не отримав.

Таким чином, на думку ОСОБА_3 , службові особи ДУ «ВУВП (№1)» використовують службове становище, щоб шахрайським способом при виконанні службових обов`язків красти вартісне особисте майно засуджених, тобто в їх діях заявник вбачає ознаки кримінальних правопорушень.

Відповідно до копії супровідного листа від 14.02.2025 №20р-25, який міститься в матеріалах скарги, вищевказану заяву ОСОБА_3 було направлено до Четвертого СВ (з дислокацією у м. Вінниці) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому для розгляду в межах компетенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Таким чином, КПК України містить безумовний обов`язок внести про кримінальне правопорушення невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, а відмова у прийнятті та реєстрації такої заяви чи повідомлення не допускається.

Разом із тим, цей обов`язок виникає лише у випадку подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, а не будь-якої заяви взагалі.

Так, відповідно до п.п. 2 п. 1 Розділу ІІ «Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань», затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 06.04.2016 №139, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у своїй постанові від 30 вересня 2021 року у справі №556/450/18 зазначив, що підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Тобто, підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в них об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ст. 11 ч. 1 КК України злочином є передбачене КК України суспільно небезпечне вчинене діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Таким чином, слідчий суддя має з`ясувати, чи можна розглядати заяву ОСОБА_3 , як заяву про вчинене кримінальне правопорушення з огляду на її зміст. У даному контексті слідчий суддя звертає увагу на те, що положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Зокрема, певне звернення особи можна розглядати саме як заяву чи повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, якщо воно містить об`єктивні дані, які дійсно вказують на існування реального факту вчинення певного діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення. При цьому, навіть якщо заявник прямо назве певне діяння злочином, то це не означатиме автоматично, що подія злочину насправді мала місце, оскільки заявник може помилятися в юридичній оцінці відповідних фактів.

Відповідно до висновку зробленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Відповідно до ч. 4 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення; відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Разом з тим зміст ч. 1 ст. 214 КПК України не передбачає обов`язку слідчого, дізнавача чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого діючим КК України.

Таким чином, аналіз положень КПК України дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 7 ст. 102 КВК України перелік і кількість предметів і речей, які засуджені можуть мати при собі, визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України. Зберігання засудженими при собі грошей, цінних паперів і речей, а також предметів, які заборонено використовувати в колоніях, не допускається. Виявлені у засуджених речі та предмети, які заборонено використовувати в колоніях, вилучаються, про що посадовою особою колонії складається протокол. За клопотанням установи виконання покарання слідчий суддя розглядає питання про конфіскацію таких речей та предметів або про передачу їх на зберігання до звільнення засудженого відповідно до положень розділу VIII Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до п.4 розділу 2 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України №2823/5-2018 від 28.08.2018 року, засудженим забороняється придбавати, виготовляти, зберігати і використовувати гроші, цінності, предмети, речі, речовини і вироби, заборонені до використання в установах виконання покарань за переліком предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено.

Відповідно до додатку 3 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, до переліку предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженим заборонено, належать радіоелектронні засоби, призначені для передавання чи приймання радіосигналів (радіостанції, мобільні телефони та зарядні пристрої до них, SIM-картки, скретч-картки поповнення рахунку мобільного зв`язку, пейджери тощо), друкарські машинки, розмножувальні прилади.

Отже, зі змісту заяви ОСОБА_3 вбачається, що наведені у ній обставини не вказують на вчинення дій, які складають об`єктивну сторону будь-якого злочину (кримінального правопорушення), натомість стосуються виконання посадовими особами ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» своїх посадовихобов`язків.

Дані обставини також підтверджуються копіями матеріалів службового розслідування, наданими скаржником під час судового засідання, зокрема протоколом обшуку камерного приміщення №100, рапортом інспектора ВРЮ старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_6 від 30.05.2025, поясненням ОСОБА_3 від 07.06.2023, рапортом оперуповноваженого ОВ ДУ «ВУВП (№1)» старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_7 та висновком службового розслідування за фактом зберігання заборонених предметів 30.05.2023 року, затвердженим начальником ДУ «Вінницька УВП (№1)» ОСОБА_8 07.06.2023.

Таким чином, слідчий суддя не знаходить в заяві ОСОБА_3 від 09.02.2025 об`єктивних відомостей для того, щоб вважати її заявою про вчинене кримінальне правопорушення, тому, відповідно, у посадових осіб Вінницької обласної прокуратури не виникало обов`язку внести викладені в ній відомості до ЄРДР.

Зі змісту ст. 307 КПК України вбачається, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування слідчий суддя може винести ухвалу про: скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 7, 22, 214, 303-307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Вінницької обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення щодо нього службовими особами Державної установи «Вінницька установа виконання покарань №1» кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 09.02.2025 залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Вінницького міського суду

Вінницької області ОСОБА_9