Дата документу 09.01.2025 Справа № 335/3404/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/401/25Головуючий у 1-й інстанції - ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/3404/24Доповідач у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 23 грудня 2024 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Нор-Кянк Республіки Вірменія, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.5 ст.186, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.5 ст.186 КК України

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до 23.02.2025 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 без права внесення застави.

В апеляційній скарзі захисник просив ухвалу суду скасувати, постановити нове судове рішення, яким застосувати до обвинуваченого більш м?який запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_8 або визначити розмір застави.

Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_8 в порушення вимог ст.278 КПК повідомлення про підозру та повідомлення про нову підозру вручено не було. Останній не набував статусу підозрюваного, що виключає можливість застосування запобіжного заходу щодо нього.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою не містить доказів на підтвердження існування передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК ризиків. Сама по собі лише тяжкість пред`явленого обвинувачення не може бути самостійною і достатньою підставою для тримання особи під вартою.

Захисник вказує, що ОСОБА_8 має бездоганну процесуальну поведінку, раніше не судимий, має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання та джерело стабільного доходу.

На переконання апелянта, правові підстави для застосування положень п.1 ч.4 ст.183 КПК відсутні. Відтак, районний суд був зобов`язаний визначити розмір застави.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; з`ясувавши позицію обвинуваченого та захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В провадженні Жовтневого районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні передбачених ч.3 ст.15, ч.5 ст.186, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.5 ст.186 КК кримінальних правопорушень.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що у справі існують передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК ризики, тому необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 цього Кодексу ризикам.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення об`єктивно існують, і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 .

На підтвердження існування передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК ризику свідчать ті обставини, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ряду особливо тяжких злочинів проти власності, в умовах воєнного стану, за вчинення яких передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк від 15 років із конфіскацією майна.

Вказані обставини, на переконання колегії суддів, дають достатні підстави для висновку, що ОСОБА_8 , будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані злочини.

Хоча обвинувачений є особою раніше не судимою, натомість про схильність останнього не дотримуватись належної процесуальної поведінки свідчить факт його перебування у розшуку та міжнародному розшуку в рамках іншого кримінального провадження, що у свою чергу підсилює ймовірність настання передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК ризику.

З матеріалів провадження встановлено, що обвинувачений неодружений, даних про осіб на його утриманні не встановлено, що всупереч протилежним аргументам апелянта, вказує на відсутність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків.

Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, у сукупності дають достатні підстави для висновку, що ОСОБА_8 за відсутності у нього стримуючих факторів належної процесуальної поведінки та міцних соціальних зв`язків, опинившись на волі, потенційно може продовжувати займатись протиправною діяльністю та вчинити інше кримінальне правопорушення.

З урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів вважає, що прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_8 перебувати на волі, а підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу відсутні.

Гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , на переконання колегії суддів, не вбачається можливим.

Між тим, судова колегія вважає, що сама по собі тяжкість інкримінованих злочинів не є достатньою підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, натомість судом першої інстанції враховано сукупність усіх встановлених у даному провадженні обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою особи.

Судовою колегією не приймаються до уваги заперечення захисника проти порушення вимог ст.278 КПК на стадії досудового розслідування.

Оскільки апеляційний суд під час перевірки ухвали про продовження строку тримання особи під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, аналізує лише наявність передбачених ст.177 КПК ризиків та необхідність продовження застосування щодо неї обмежувального заходу.

Перевіряючи доводи сторони захисту щодо необхідності визначення ОСОБА_8 розміру застави, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до положень п.1 ч.4 ст.183 КПК суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи передбачені ст.ст.177, 178 КПК підстави та обставини, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Суд апеляційної інстанції погоджується із твердженнями районного суду, який під час продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 реалізував зазначену регламентовану кримінальним процесуальним законом міру можливої поведінки (право), та обґрунтовано не визначив обвинуваченому вказаний альтернативний запобіжний захід з огляду на обсяг пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення за ч.3 ст.15, ч.5 ст.186, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.5 ст.186 КК, а також те, що передбачений ч.5 ст.186 КК злочин було вчинено ОСОБА_8 із застосуванням насильства.

Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою відповідає характеру і особливої тяжкості інкримінованих діянь та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_8 під вартою, матеріали провадження не містять.

Отже, колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі мотивів, не вбачає законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 23 грудня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4