Справа № 464/4466/19
пр.№ 1-кп/464/251/25
У Х В А Л А

02 січня 2025 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , розглянувши клопотання обвинуваченого ОСОБА_2 про проведення судових засідань в режимі відеоконференції, з розгляду обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному 13 березня 2019 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000018 за ч.3 ст.27, ч.2 ст.305 КК України,

у с т а н о в и л а:

У провадженні суду знаходиться зазначений вище обвинувальний акт у кримінальному провадженні.

На адресу суду від обвинуваченого ОСОБА_2 надійшло клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 09 січня 2025 року та подальший розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в особистому кабінеті сервісу «Електронний суд».

Оглянувши матеріали клопотання, суддя дійшла наступного висновку.

Як регламентовано ч.ч.1, 2 ст.336 ЦПК України, судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі:

1) неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження в судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин;

2) необхідності забезпечення безпеки осіб;

3) проведення допиту малолітнього або неповнолітнього свідка, потерпілого;

4) необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження;

4-1) введення воєнного стану або під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України;

5) наявності інших підстав, визначених судом достатніми.

Суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження.

У ст.138 КПК України визначено, що поважними причинами неприбуття особи на виклик є:

1) затримання, тримання під вартою або відбування покарання;

2) обмеження свободи пересування внаслідок дії закону або судового рішення;

3) обставини непереборної сили (епідемії, військові події, стихійні лиха або інші подібні обставини);

4) відсутність особи у місці проживання протягом тривалого часу внаслідок відрядження, подорожі тощо;

5) тяжка хвороба або перебування в закладі охорони здоров`я у зв`язку з лікуванням або вагітністю за умови неможливості тимчасово залишити цей заклад;

6) смерть близьких родичів, членів сім`ї чи інших близьких осіб або серйозна загроза їхньому життю;

7) несвоєчасне одержання повістки про виклик;

8) інші обставини, які об`єктивно унеможливлюють з`явлення особи на виклик.

Верховний суд у постанові від 08 серпня 2024 року у справі № 708/1253/15-к виснував, що положення ч.2 ст.336 КПК вказують на те, що саме суду надається дискреційне право під час ухвалення рішення про здійснення судового провадження дистанційно вирішувати питання про форму судового засідання.

Із наведених законодавчих положень слідує, що дистанційне провадження здійснюється за наявності підстав, визначених судом для цього достатніми, таке є правом, а не обов`язком суду, реалізується за наявності підстав, визнаних для прийняття такого рішення, у кожному конкретному кримінальному провадженні та залежно від обґрунтованості клопотання. До клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції мають бути долучені докази, якими обґрунтовується неможливість прибуття учасника до приміщення суду з поважних, об`єктивних причин. Наявність самого лише клопотання учасника судового провадження (у даному випадку обвинуваченого) про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не покладає на суд обов`язку його задоволення.

Клопотання ОСОБА_2 не містить викладу об`єктивних причин, які перешкоджають з`явитися до приміщення суду, такий має статус обвинуваченого та у порядку п.1 ч.7 ст.42 КПК України зобов`язаний прибути за викликом до суду.

Сам по собі факт перебування обвинуваченого із дружиною та трьома дітьми у Королівстві Бельгія з урахуванням наявності в Україні незавершеного кримінального провадження не є поважною причиною неявки у судове засідання. Твердження щодо працевлаштування обвинуваченого є голослівним адже документально не підтверджено, а захворювання дитини обсесивно-компульсивний розлад з елементами аутизму, зважаючи на наявність матері дитини, не свідчить про безумовне існування обставин, які б об`єктивно перешкоджали обвинуваченому прибути до суду та брати участь у судовому засіданні у кримінальному провадженні. Що ж стосується покликань на необхідність врахування безпекових вимог під час дії воєнного стану, слідчий суддя зауважує, що на разі в Україні, за майже три роки повномасштабної війни поза межами територій, де відбуваються активні бойові дії, створені всі умови для забезпечення безпеки цивільного населення та їх безпечного пересування.

Окрім цього, на сьогодні мешканці м. Львова, зокрема судді та працівники суду, інші учасники процесу, перебувають у рівних умовах, продовжують прибувати до приміщення суду для участі у судових засіданнях, який працює у звичайному режимі, у разі оголошення повітряної тривоги вживаються відповідні заходи для забезпечення безпеки.

На підставі викладеного, у проведенні судових засідань у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів слід відмовити з підстав необґрунтованості клопотання, недоведеності обставин, передбачених частиною першою статті 336 КПК України, що унеможливлюють його прибуття до Сихівського районного суду м.Львова.

Керуючись ст.ст.336, 369, 372 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_2 про проведення судових засідань в режимі відеоконференції відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_3