Справа №379/1196/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1897/2025 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

18 лютого 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Таращанського районного суду Київської області від 21 червня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком у кримінальному провадженні №0002633 обвинуваченого:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Тараща Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, маючого на утриманні малолітніх дітей, маючого повну загальну середню освіту, не адвоката, не депутата, перебуваючогона обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимого: 17.03.2023 Таращанським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 5, п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання:

- за п. 5, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 125 КК України у вигляді 2 (двох) років обмеження волі;

- за ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавленні волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання ОСОБА_8 у вигляді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 71 КК України ОСОБА_8 за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Таращанського районного суду Київської області від 17.03.2023, на підставі ч. 1 ст. 72 КК України переведеного у позбавлення волі, і остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 13 (тринадцяти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_8 строк тримання його під вартою із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, починаючи з 28 травня 2023 року до дня набрання вироком законної сили.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_8 залишено запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор».

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.06.2023 на легковий автомобіль коричневого кольору, марки «Audi 100» державний номерний знак НОМЕР_1 , та важіль взводу від гранати, знято.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, та кваліфіковано його дії за п. 5, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (умисне вбивство), вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб, з хуліганських мотивів; за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я; за ч. 1 ст. 263 КК України, як зберігання, придбання вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, за наступних обставин.

24.05.2022 ОСОБА_8 , відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 призначено кулеметником стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти. В подальшому, на підставі наказу № 57 від 23.02.2023 ОСОБА_8 звільнено з військової служби у запас.

При цьому, в період проходження військової служби, ОСОБА_8 , у жовтні 2022 року, більш точної дати та часу не встановлено, переслідуючи мету мати вибуховий пристрій з метою подальшого його використання і не маючи ні дійсного, ні уявного права на зберігання вибухових пристроїв, у порушення вимог п. 3, 4 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою КМУ № 576 від 12.10.1992 (із змінами) та п. 2.1 Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і вихолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядження гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 (із змінами), придбав у невстановленому місці вибуховий пристрій, а саме: осколкову ручну гранату DМ51 з «оборонним кожухом» з готовими осколками, яку з жовтня 2022 року почав зберігати без передбаченого законом дозволу за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , до 28.05.2023 року, тобто до моменту її застосування.

Крім того, під час проходження військової служби старший солдат ОСОБА_8 , як військовослужбовець Збройних Сил України, керувався вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 9, 11, 16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які зобов`язували його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України.

Старший солдат запасу чітко знав вимоги Порядку застосування зброї і бойової техніки з`єднаннями, військовими частинами і підрозділами Збройних Сил під час виконання ними завдань щодо відсічі збройної агресії проти України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2018 № 828, був ознайомлений із Наказом МОУ №359 від 29.06.2005 «Про затвердження Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України» та розумів принцип дії гранати і зону її ураження, а також усвідомлював, які негативні наслідки можуть виникнути внаслідок застосування гранати серед цивільного населення.

Під час служби в Збройних Силах України ОСОБА_8 неодноразово застосовував вогнепальну зброю та вибухові пристрої, а саме гранати різних типів, а тому досконально розуміє принцип їх дії.

28.05.2023 близько 19:00 години ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував за місцем свого фактичного проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , де проводив дозвілля разом зі своїми знайомими ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В подальшому, 28.05.2023 близько 19:20 год., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, будучи колишнім військовослужбовцем, достовірно знаючи зону ураження осколкової ручної гранати DМ51 з «оборонним кожухом» з готовими осколками, дістав з кишені штанів, в які був одягнений, заготовлений раніше вибуховий пристрій, а саме осколкову ручну гранату DМ51 з «оборонним кожухом» з готовими осколками, нехтуючи загальнолюдськими правилами співжиття і нормами моралі, внаслідок явної неповаги до суспільства, без будь-якої причини та значного приводу, тобто діючи з хуліганських мотивів, маючи непрямий умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, хоч і не бажав, але свідомо припускав їх настання, усвідомлюючи, що його дії носять небезпечний для життя багатьох осіб характер, та можуть загрожувати життю багатьох осіб, привів у дію вищевказаний вибуховий пристрій, відірвавши чеку від підривача осколкової ручної гранати DМ51 з «оборонним кожухом» з готовими осколками та кинув приведений в дію вибуховий пристрій приблизно за 10 метрів від місця знаходження ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , внаслідок чого вищевказаний вибуховий пристрій здетонував та стався вибух.

Внаслідок вибуху ОСОБА_9 отримав ушкодження у вигляді численних відкритих ран тулуба та кінцівок, ушкодження тканини легень, що призвели до гострої крововтрати, в результаті чого помер на місці події;

Внаслідок вибуху ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді вогнепальних осколкових поранень м`яких тканин потиличної і тім`яної зліва ділянок голови, м`яких тканин лівої лопаткової області, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я більше 6 днів.

Внаслідок вибуху ОСОБА_10 отримав тілесне ушкодження у вигляді вогнепальних осколкових поранень м`яких тканин грудної клітинки справа та верхньої третини правової гомілки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я більше 6 днів.

Внаслідок вибуху ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді вогнепальних осколкових поранень м`яких тканин правої ключичної ділянки, правового плеча, правої грудної залози, правого стегна та лівої гомілки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я більше 6 днів.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, захисник в інтересах ОСОБА_8 просить скасувати вирок, ухвалити новий вирок, яким: перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з п. 5, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України як вбивство, вчинене через необережність; провадження в частині обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК України закрити, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні кримінального правопорушення. Визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 119, ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання: за ч. 1 ст. 119 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. На підставі ч 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання ОСОБА_8 у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 71 КК України ОСОБА_8 за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Таращанського районногосуду Київської області від 17.03.2023, на підставі ч. 1 ст. 72 КК України, переведеного у позбавлення волі, і остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 4 (чотирьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Зазначає, що в частині обвинувачення ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 5, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність наявності у обвинуваченого умислу на вбивство ОСОБА_9 .

Про відсутність умислу ОСОБА_8 на вбивство ОСОБА_9 свідчить взаємне розташування та безпосередня близькість обвинуваченого до зони вибуху гранати, який знаходився найближче до місця вибуху.

Також, вказує, що дії ОСОБА_8 були направлені на знешкодження гранати, у якої внаслідок необережності ОСОБА_11 спрацював запал. Після чого, ОСОБА_8 кинув гранату в бік городу, будучи переконаним, що в тій стороні нікого немає. В результаті чого, ОСОБА_8 було спричинено шкоду життю і здоров`ю потерпілих внаслідок необережності.

Зазначає, що суду першої інстанції, допитавши обвинуваченого, потерпілих, свідків, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, на підставі ч. 3 ст. 337 КПК України, слід було прийти до висновку про необхідність виходу за межі висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації інкримінованого йому злочину за п. 5, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України, яке кваліфікується як вбивство через необережність.

Вказує, що своїми діями за обставин досліджених судом першої інстанції, ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 119 КК України, та його дії слід кваліфікувати як вбивство через необережність.

Разом з тим, зазначає, що долучені докази щодо вини ОСОБА_8 не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими між собою, а відповідно не доводять вину обвинуваченого у вчиненні умисного вбивства поза розумним сумнівом.

Окрім цього, вважає, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки відсутня суб`єктивна сторона злочину, яка характеризується тільки умисною виною. Відповідальність за ст. 125 КК України настає і у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю і фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження. Заподіяння легкого тілесного ушкодження внаслідок необережності не є караним за ст. 125 КК України.

На вказаний вирок обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції, проте змінив апеляційні вимоги в суді апеляційної інстанції вказавши, що просить вирок суду змінити, перекваліфікувати його дії на ч. 1 ст. 119 КК України з мотивів, викладених в апеляційній скарзі захисника.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частина 1 ст. 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 5, п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 263 КК України, зроблено з дотриманням правил безпосередності дослідження доказів, на підставі з`ясування обставин, що належать до предмета доказування, які підтверджено дослідженими в судовому засіданні доказами, оціненими відповідно до правил ст. 94 КПК України та з дотриманням інших вимог кримінального процесуального закону. Ці докази, оцінені в їх сукупності та взаємозв`язку, є достатніми для визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 5, п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 263 КК України. Вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України і є обґрунтованим.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначене за ним покарання апелянтами не оскаржується, тому колегією суддів вирок в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1. ст. 263 КК України визнав в повному обсязі. Вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, п.п. 5, 7 ч.2 ст. 115 КК України не визнав повністю. Щодо обставин події пояснив, що граната була у нього в правій руці. ОСОБА_14 хотіла вирвати гранату у нього з долоні, таким чином, скоріш за все, вирвала чеку. Як вона вирвала чеку не бачив, можливо зачепила. Запобіжник - важіль у гранати є. Він тримав гранату, не повністю її обхвативши, запобіжник не нажатий був. Граната циліндричної форми. Тримав гранату за циліндр. Вусики розігнуті із заводу були. Не приводив гранату у бойове положення. Як він тільки відчув, що його шатнули за руку, він почув хлопок, це спрацював запал - був характерний звук, відлетів важіль. Він глянув на гранату, повернувся, і кинув гранату у сторону городу, намагався якнайдалі кинути. В боях гранати кидав на 30-40 метрів. Він не цілився, кидав подалі від людей, не супроводжував поглядом. Кинув не в дерева, оскільки кидав куди вийшло, не було часу орієнтуватися. Почув вибух через секунду - півтори. Чеку він не бачив, не знає куди поділася. Військову службу проходив. Там постійно проходили військову підготовку. Після кожного бойового виїзду проходили тренування на полігоні, були тактичні відпрацювання, при цьому застосовували вогнепальну зброю. Теоретичні зайняття з ними проводилися. Тактико-технічні характеристики зброї проходили. Проводили зайняття стосовно зони ураження гранат. В ході бойових дій застосовував гранати, в оcновному DM51A2. Від спрацювання запалу до вибуху у такої гранати - 3 секунди. Знав, як користуватися цією гранатою, який розліт уламків, в якому вона кожусі.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї вини, вона підтверджується наявними у справі та дослідженими, судом першої інстанції, доказами.

Так, допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_11 суду показала, що вона є сусідкою обвинуваченого. 28.05.2023 вона близько 20-ї години прийшла на АДРЕСА_2 , в домоволодіння де проживав ОСОБА_15 . Вона стоячи біля автомобіля. побачила в лівій руці у ОСОБА_15 гранату зеленого кольору, корпус квадратиками. Обвинувачений положив гранату собі у карман, потім достав з карману та положив в матню, граната випала з лівої штанини. Вона звернула увагу, що в той момент граната була ціла і чека була на місці. Обвинувачений підняв гранату лівою рукою. Потім обвинувачений побіг в сторону дороги і вона побачила у лівій його руці кільце - чеку, а в правій - гранату. ОСОБА_15 відбіг від автомобіля в сторону воріт і кинув гранату в сторону дороги, але граната впала у дворі від нього за 4-5 метрів і не вибухнула. Обвинувачений побіг за гранатою, взяв її у праву руку і пробіг назад приблизно 4 метра до них усіх. Це зайняло пару секунд. Далі обвинувачений кинув гранату в ліву сторону. Вибух відбувся не на землі, але вона точно не бачила, де саме відбувся вибух. Не чула хлопок - спрацювання запалу гранати. Граната розірвалась на відстані до 10 метрів. За чеку не тягнула. Бачила у ОСОБА_15 на лівій руці на пальці кільце - чеку, а кидав гранату він правою рукою.

Потерпілий ОСОБА_10 у судовому засіданні надав показання, що 28.05.2023 близько 20-ї години він пішов до обвинуваченого. Зазначив, що обвинувачений вийшов з веранди з гранатою. Він (потерпілий ОСОБА_16 ) сказав ОСОБА_15 заховати гранату, і ОСОБА_14 попрохала, і той положив її собі у карман. Потім обвинувачений пішов до машини сховати гранату. Потерпілий ОСОБА_10 почув як закрився багажник, але не бачив чи поклав обвинувачений гранату. Не чув хлопок - спрацювання запалу гранати. Потерпілий ОСОБА_10 повернувся направо назад, там на відстані семи метрів стояв обвинувачений з витягнутою рукою, гранату кинув на відкрите місце. Потім був вибух на відстані 2-2,5 метрів від землі над городом, збоку від них, за бетонними стовпчиками, не на території двору. Вибух був на відстані приблизно 5 метрів від обвинуваченого в напрямку ОСОБА_11 та дитини. ОСОБА_17 в момент кидка була направлена на город.

Потерпілий ОСОБА_12 у судовому засіданні показав, що 28.05.2023 поїхали на вулицю Заводську до обвинуваченого додому. Обвинувачений пішов у будинок, після чого вийшов та пішов до прибудови. В цей час обвинувачений засунув руку у карман та достав гранату, і сказав, що знайшов гранату. Корпус гранати був пластиковий, темно-зеленого кольору, розділений квадратиками. Потерпілий ОСОБА_12 сказав обвинуваченому, щоб той прибрав гранату подалі. Обвинувачений поклав гранату у карман і пішов у сторону хати. Потім обвинувачений знову вийшов та був позаду них: ОСОБА_12 був разом з ОСОБА_10 . Оскільки стояв спиною до обвинуваченого, не бачив напрямок кидка, куди обвинувачений направив гранату. Потім був хлопок, ударна хвиля збила потерпілого ОСОБА_12 з ніг, він впав на коліна вниз головою.

Потерпілий ОСОБА_18 у судовому засіданні надав показання про те, що 28.05.2023 йому подзвонив ОСОБА_16 та сказав, що треба бігти до будинку ОСОБА_15 . Коли він туди прийшов, його син лежав, пульс ще в нього був. Прибігла медсестра, робила масаж серця. Не бачив, чи надавав обвинувачений допомогу ОСОБА_19 . Син був неконфліктний.

Спеціаліст ОСОБА_20 у судовому засіданні в суді першої інстанції пояснив, що він працює начальником відділу технічного контролю рухомого майна технічної бази військової частини НОМЕР_3 , до його посадових обов`язків входить навчання особового складу поводженню зі зброєю та бойовими припасами. Йому відомий принцип дії гранати DM51. Описав виробника та бойові властивості гранати, що викладено за змістом вироку. Зазначив, що людина може кинути гранату на відстань 30-50 метрів. Саме цю гранату у практиці він не використовував. Якщо кинути гранату одразу після спрацювання ударника, граната має встигнути упасти на землю. Щоб вийняти чеку, в кільце треба вставити палець. Якщо тримати гранату, затиснувши важіль, вийняти чеку і кинути гранату, то важіль летить у напрямку гранати. Якщо тримати гранату, не затиснувши важіль і витягнути чеку, то важіль упаде поруч. Пружинка ударника спрацьовує, і важіль більш нічого не утримує. Якщо в цей момент буде удар по руці, то важіль не може відлетіти на відстань 3-5 метрів.

Експерт ОСОБА_21 у судовому засіданні надав пояснення в суді першої інстанції щодо безпосереднього предмету дослідження експертизи, а саме залишків, вилучених з місця події та упакованих до спецпакетів та конверту. Зазначив, що це були залишки вибухового пристрою, а саме гранати німецького виробництва DM 51 з оборонним кожухом з готовими осколками.

Свідок ОСОБА_22 у судовому засіданні показав, що в день вибуху поїхав додому до ОСОБА_15 . ОСОБА_15 у веранді витягнув і показав гранату зеленого кольору. Він (свідок ОСОБА_22 ) сказав ОСОБА_15 заховати гранату. Куди він її заховав, не може сказати. Він подивився на це і поїхав додому. Приїхав додому, через деякий час почув вибух. Пізніше прибув на місце події, побачив поліцію і швидку допомогу. До нього телефонував ОСОБА_15 з проханням, щоб у суді сказав, що гранату не бачив.

Малолітній свідок ОСОБА_23 у судовому засіданні надав показання про те, що будучи в будинку почув вибух. Він вийшов на вулицю, всі кричали. Взяв меншого брата, який тілесних ушкоджень не отримав, та заніс у хату. В момент вибуху менший брат був на машині. Спочатку подумав, що в мопеді щось вибухнуло, а потім зрозумів, що вибухнула граната. Не знає, звідки вона взялася. До вибуху гранату не бачив.

Свідок ОСОБА_24 у судовому засіданні показала, що до моменту вибуху вона була у будинку, чоловіка не бачила, і хто був у подвір`ї також не бачила. Потім до хати зайшов старший син ОСОБА_23 і стався вибух. Уточнила, на вулиці перед вибухом був менший син, якому п`ять років. Зазначила, що коли її чоловік ОСОБА_25 прийшов з війни, вона пару раз бачила цю гранату. Вперше побачила гранату у березні 2023 року в автомобілі Дмитренка «Фольцваген Пассат» на території домоволодіння. Вона думала, що це муляж. Граната була зеленого кольору. Потім вона зрозуміла, що граната справжня.

Свідок ОСОБА_26 у судовому засіданні надала показання про те, що йому відомо зі слів людей, що ОСОБА_15 кинув гранату де були діти і люди, це було 7-8 годин вечора. Після вибуху, через 30-60 хвилин він прийшов на місце події. Тобто безпосереднім очевидцем події він не був.

Свідок ОСОБА_27 у судовому засіданні показала, що потерпілий ОСОБА_16 є її чоловіком, а загиблий ОСОБА_19 - її братом. Чоловік їй розповідав, що він прийшов разом з її братом ОСОБА_19 до ОСОБА_15 за акумулятором до мопеда. Чоловік почав відкручувати акумулятор, не зміг відкрутити, тому ОСОБА_15 мав винести їм ключі. Замість ключів він виніс гранату. Чоловік казав, що побачив витягнуту руку ОСОБА_15 і яскраве світло, хто витягував чеку - він не бачив.

Свідок ОСОБА_28 у судовому засіданні надав показання про те, що одного разу він перебував біля магазину в с. Калиновому, Білоцерківського району. Підійшов ОСОБА_33 та розповів про день коли стався вибух. Розповів про конфлікт був між ОСОБА_15 та ОСОБА_14 . Зокрема, що ОСОБА_14 почала видирати зелену штуку. Потім ОСОБА_16 побачив вспишку і витягнуту руку, в яку сторону - не казав. ОСОБА_16 також сказав, що якби не ОСОБА_14 , то ОСОБА_29 був би живий.

Свідок ОСОБА_30 у судовому засіданні показав, що він проживає в с. Калинове, приблизно на відстані 150 метрів від будинку ОСОБА_15 . Ввечері 28.05.2023 він знаходився в хаті та почув вибух. Через пару хвилин він вирушив в ту сторону. Він запитав у потерпілих, що трапилось. ОСОБА_31 йому відповів, що «придурок» кинув гранату. На другий день біля магазину він стояв з ОСОБА_16 , його дружиною та ОСОБА_28 . ОСОБА_32 спитав ОСОБА_33 , як все вийшло. ОСОБА_16 сказав, що ОСОБА_14 намагалсь забрати у ОСОБА_15 зелену штуку, але не вийшло, якби не вона цього можливо не трапилось би.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції правомірно взяв до уваги вказані показання, та поклав їх в основу обвинувального вироку, оскільки вони узгоджуються між собою та з іншими зібраними по справі доказами, у тому числі:

- протоколом огляду місяця події з ілюстративною таблицею, складеного 28.05.2023 (т.1 а.п.135-152, т.2 а.с. 166-167 стенограма);

- актом перевірки об`єкта на наявність вибухових матеріалів № 409 від 28.05.2023 (т. 2 а.п. 183);

- протоколом огляду трупа ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з ілюстративною таблицею, складеного 29.05.2023 з 10.27 год. по 11.00 год. (т.1 а.п.158-167 і звороти);

- протоколом огляду з ілюстративною таблицею, складеному 29.05.2023 з 12.10 год. по 12.40 год.(т.1 а.п.171-172 і звороти);

- протоколом та відеозаписом слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_12 , який проведений 29.05.2023 з 13.31 год. по 13.49 год. (т.1 а.п.176-180 і звороти);

- протоколом та відеозаписом слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_10 , який проведений 29.05.2023 з 13.56 год. по 14.15 год. (т.1 а.п.181-185 і звороти);

- протоколом та відеозаписом слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_11 , який проведений 29.05.2023 з 14.23 год. по 14.38 год. (т.1 а.п.186-190 і звороти);

- даними, які містяться в протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину (т.1 а.п.191-195);

- даними, які містяться в протоколі медичного огляду для встановлення факту вживання наркотичної речовини та стану сп`яніння (т.1 а.п.196 і зворот);

- даними, що містяться в протоколі відбирання зразків для експертизи, складеному з 04.31 год. по 04.56 год. 29.05.2023 (т.1 а.п.198);

- даними, що містяться в протоколі відбирання зразків для експертизи, складеному з 04.57 год. по 04.59 год. 29.05.2023 (т.1 а.п.200);

- даними, що містяться в протоколі відбирання зразків для експертизи, складеному з 04.25 год. по 04.30 год. 29.05.2023 (т.1 а.п.202);

- протоколом огляду предмету з додатком, складеного з 15.00 год. по 15.40 год. 09.06.2023(т.1 а.п. 204-208);

- висновком експерта №СЕ-19/111-23/31955-Д від 22.06.2023 з ілюстративною таблицею (т.2 а.п. 37-46 і звороти);

- протоколом огляду речового доказу, складеному з 17.20 год. по 17.56 год. 30.05.2023 (т.1 а.п. 209-211);

- протоколом огляду речей, складеному з 08.30 год. по 11.00 год. 30.05.2023 (т.1 а.п. 212-219);

- протоколом огляду предмету (оптичного носія інформації), складеному з 11.15 год. по 12.56 год. 08.06.2023 (т.1 а.п. 225-236);

- відеофайлами з назвою: « ОСОБА_34 », тривалістю 00:29:29, розміром 1,67 ГБ; та « ОСОБА_35 », тривалістю 00:17:42, розміром 1ГБ, які містяться на оптичному DVD-R диску марки «RIDATA», об`ємом 9,4 ГБ, 4*120 min., дзеркального кольору, які постановою від 08.06.2023 визнано документом та приєднано до матеріалів даного кримінального провадження (т.1 а.п. 223-224);

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 09.08.2023 (т. 2 а.п. 14-16);

- даними, що містяться в карті виїзду швидкої медичної допомоги форми №110/о №895 від 28.05.2023 за адресою виклику: АДРЕСА_2 , привід до виклику: вогнепальне (кинув гранату), пацієнт ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Попередній діагноз: осколкова рана м`яких тканин середньої третини правої гомілки. Осколкова рана м`яких тканин грудної клітини ззаду VІІІ ребра справа. Від транспортування ОСОБА_10 відмовився (т. 2 а.п. 20-21);

- даними, що містяться в карті виїзду швидкої медичної допомоги форми №110/о №916 А01 від 28.05.2023 за адресою виклику: АДРЕСА_3 , привід до виклику: осколкове поранення голови, пацієнт ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Попередній діагноз: осколкові поранення задньої області голови, лівої гомілки. Госпіталізований в Таращанську МЛ (т. 2 а.п. 24-25);

- даними, що містяться в карті виїзду швидкої медичної допомоги форми №110/о №916 А00 від 28.05.2023 за адресою виклику: АДРЕСА_2 , привід до виклику: вогнепальні рани, вибух гранати, пацієнт ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Попередній діагноз: клінічна смерть. Біологічна смерть (т. 2 а.п. 26-28);

- протоколом огляду предмету (оптичного носія інформації), складеному з 19.44 год. по 20.15 год. 09.08.2023 (т.2 а.п. 29-32);

- протоколом огляду з фотокартками від 23.06.2023 (т.1 а.п. 237-242);

- висновком експерта № 137 від 07.06.2023 (т.2 а.п. 33 і зворот);

- висновком судово-медичного експерта № 46 від 29.05.2023, яким встановлено причину смерті ОСОБА_9 (т.2 а.п. 58-59 і звороти);

- висновком судово-медичного експерта № 126/Д від 26.06.2023, яким встановлено виявлені у гр. ОСОБА_12 тілесні ушкодження (т. 2 а.п. 62 і зворот);

- висновком судово-медичного експерта № 118/Д від 26.06.2023, яким встановлено виявлені у гр. ОСОБА_10 тілесні ушкодження (т. 2 а.п. 63 і зворот);

- висновком судово-медичного експерта № 119/Д від 26.06.2023, яким встановлено що виявлені у гр. ОСОБА_11 тілесні ушкодження (т. 2 а.п. 64 і зворот);

- висновком експерта №КСЕ-19/111-23/32613 від 24.10.2023 з ілюстративною таблицею (т.2 а.п. 170-182 і звороти);

- висновком судово-психіатричного експерта № 315 від 05.07.2023 щодо стану ОСОБА_8 у період вчинення інкримінованих йому дій (т. 2 а.п. 60-61).

Виходячи із оцінки сукупності наведених доказів, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції мав достатньо підстав для висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 5, п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 263 КК України, за обставин, визнаних судом доведеними, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків цих кримінальних правопорушень, а також форми вини та мотиву інкримінованих йому дій, оскільки всупереч доводам апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, у вироку наведені конкретні докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Стаття 115 КК України передбачає відповідальність за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. З суб`єктивної сторони даний злочин характеризується умисною формою вини (прямим або непрямим умислом) коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.

На відміну від умисного вбивства, специфіка вбивства з необережності, відповідальність за вчинення якого передбачена ст. 119 ККУкраїни, полягає в його суб`єктивній стороні: воно має місце лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.

Тобто, вбивство з необережності має місце лише при необережній формі вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, будучи колишнім військовослужбовцем, достовірно знаючи зону ураження осколкової ручної гранати DМ51 з «оборонним кожухом» з готовими осколками, дістав з кишені штанів, в які був одягнений, заготовлений раніше вибуховий пристрій, а саме осколкову ручну гранату DМ51 з «оборонним кожухом» з готовими осколками, нехтуючи загальнолюдськими правилами співжиття і нормами моралі, внаслідок явної неповаги до суспільства, без будь-якої причини та значного приводу, тобто діючи з хуліганських мотивів, маючи непрямий умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, хоч і не бажав, але свідомо припускав їх настання, усвідомлюючи, що його дії носять небезпечний для життя багатьох осіб характер, та можуть загрожувати життю багатьох осіб, привів у дію вищевказаний вибуховий пристрій, відірвавши чеку від підривача осколкової ручної гранати DМ51 з «оборонним кожухом» з готовими осколками та кинув приведений в дію вибуховий пристрій приблизно за 10 метрів від місця знаходження ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , внаслідок чого вказаний вибуховий пристрій здетонував та стався вибух.

Згідно висновку судово-медичного експерта № 46 від 29.05.2023 встановлено, що смерть ОСОБА_9 настала від вибухової травми з відкритими ранами тулуба та кінцівок, що призвела до гострої крововтрати.

З висновку судово-медичного експерта № 126/Д від 26.06.2023 встановлено, що при проведенні судово-медичної експертизи у гр. ОСОБА_12 були виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

З висновку судово-медичного експерта № 118/Д від 26.06.2023 встановлено, що при проведенні судово-медичної експертизи у гр. ОСОБА_10 були виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

З висновку судово-медичного експерта № 119/Д від 26.06.2023 встановлено, що при проведенні судово-медичної експертизи у гр. ОСОБА_11 були виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Згідно з висновком експерта №КСЕ-19/111-23/32613 від 24.10.2023 з ілюстративною таблицею, надані на дослідження об`єкти є конструктивними елементами (залишками) вибухового пристрою промислового виготовлення - осколкової ручної гранати DМ51 з «оборонним» кожухом з готовими осколками. На металевих фрагментах, наданих на дослідження предметах в сейф-пакеті № ВУМ 1011389 - вибухових речовин та продуктів вибуху не виявлено, в межах чутливості використаних методів дослідження.

Крім того, згідно висновку експерта №СЕ-19/111-23/31955-Д від 22.06.2023 року встановлено, що слід пальця руки, який був виявлений на металевому важелі 29.05.2023, придатний для ідентифікації за ним особи та залишений великим пальцем лівої руки гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З висновку судово-психіатричного експерта № 315 від 05.07.2023 встановлено, що: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період вчинення інкримінованих йому дій на психічне захворювання не страждав. ОСОБА_8 у період вчинення інкримінованих йому дій в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності не перебував. За своїм психічним станом ОСОБА_8 у період вчинення інкримінованих йому дій міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У ОСОБА_8 під час проведеного обстеження психічного захворювання не виявлено. ОСОБА_8 за своїм психічним станом на даний час може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_8 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. З ОСОБА_8 можуть проводитись слідчі дії та він може брати участь у судовому засіданні.

Потерпіла ОСОБА_11 в суді першої інстанції надала показання, що була свідком, як обвинувачений виніс із будинку гранату, висмикнув чеку та двічі її кинув, вперше з лівої руки кинув гранату в сторону воріт і дороги, але граната вислизнула у обвинуваченого з руки та впала у дворі від нього за 4-5 метрів і не вибухнула. Вдруге обвинувачений побіг за гранатою, взяв її у праву руку і пробіг назад 4 метра до них усіх. Це зайняло пару секунд. Далі обвинувачений кинув гранату в ліву сторону, відбувся вибух. Гранату ОСОБА_11 намагалась забрати у обвинуваченого, оскільки поруч були люди та його малолітня дитина, однак він її не віддав, руками вона її не торкалась.

Потерпілий ОСОБА_10 також надав показання, що був свідком того, як обвинувачений виніс з веранди будинку гранату, яку потерпіла ОСОБА_11 намагалась у нього забрати, однак обвинувачений відмовив їй. ОСОБА_10 показав, що він повернувся направо назад, там на відстані семи метрів стояв обвинувачений з витягнутою рукою, гранату кинув на відкрите місце. Потім був вибух.

Показання потерпілої ОСОБА_11 узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_10 .

Дані показання також підтверджуються протоколом огляду місця події від 28.05.2023, поясненнями спеціаліста ОСОБА_20 .

З огляду на наведене, конкретні дії ОСОБА_8 , зокрема, що останній зняв металевий важіль з осколкової ручної гранати DМ51 з «оборонним» кожухом з готовими осколками та кинув на відкриту місцевість в сторону потерпілого, з урахуванням локалізації тілесних ушкоджень, які отримав ОСОБА_9 , носили умисний характер, а тому колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8 усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав їх небезпечні наслідки, та хоча і не бажав, але свідомо допускав їх настання - умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (умисне вбивство), вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб, з хуліганських мотивів, а саме, шляхом підриву гранати DM51, а тому доводи апеляційних скарг сторони захисту про відсутність у ОСОБА_8 умислу на позбавлення життя ОСОБА_9 , як такі, що були ретельно перевірені судом першої інстанції та були повністю спростовані наявними у справі доказами, є необґрунтованими та безпідставними.

Зокрема, суд першої інстанції, на підставі досліджених доказів у їх сукупності встановив, що послідовність дій обвинуваченого ОСОБА_8 під час вчинення кримінальних правопорушень, вказує про направленість його непрямого умислу на вчинення умисного вбивства способом небезпечним для життя багатьох осіб, з хуліганських мотивів, оскільки являючись колишнім військовослужбовцем ЗСУ, усвідомлюючи бойові властивості гранати DМ51 і розуміючи реальну небезпеку для життя і здоров`я осіб, які опинилися в радіусі її вибухової дії, передбачаючи настання тяжких наслідків, не бажав, але свідомо припускав їх настання, висмикнув чеку і кинув гранату, розуміючи, що потерпілі знаходяться в радіусі її дії.

За змістом ст. 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків. Вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Питання про наявність чи відсутність умислу на вбивство необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного й потерпілого, що передувала події, їхні стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Слід зазначити, що умисне вбивство, передбачене ст. 115 КК України, з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Вбивство з хуліганських мотивів є тоді, коли воно вчиняється внаслідок явної неповаги до суспільства, нехтування загальнолюдськими правилами співжиття і нормами моралі, а так само без будь-якої причини чи з використанням незначного приводу. Винний відкрито нехтує встановленим у суспільстві порядком, прагне продемонструвати грубу силу, жорстокість, цинізм, тощо.

Так, характер, послідовність, динамічність дій ОСОБА_8 , його поведінка до, під час і після вчинення злочину, способом, небезпечним для життя багатьох осіб зі застосуванням осколкової ручної гранати DM51 з «оборонним кожухом» з готовими осколками, тяжкість отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, механізм їх спричинення, встановлені судом першої інстанції, свідчать про те, що обвинувачений мав непрямий умисел на позбавлення життя потерпілого, оскільки усвідомлював, що може заподіяти смерть особі, передбачав такі наслідки з огляду на приведення в бойову готовність гранати і можливо не бажав але свідомо припускав настання таких наслідків.

Наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 умислу на вбивство підтверджується і поведінкою останнього, а саме тим, що обвинувачений привівши гранату в бойову готовність, кинув приведений в дію вибуховий пристрій на відкриту місцевість приблизно за 10 метрів від місця знаходження потерпілого, внаслідок чого вказаний вибуховий пристрій здетонував та стався вибух.

Тобто, вказані дії обвинуваченого ОСОБА_8 свідчать про те, що останній усвідомлено, будучи обізнаним про наслідки застосування гранати, привів її в бойову готовність та кинув її в бік потерпілого, тим самим діяв з метою умислу на заподіяння смерті.

Питання про наявність умислу у ОСОБА_8 суд першої інстанції розглядав виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого інкримінованого діяння, зокрема, судом враховано конкретну ситуацію вчинення злочину: обстановку, місце, час, знаряддя і засоби його вчинення, зміст умислу винного, зокрема, те, що обвинуваченим застосовано вибуховий пристрій осколкову ручну гранату DМ51 з «оборонним» кожухом з готовими осколками, яка відноситься до категорії боєприпасів, є придатною до здійснення вибуху, має значну уражаючу та руйнівну силу, а самеоборонний кожух, в якому знаходилось 6500 уламків.

Важливим елементом складової вчиненого злочину є те, що ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем, який застосовував гранати DM 51 в ході бойових дій, усвідомлював реальну, конкретну можливість настання наслідків у вигляді смерті потерпілого внаслідок вибуху гранати в межах відкритої території.

Доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність доказів вини ОСОБА_8 у вчиненні умисного вбивства, оскільки, як зазначають апелянти, дії ОСОБА_8 необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 119 КК України, не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки відповідно до вимог закону, зокрема ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Тобто для доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні умисного вбивства, суд першої інстанції, у відповідності до вимог закону, використав всі наявні у провадженні докази, які в сукупності підтверджують обставини, що підлягали доказуванню у даному кримінальному провадженні та які не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості.

Таким чином, сукупність наведених у вироку доказів, переконливо свідчить про те, що ОСОБА_13 вчинив саме кримінальне правопорушення, передбачене п. 5 п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, і підстав для перекваліфікації його дій, зокрема за ч. 1 ст. 119 КК України, про що зазначає обвинувачений та захисник в апеляційній скарзі, немає.

В апеляційній скарзі захисник також стверджує про відсутність в діях ОСОБА_8 умислу на заподіяння легких тілесних ушкоджень потерпілим, оскільки відсутня суб`єктивна сторона злочину, яка характеризується тільки умисною виною. Вказує, що тілесні ушкодження заподіяно потерпілим внаслідок необережності та не є караним за ст. 125 КК України.

Колегія суддів звертає увагу, що ознаки суб`єктивної сторони й особливості психічного ставлення винуватої особи встановлюються судами з урахуванням характеру вчиненого діяння та об`єктивно-предметних умов його вчинення, за встановленими фактичними обставинами вчиненого кримінального правопорушення. При встановленні форми та виду вини, суд у кожному конкретному випадку виходить з аналізу всіх зібраних у справі доказів і сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховує спосіб вчинення кримінального правопорушення і характер застосованого насильства, кількість і локалізацію на тілі потерпілої особи поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення протиправних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки тощо.

Доказування суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, досить часто ґрунтується не на одному чи кількох доказах, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, за якими встановлено характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку його вчинення, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно із цим стандартом доказування) таких елементів суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, як умисел щодо заподіяного тілесного ушкодження.

Визначальним для кваліфікації за ч. 1 ст. 125 КК України є суб`єктивне ставлення винуватої особи до наслідків своїх дій. Відповідну конкретизацію у свідомості особи тих наслідків, яких вона прагне, не можна зводити в усіх випадках до чітких формальних параметрів.

За ступенем конкретизації в свідомості винної особи тих наслідків, настання яких вона передбачає, коли винна особа передбачає вірогідність настання наслідку як одного з декількох можливих, її умисел є альтернативним, що обумовлює кваліфікацію з огляду на ті наслідки, які фактично були заподіяні.

Виходячи із сукупності обставин вчиненого діяння, колегія суддів вважає, що суб`єктивне ставлення ОСОБА_8 до наслідків своїх дій виявлено в умисній формі вини. Кидаючи приведену в бойову готовність гранату в сторону потерпілих, ОСОБА_8 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій і передбачав настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого, навіть якщо і не бажав їх настання.

Необережність є кримінальною протиправною самовпевненістю, якщо особа передбачала можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховувала на їх відвернення (ч. 2 ст. 25 КК України). При цьому передбачення винуватим суспільно небезпечних наслідків не свідчить про наявність (у момент вчинення діяння) обґрунтованого розрахунку на конкретні обставини, здатні як об`єктивно, так і на його думку відвернути настання наслідків, що виключає психічне ставлення до заподіяних наслідків у виді протиправної самовпевненості.

За ч. 3 ст. 25 КК України необережність є злочинною недбалістю, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинна була і могла їх передбачити. За змістом вироку, підстав до визнання психічного ставлення ОСОБА_8 до своїх дій і заподіяних наслідків злочинною недбалістю колегія суддів не вбачає.

Судом першої інстанції на підставі належних та допустимих доказів обґрунтовано встановлено наявність у діях ОСОБА_8 умислу на заподіяння легких тілесних ушкоджень потерпілим, отже правильно кваліфіковано його дії за ч. 1 ст. 125 КК України.

Підстав вважати заподіяння тілесного ушкодження випадковим наслідком, коли особа не передбачала, не повинна була і за обставинами справи не могла їх передбачити (казусом), за матеріалами кримінального провадження не вбачається. За встановлених судом обставин діяння, у вчиненні якого ОСОБА_8 визнаний винуватим, з урахуванням його характеру та об`єктивно-предметних умов його вчинення, не тільки містить реальну загрозу, а й спричинило суспільно небезпечні наслідки, які не є результатом випадкового перетинання причинно-наслідкових ланцюжків із діяннями інших осіб.

Призначене ОСОБА_13 покарання у виді позбавлення волі, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, відомостей про особу обвинуваченого, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Так, суд при призначенні покарання врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив кримінальні правопорушення в період іспитового строку, офіційно не працює, одружений, має неповнолітніх дітей: ОСОБА_36 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_37 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який страждає на вроджену ваду серця та атрезію легеневої артерії, ОСОБА_38 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка страждає на вроджену ваду серця та розщеплення твердого піднебення, на підставі наказу № 57 від 23.02.2023 звільнений з військової служби у запас, страждає на хронічний панкреатіт, гастродуоденіт, виразкову хворобу дванадцятипалої кишки, не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, проживає без реєстрації в АДРЕСА_2 з ОСОБА_39 , та трьома неповнолітніми дітьми, згідно довідки-характеристики в.о. старости Калиновецького старостинського округу виконавчого комітету Таращанської міської ради ОСОБА_8 неодноразово порушував громадський спокій, зловживає алкогольними напоями, при алкогольному сп`янінні веде себе неадекватно, агресивно, авторитету серед знайомих та мешканців села не має. Обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання, судом визнано вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, вчинення кримінального правопорушення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання в межах санкцій інкримінованих статтей.

Враховуючи викладене, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би безумовними підставами для скасування чи зміни оскарженого судового рішення, за оцінкою доводів апеляційних скарг колегія суддів не встановила, а тому вважає, що в задоволенні апеляційних скарг необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скаргиобвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Таращанського районного суду Київської області від 21 червня 2024 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Суддя Суддя Суддя