Провадження № 11-кп/4823/177/25
Категорія - ч. 4 ст. 186 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

захисника адвоката ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002118 від 04 липня 2024 року, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 жовтня 2024 року,

щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шахтине Совєтського району Автономної Республіки Крим, громадянина України, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактичного проживаючого в цьому АДРЕСА_2 , 09 травня 2024 року був засуджений Деснянським районним судом м. Чернігова від за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, від відбування якого був звільнений на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 засуджений за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у виді семи років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбе покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 травня 2024 року та остаточно за двома вироками ОСОБА_8 призначено покарання у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обчислюється з моменту його фактичного затримання, з 04 липня 2024 року.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_8 залишений без змін тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 2 271 грн. 84 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання про долю речових доказів і документів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як установив суд, 03 липня 2024 року близько 10 год. 40 хв., військовослужбовець військової служби за призовом, під час мобілізації, солдат військової частини НОМЕР_2 , ОСОБА_8 на АДРЕСА_3 рухався пішки тротуаром у напрямку вул. Олега Міхнюка, де побачив попереду себе потерпілу ОСОБА_9 , яка йшла у попутному напрямку, тримаючи у лівій руці пакунок з поштовим відправленням, у якому знаходились речі, що належать потерпілому ОСОБА_10 .

У солдата ОСОБА_8 виник злочинний умисел на відкрите викрадення у ОСОБА_9 пакунку з поштовим відправленням, у якому знаходились речі, що належать ОСОБА_10 , після чого солдат ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, повторно, в умовах воєнного стану, з метою відкритого викрадення чужого майна, підбіг до потерпілої ОСОБА_9 та застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, з метою подолання її можливого опору, вхопив її лівою рукою за шию, а правою рукою поміж ніг, та застосовуючи прийом боротьби кинув на узбіччя дороги, від чого потерпіла ОСОБА_9 упала на землю та впустила з рук пакунок з поштовим відправленням, у якому знаходились речі, що належать ОСОБА_10 .

Подолавши волю до опору ОСОБА_9 , солдат ОСОБА_8 відкрито викрав пакунок з поштовим відправленням, у якому знаходились речі, що належать ОСОБА_10 , а саме: футболка марки М-Тас, потовідвідна Athletic Gen 2 Coyote Brown, розміру M, модель 80006117, вартістю 472 грн., панама М- Тас Gen II ріп-стоп МС, розмір - 58, модель 40610008, вартістю 721 грн., дві пари рукавиць М-Тас А30 Coyote, розмір - S, модель 90314105, вартістю 579 грн. за одну пару, загальною вартістю 1158 грн., футболка М-Тас, потовідвідна Athletic Gen 2 Olive, розміру М, модель 80006101, вартістю 472 грн., а всього відкрито викрав майна на загальну суму 2 823 грн., заподіявщи потерпілій ОСОБА_9 фізичного болю та моральних страждань, а потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 2823 грн.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_6 просить вирок суду щодо ОСОБА_8 змінити, шляхом призначення йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі.

Мотивує тим, що вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, так як призначене ОСОБА_8 покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. При призначенні покарання, суд не зазначив мотиви, з яких не погодився із наполяганням сторони захисту про наявність такої обставини, що пом`якшує покарання, як вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих сімейних чи інших обставин.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_8 ніс службу у Збройних Силах України, де отримав психологічну травму. Окрім того, вдома постійно перебував в пригніченому стані через сварки із колишньою дружиною та її відмовою у побаченні із спільною дитиною. Більш того, в новій родині, в якій у нього влітку 2024 року народилася донька, у її підзахисного також почалися сварки. Тобто, увесь час ОСОБА_8 перебував у постійному стресі через сімейні та особисті обставини, не мав підтримки у родині, що спонтанно спонукало його вчинити кримінальне правопорушення.

Перелічені обставини не були враховані судом, як і те, що у її підзахисного ОСОБА_8 перебуває на утриманні двоє малолітніх дітей.

Заслухавши доповідача, захисника, яка просила врахувати всі вказані в апеляційній скарзі обставини, дані про особу винного, визнати пом`якшуючою обставиною вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України, призначивши ОСОБА_8 покарання нижче від найнижчої межі санкції ч. 4 ст. 186 КК України, прокурора, який заперечив проти доводів апеляційної скарги, звернув увагу на те, що всі вказані стороною захисту відомості вже були враховані судом, при тому, що дані щодо особи винного не є тими обставинами, які знижують ступінь його суспільної небезпеки та не можуть бути визнані тими обставинами, які пом`якшують покарання, а факт вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин не доведений, отже підстав для застосування положень ст. 69 КК України не встановлено, а призначене судом покарання є достатнім та відповідає, як особі винного, так і тяжкості вчиненого ним злочину, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно в умовах воєнного стану, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зібраним та перевіреним у судовому засіданні доказам, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому колегією суддів не перевіряються.

Призначаючи покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд повинен призначити його у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини КК України та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Виходячи з мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, визначених ст.ст. 50, 65 КК України, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Таким чином, на несправедливість покарання має вказувати істотна (очевидна) диспропорція (порушення рівноваги) між визначеним судом видм та розміром покарання, і видом та розміром покарання, яке б мало бути призначено, з урахуванням усіх обставин, що повинні враховуватись при призначенні покарання.

Призначення покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 186 КК України, на підставі ст. 69 КК України, як про це просить сторона захисту, можливе лише за умови наявності кількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, при наявності позитивних даних про особу обвинуваченого.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обставин, які б обтяжували покарання, дані про особу винного, та призначив мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 186 КК України, приєднавши лише один місяць позбавлення волі за попереднім вироком суду на підставі ст. 71 КК України.

Наголошуючи на суворості та несправедливості призначеного покарання, захисник не вказує, які ж обставини свідчать про зниження суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_8 злочину, не були враховані судом при призначенні покарання.

Так, суд першої інстанції вірно врахував, що обвинувачений усвідомив протиправність своїх дій та негативно ставиться до вчиненого, щиро розкаявся, сприяв у розкритті кримінального правопорушення, при цьому негативно характеризується за місцем несення служби, вчинив злочин в період відбуття іспитового строку за попереднім вироком, офіційно не одружений, має постійне місце проживання та реєстрації, тому прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_8 мінімального строку покарання, передбаченого законодавцем для осіб винних у вчиненні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 186 КК України.

Вказівка захисника на те, що суд не врахував, що на утриманнімм ОСОБА_8 перебуває двоє малолітніх дітей, не приймається до уваги, адже це відомості які характеризують особу та не знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, при тому, що захисником не надано суду документів, які б підтверджували наявність на утриманні в обвинуваченого дітей, як то копії свідоцтва про народження, де він вказаний як батько, характеристика з місця проживання, яка б підтверджувала факт проживання однією родиною, факт утримання дітей тощо. Не долучено таких документів і до матеріалів апеляційної скарги.

Незгода захисника з тим, що суд не визнав обставиною, що пом`якшує покарання, вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих сімейних чи інших обставин, є безпідставною.

По-перше, вирішуючи питання про можливість застосування ст. 69 КК, суд повинен встановити об`єктивний зв`язок між такою обставиною, як вчинення кримінального правопорушення у зв`язку зі збігом тяжких особистих та сімейних обставин, і вчиненим злочином.

Такого об`єктивного зв`язку під час судового розгляду не встановлено. Колегія суддів не може погодитись з твердженням захисника про те, що неприємності дома, сварки з дружинами та перебування у стресі могли спонукати особу на вчинення умисного злочину, якщо вона не мала такого умислу та наміру.

По-друге, захисником не надано відомостей про те, що ОСОБА_8 виконував бойові завдання безпосередньо в зоні проведення активних бойових дій, в результаті виконання цього завдання отримав поранення та проходив лікування. Сам по собі факт проходження військової служби, де він визнаний таким, що не відповідає займаній посаді та виключно негативно характеризується, не може бути визнаний таким, що свідчить про перебування обвинуваченого у стані стресу.

На даний час у країні ведуться бойові дії, оголошений воєнний стан, територія країни та безпосередньо місто Чернігів та територія Чернігівської області перебувають під постійними атаками ворожих дронів та ракет, а область потерпає від руйнувань, завданих ворожими військами, що вказує на перебування у стресі всього без винятку населення країни, яке переживає всі жахи війни. Однак, ці обставини жодним чином не вказують на можливість громадян вчиняти кримінальні правопорушення по відношенню один до одного, як безпідставно вважає захисник, адже саме за вчинення злочину в умовах воєнного стану законодавцем й було передбачено більш тяжку кримінальну відповідальність.

По-третє, захисником проігнорований той факт, що ОСОБА_8 вчинив дане кримінальне правопорушення в період іспитового строку за попереднім вироком, тобто усвідомлював наслідки своїх дій, не став на шлях виправлення та знехтував шансом наданим йому судом.

По-четверте, саме як військовослужбовець ОСОБА_8 мав стояти на захисті прав та інтересів громадян країни, забезпечувати їх безпеку, піклуватися про збереження життя та здоров`я, захищати межі та територіальну цілісність країни. Однак, вчинивши нове тяжке, умисне та корисливе кримінальне правопорушення по відношенню до жінки, щодо якої було застосовано фізичне насилля з метою заволодіння майном, ОСОБА_8 заплямував честь військової форми та тих військовослужбовців, які з честю та гідністю несуть свій військовий обов`язок, захищаючи країну та її населення, в той час, як обвинувачений вважає за можливе вчиняти кримінальні правопорушення з метою заволодіння майном інших осіб, а виправданням для себе вважає наявність стану стресу через проходження військової служби.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання може бути визнано вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних або будь-яких інших обставин. При цьому, між обставинами та вчиненням злочину повинен існувати певний взаємозв`язок. Збіг цих обставин має впивати на формування мотивів вчинення злочину, обмежувати волю особи та обумовлювати вибір злочинної поведінки. В такому випадку особа вчиняє злочин з метою усунення або послаблення впливу тяжких обставин, їх негативних наслідків, або в результаті того, що вплив цих обставин на психіку особи знизив її вольовий контроль, увагу, обережність, здатність керувати своїми діями.

Перелічені захисником відомості щодо конфліктів в родині обвинуваченого, неможливість спілкування з дитиною, стрес через проходження військову службу в лавах Збройних Сил України не мають взаємозв`язку з вчиненим ОСОБА_8 відкритим викраденням чужого майна та застосуванням насильства по відношенню до потерпілої, умислом на заволодіння чужим майном та неправомірною поведінкою винного, який вчинив дане кримінальне правопорушення в період відбуття умовного покарання за попереднім злочином, що унеможливлює застосування положень ст. 69 КК України, як про це просить сторона захисту.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_8 , без змін.

Ухвала набуває законної сили негайно після її проголошення й може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а для засудженого, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13