Провадження № 1-кп/175/785/24
Провадження №175/785/24
Вирок

Іменем України

11 квітня 2025 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретареві ОСОБА_2

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 (дистанційно)

захисника ОСОБА_5 (дистанційно)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження №0000419 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с.Гущинці Вінницької області, громадянина України, який має середньо-технічну освіту, військовослужбовець «солдат» ВЧ НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією на особливий період та проходячи її на посаді водія-маскувальника макетно- маскувального відділення інженерно-маскувального взводу інженерно- маскувальної роти інженерного батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 14, 16 Закону України «Про дорожній рух», п.п. 10.1, 12.3, 12.4, 12.9(6), Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, 10 червня 2024 року приблизно о 12:10 год., керуючи автомобілем марки «Audi» моделі «А4» реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався на ньому по проїжджій частині вул. Шкільна, зі сторони вул. Сіверська, у напрямку вул. Старогородська, на території м. Краматорськ, Донецької області. В той самий час попереду нього у попутному для нього напрямку рухався мопед марки «Zonder» моделі «ZY50» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_6 .

В ході руху водій мопеда ОСОБА_6 упевнившись у безпеці виконанні маневру та почав виконувати маневр повороту ліворуч відносно напрямку свого руху, на прилеглу до будинку №9 територію. В цей самий час водій автомобіля марки «Audi» моделі «А4» реєстраційний номер НОМЕР_2 , солдат ОСОБА_4 діючи необережно, проявляючи кримінальну протиправну недбалість, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не будучи уважним, не маючи перешкод технічного характеру для об`єктивного сприйняття дорожньої обстановки, не переконавшись у безпечності виконуваного маневру, почав виконувати маневр обгону вказаного мопеда марки «Zpnder» моделі «ZY50» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_6 , виїхавши на зустрічну для себе смугу руху, та побачивши мопед, який виконує маневр повороту ліворуч, застосував гальмування, в процесі якого передньою частиною керованого ним автомобіля скоїв зіткнення із задньою частиною вказаного мопеду. Після вказаного зіткнення мопед марки «Zonder» моделі «ZY50» реєстраційний номер НОМЕР_3 відкинуло ліворуч, і він скоїв наїзд на пішоходів, які стояли на заїзді до прилеглої території будинку №9, а саме ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Внаслідок вказаної події пішохід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримала наступні тілесні ушкодження: перелом 2-го шийного хребця, кроволиви під оболонки та у речовину шийного відділу спинного мозку; забійна рана правої та лівої гомілки, садна правої гомілки, садна колінних суглобів та правого стегна, які у своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя (згідно правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995р. «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» п. 2.1), і знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті потерпілого.

Крім того, пішохід ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримала наступні тілесні ушкодження: забійна, лоскутна рана правої гомілки в нижній третині , ЗТГК, неускладнений забій грудної клітини, закритий уламковий черезвиростковий перелом лівого стегна без зміщення уламків, закритий перелом латерального виростку правої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, закриті неускладнені переломи тіл Th 10 та Th 6 хребців Іст, які відносяться до середніх тілесних ушкоджень як такі, що викликають тривалий розлад здоров`я.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , винуватим себе визнав у повному обсязі та підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті. Він дійсно 10 червня 2024 року приблизно о 12:10 год., керуючи автомобілем марки «Audi» моделі «А4» разом зі своїми побратимами по військовій службі рухався на ньому по проїжджій частині вул. Шкільна, зі сторони вул. Сіверська, у напрямку вул. Старогородська, на території м. Краматорськ, Донецької області. В той самий час попереду нього у попутному для нього напрямку рухався мопед під керуванням водія ОСОБА_6 . В ході руху водій мопеда ОСОБА_6 почав виконувати маневр повороту ліворуч відносно напрямку свого руху. В цей самий час він почав виконувати маневр обгону вказаного мопеда, виїхавши на зустрічну для себе смугу руху, та побачивши мопед, який виконує маневр повороту ліворуч, застосував гальмування, в процесі якого передньою частиною автомобіля скоїв зіткнення із задньою частиною вказаного мопеду. Після вказаного зіткнення мопед відкинуло ліворуч, і він скоїв наїзд на пішоходів, які стояли на заїзді. Просив суд суворо не карати та врахувати його щире каяття.

Потерпіла ОСОБА_8 надала заяву про розгляд справи у її відсутність, згідно якої вказала, що обвинувачений відшкодував завдані збитки, не наполягала на суворому покаранні просила суд призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України та не позбавляти обвинуваченого права керування.

Потерпілий ОСОБА_9 надав заяву про розгляд справи у його відсутність, згідно якого вказав, що обвинувачений відшкодував завдані збитки, не наполягав на суворому покаранні просив суд призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України та не позбавляти обвинуваченого права керування.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників процесу визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, дослідженням матеріалів які характеризують особу обвинуваченого.

При цьому учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції у суду немає, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що наведеними доказами у своїй сукупності у повному обсязі доведена винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 , та його дії вірно кваліфіковані органом досудового розслідування, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, та спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обставинами, що помякшують його покарання, судом встановлено щирє каяття та добровільне відшкодування збитків.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає.

Згідно з ч.1 і ч. 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Розглядаючи питання про міру покарання відносно ОСОБА_4 , суд також враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, що він раніше не судимий, те, що вину свою визнав повністю, відшкодував потерпілим збитки, не перебував на спеціальних обліках у лікарів нарколога і психіатра, позитивні характеристики за місцем служби.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про те, що обвинуваченому доцільно призначити покарання в межах санкції інкримінованої йому статті у виді позбавлення волі за правилами ст.ст.75,76 КК України на чому в судових дебатах наполягав прокурор, враховуючи стан здоров`я обвинуваченого і позицію потерпілих, оскільки саме таке покарання без ізоляції від суспільства буде сприяти його виправленню та попередженню скоєння нових злочинів, а також буде необхідним та достатнім.

Не призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 , додаткове покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 14.09.2023 за результатами розгляду справи №524/12818/21 (провадження №51-1782км23) вказано, що санкція ч. 2 ст. 286 КК України надає суду можливість як призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Указане положення закону має альтернативний характер застосування і це питання, як визначив законодавець, суд вирішує на власний розсуд («судова дискреція») залежно від конкретних обставин кримінального провадження, характеру допущених особою порушень вимог Правил дорожнього руху, їх наслідків, тощо.

Отже, суд враховує характер та обсяг допущених порушень Правил дорожнього руху, негативне ставлення ОСОБА_4 до вчиненого, те, що він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення кримінальних правопорушень проти безпеки руху та експлуатації транспорту, не притягувався, вчинений ним злочин відноситься до категорії необережних, беззаперечно визнав свою вину, щиро розкаявся, висловлює жаль з приводу вчиненого, в повному обсязі відшкодував завдані збитки, не є злісним порушником Правил дорожнього руху, доказів, які б підтверджували притягнення останнього до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, до матеріалів справи прокурором не додано, вчинене кримінальне правопорушення не спричинено зухвалими навмисними діями, направленими проти конкретної особи, не перебував у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, враховується судом в сукупності з іншими обставинами, а також бере до уваги, що право керувати транспортними засобами йому необхідне для забезпечення служби ЗСУ, тому вважає за можливе не застосовувати у даному випадку додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно з вимогами ст.100 КПК України.

З огляду на вимоги ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту з цього майна.

Відповідно до ст.ст. 122, 124 КПК України судові витрати по справі за проведення судових експертиз слід покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст. 369, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України та піддати кримінальному покаранню у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного основного покарання за умови, що на протязі 3 (трьох) років іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі пунктів 1, 2 ч.1, пункту 2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Скасувати арешти накладені згідно ухвали слідчого судді від 18 червня 2024 року, а саме на: автомобіль марки «Audi» моделі «А4» реєстраційний номер НОМЕР_2 , мопед марки «Zonder» моделі «ZY50» реєстраційний номер НОМЕР_3 після набрання вироком законної сили автомобілі залишити у розпорядженні фактичних власників.

У рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави 1 434,00 гривень, призначення платежу: за проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу (висновок експерта № СЕ-19/105-24/4314-ІТ від 29 липня 2024 року).

У рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави 1 434,00 гривень, призначення платежу: за проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу (висновок експерта № СЕ-19/105-24/4316-ІТ від 29 липня 2024 року).

У рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави 1 434,00 гривень, призначення платежу: за проведення судової транспортно-трасологічної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/105-24/4406-ІТ від 29 липня 2024 року).

У рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави 2 271,84 гривень, призначення платежу: за проведення судової автотехнічної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/105-24/5018-ІТ від 24 липня 2024 року).

У рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави 2 271,84 гривень, призначення платежу: за проведення судової автотехнічної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/105-23/5741-ІТ від 22 серпня 2024 року)

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1