ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2025 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро кримінальне провадження № 0000447 від 18.09.2024 року за обвинуваченням:

неповнолітнього ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровськ, громадянина України, з неповною базовою середньою освітою, навчається у 9-Б класі Дніпровського ліцею № 147 ім. В`ячеслава Чорновола ДМР, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4

психолог ОСОБА_5

представника органу опіки та піклування ОСОБА_6

представник сектору ювенальної превенції ОСОБА_7

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8

законного представника ОСОБА_9

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10

законного представника ОСОБА_11

захисника ОСОБА_12

законного представника ОСОБА_13

неповнолітнього обвинуваченого

ОСОБА_3 обвинувачення, яке пред`явлено особі і визнане Судом доведеним

17.09.2024, не пізніше 13 год. 39 хв. (більш точного часу встановити не вдалось за можливе) неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував у приміщені ліцею N?138 ДМР за адресою: м. Дніпро, вул. Березинська, 29, разом зі своїм другом, а саме малолітньою особою, матеріали щодо якого виділені в окреме кримінальне провадження та який не досяг віку кримінальної відповідальності. Там ОСОБА_3 зустрів раніше не знайомого йому неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В той же день, не пізніше 13 год. 39 хв. (більш точного часу встановити не вдалось за можливе), перебуваючи у вказаному місці на грунті раптово виниклих неприязних стосунків та хуліганських спонукань, у неповнолітнього ОСОБА_3 виник кримінально-протиправний умисел, направлений

на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Так, неповнолітній ОСОБА_3 безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок, ігноруючи існуючі в суспільстві та навчальному закладі елементарні правила поведінки, моральності та добропристойності, виражаючи явну неповагу до суспільства та конкретно його оточуючих осіб, діючи з особливою зухвалістю, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві та навчальному закладі зокрема, вирішив продемонструвати свою зневагу, маючи намір самоствердитись за рахунок приниження іншої особи, використовуючи малозначний привід та розуміючи, що перебуває у приміщені ліцею, стоячи обличчям до неповнолітнього

ОСОБА_8 завдав йому один удар своєю правою рукою, стиснутою у кулак в живіт з лівої сторони.

Далі, продовжуючи свій кримінально-протиправний умисел, перебуваючи в кінці другого поверху, неповнолітній ОСОБА_3 , демонстративно, з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, знаходячись позаду правого боку неповнолітнього ОСОБА_8 своєю правою ногою

завдав йому один удар по ногам.

Не зупиняючись на досягнутому, продовжуючи реалізовувати, кримінально-протиправний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що

супроводжується особливою зухвалістю, неповнолітній ОСОБА_3 , стоячи обличчям до неповнолітнього ОСОБА_8 , завдав йому два послідовних удари своєю правою рукою стиснутою у кулак в ділянку живота.

В цей момент, неповнолітній ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи біля неповнолітнього ОСОБА_3 та неповнолітнього ОСОБА_8 намагався захистити останнього, схопивши

ОСОБА_3 за шию, в наслідок чого останній, діючи умисно, на сприйняття великою кількістю людей, з мотивів явної неповаги до суспільства, продовжуючи самостверджуватись за рахунок приниження іншої особи, завдав один удар своєю правою рукою, стиснутою у кулак, в обличчя неповнолітнього

ОСОБА_10 , внаслідок чого розбив йому окуляри, що спричинило поріз, з якого пішла кров біля лівого ока.

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_3 , спричинив неповнолітньому потерпілому ОСОБА_8 , згідно судово - медичної експертизи N?3055e від 04.10.2024, легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминущі наслідки, та спричинив неповнолітньому ОСОБА_10 згідно судово - медичної експертизи N?3117е від 14.10.2024 легкі тілесні ушкодження, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров?я, тривалістю понад 6 днів, але не більше, як три тижні.

Вчиненим з особливою зухвалістю може бути визнане злочинне порушення громадського порядку, що виявляє явну неповагу до суспільства і супроводжується, в тому числі, насильством із заподіянням тілесних ушкоджень або знущанням над особою, нанесенням їй побоїв або мордуванням.

Досягнувши бажаного результату, знаходячись у громадському місці, явно продемонструвавши свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки у суспільстві, що супроводжувалось особливою зухвалістю неповнолітній

ОСОБА_3 , грубо порушивши громадський порядок, принизивши честь та гідність неповнолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , тим самим самоствердився за рахунок приниження останніх, фактично у такий спосіб, підвищив особисте почуття гідності, переваги над оточуючими школярами з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

ІІ. Позиція неповнолітнього обвинуваченого

В судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України визнав у повному обсязі, суду показав, що кримінальне праовпорушення вчинив за обставин, які викладені в обвинувальному акті, що 17.09.2024року він перебував у приміщені ліцею N?138 ДМР за адресою: м. Дніпро, вул. Березинська, 29, разом зі своїм другом, між ним та іншими учнями виникло непорозуміння і він стоячи обличчям до неповнолітнього

ОСОБА_8 завдав йому один удар своєю правою рукою, стиснутою у кулак в живіт з лівої сторони, а потім правою ногою

завдав йому один удар по ногам та два послідовних удари своєю правою рукою стиснутою у кулак в ділянку живота.

В цей момент неповнолітній ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , намагався захистити ОСОБА_14 , схопивши

його за шию, а він завдав Павленгку один удар своєю правою рукою, стиснутою у кулак, в обличчя та розбив йому окуляри, що спричинило поріз, з якого пішла кров біля лівого ока.

ІII. Позиція неповнолітніх потерпілих

Представники неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 від виступу в судому засіданні відмовились.

Мотиви суду

Відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність їх позицій не викликає сумнівів, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Кваліфікація дій обвинуваченого

Допитавши неповнолітнього обвинуваченого, заслухавши неповнолітніх потерпілих за участю законних представників та представника органу опіки та піклування, дослідивши письмові докази, матеріали, що характеризують неповнолітнього обвинуваченого, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_3 доведена повністю і він повинен нести кримінальну відповідальність за грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю (хуліганство) та винятковим цинізмом.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 296 КК України.

VIІ. Мотиви призначення покарання

Відповідно до ч. 1 ст. 97 КК України, неповнолітнього, який вперше вчинив кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 97 КК України, у разі ухилення неповнолітнього, що вчинив кримінальне правопорушення, від застосування до нього примусових заходів виховного характеру ці заходи скасовуються і він притягується до кримінальної відповідальності.

Зі змісту норм ст.ст. 97, 105 КК України слідує, що примусові заходи виховного характеру не є покаранням. Вони є альтернативою кримінальному покаранню, що надає можливість неповнолітній особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, виправитися без призначення їй покарання.

Такий вид звільнення від покарання, як одна з форм реалізації кримінально правового реагування, визначений у статтях 4, 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК, при визнанні особи винною у вчиненні злочину, надає можливість засудження такої особи без призначення покарання, тобто дозволяє відмовитись від призначення конкретного заходу примусу за наявності певних передбачених законом на те підстав.

У такому випадку суд, постановивши обвинувальний вирок, разом з тим у самому вироку зазначає, що покарання особі не призначається, тобто суд постановляє обвинувальний вирок без призначення покарання або засуджує без покарання. Водночас, при засудженні особи без призначення покарання, один з найголовніших елементів реалізації кримінальної відповідальності осуд особи, яка вчинила злочин, залишається і знаходить своє відображення в обвинувальному вироку.

Така форма реагування має важливе значення в протидії злочинності, оскільки достатньо часто досягнення цілей кримінально-правового впливу на вчинення не тяжкого злочину можливе без обмеження чи позбавлення особи, засудженої за вчинення злочину, певних прав чи можливостей. Більше того, призначення покарання в деяких випадках виступає неефективним засобом реагування на кримінальне правопорушення, таким, що навпаки шкодить процесам ресоціалізації засудженої особи, яка вчинила нетяжкий злочин. Також засудження без покарання в своєму соціальному значенні дозволяє заощаджувати заходи кримінальної репресії і стимулювати виправлення особи, яка вчинила злочин, сприяти її якнайшвидшому пристосуванню до вимог правопорядку, до норм соціальної поведінки.

Разом з тим, аналізуючи особливості застосування звільнення особи від покарання стосовно неповнолітніх правопорушників, закріплених у розділі ХV Загальної частини КК, слід зазначити, що з метою забезпечення їх особливих потреб, які обумовлені недостатністю інтелектуального розвитку, життєвого досвіду, соціально-психологічними особливостями особи, законодавцем у положеннях статей 97, 105, 106 КК було передбачено можливість заміни кримінальної відповідальності або покарання примусовими заходами виховного характеру.

При цьому, підставою для звільнення неповнолітніх від кримінальної відповідальності або від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру виступає можливість їх виправлення без призначення покарання. Можливість такого виправлення випливає з оцінки поведінки неповнолітнього до і після вчинення злочину, його ставлення до навчання, роботи та інших обставин, що свідчать про невелику небезпечність особи неповнолітнього.

Так, за змістом положень ст. 97 КК неповнолітнього, який вперше вчинив злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до частини 1 статті 105 КК суд вправі звільнити неповнолітнього від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру, визначених в частині другій цієї статті, за умови вчинення неповнолітнім злочину, який не відноситься до категорії тяжких або особливо тяжких злочинів, щирого розкаяння неповнолітнього у вчиненому ним злочині та подальшої бездоганної поведінки, які на момент постановлення вироку свідчать про те, що неповнолітній не потребує застосування покарання для досягнення мети виправлення.

Такий вид звільнення від покарання, як одна з форм реалізації кримінально-правового реагування, визначений у частинах 4, 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК України, при визнанні особи винною у вчиненні злочину надає можливість засудження цієї особи без призначення покарання, тобто дозволяє відмовитись від призначення конкретного заходу примусу за наявності певних передбачених законом на те підстав.

Проаналізувавши особливості застосування звільнення особи від покарання стосовно неповнолітніх правопорушників, закріплені в розд. ХV Загальної частини КК України, зазначив, що з метою забезпечення особливих потреб цих осіб, які обумовлені недостатністю інтелектуального розвитку, життєвого досвіду, соціально-психологічними особливостями особи, законодавець у положеннях статей 97, 105, 106 КК України передбачив можливість заміни кримінальної відповідальності або покарання примусовими заходами виховного характеру.

З врахуванням наведених обставин справи та особи неповнолітнього обвинуваченого, суд вважає, що обвинуваченого слід звільнити від кримінальної відповідальності та застосувати до нього примусові заходи виховного характеру, передбачені статтею 105 КК України.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Неповнолітнього ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, на підставі ст. 97 КК України звільнити від кримінальної відповідальності із застосуванням примусових заходів виховного характеру.

У відповідності до ст. 105 КК України застосувати до неповнолітнього ОСОБА_3 , примусові заходи виховного характеру строком на один рік, а саме:

1)Передати ОСОБА_3 під нагляд матері ОСОБА_13 ;

2)Обмежити ОСОБА_3 дозвілля з покладенням обов`язку перебувати за місцем мешкання 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. та зобов`язати ОСОБА_3 відвідувати всі навчальні дисципліни згідно з розкладом Дніпровського ліцею № 147 ім. В`ячеслава Чорновола ДМР;

Контроль за виконанням примусових заходів виховного характеру покласти на Управління служби у справах дітей Лівобережної адміністрації ДМР та сектор ювенальної превенції Дніпровського РУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

Речові докази: диски зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Копіювироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_15