Справа № 463/2916/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/925/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Львові, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 28 березня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.28 ч. 5 ст. 426-1 КК України,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

та його захисник адвоката ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА:

слідчий другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. У разі визначення застави просив визначити таку у розмірі не менше трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також покласти обов`язки, передбачені п. п. 1-4, 8 ч. 5 ст. 191 КПК України.

Клопотання мотивував тим, що ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину проти встановленого порядку несення військової служби, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років, обґрунтованість підозри підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами. Зазначав, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України

Зокрема наголошував, що оскільки злочин, який інкримінується ОСОБА_6 є особливо тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, та Львівська область межує з Республікою Польщею, наявні підстави вважати, що підозрюваний, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення тяжкого злочину, може переховуватись від органів досудового розслідування та має реальні можливості покинути територію України з цією метою, як і в межах пункту пропуску через державний кордон України так і поза межами таких, а також переховуватись на території України.

Окрім того, в основу підозри покладено покази свідків та такі є однією із підстав притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, наявні підстави вважати, що він може здійснювати тиск та вплив на останніх. ОСОБА_6 з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження зможе вступати у поза процесуальні відносини із свідками, в тому числі із військовослужбовцями в/ч НОМЕР_1 та схиляти їх до зміни наданої слідству інформації. Аналогічним чином ОСОБА_6 зможе впливати на ще невстановлених та недопитаних про обставини кримінального провадження свідків. Це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких.

Також ОСОБА_6 перебуваючи під дією більш м`якого запобіжного заходу може знищити або спотворити обсяг робіт проведений військовослужбовцями на підприємствах по ремонту транспортних засобів, маючи доступ до службових приміщень в/ч НОМЕР_1 може знищити, сховати та спотворити будь які документальні підтвердження факту перебування військовослужбовців на службі, отримання ними матеріальної допомоги і т.п.

Крім того ОСОБА_6 знаходячись на волі може перешкоджати кримінальному провадженню використовуючи свої зв`язки, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання.

Також ОСОБА_6 перебуваючи під дією більш м`якого запобіжного заходу може продовжити організацію незаконного залучення військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 до ремонту цивільних транспортних засобів шляхом надання відповідних команд та прохань.

Слідчий зазначав, що вивченням особи підозрюваного встановлено, що він працездатний, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає. Даних, які б вказували на неможливість застосування до ОСОБА_6 вказаного запобіжного заходу, не встановлено. При цьому вважав, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

При визначенні розміру застави просив враховуючи те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, його суспільну небезпечність, майновий стан, а тому, з урахуванням вищенаведених ризиків, тяжкості злочину, санкції, яка загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, орган досудового розслідування вважає, що для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, розмір застави необхідно встановити з у розмірі трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 28 березня 2025 року задоволено клопотання слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_9 .

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою ОСОБА_6 постановлено рахувати з часу фактичного затримання 27 березня 2025 року.

Строк дії ухвали становить 60 днів, тобто до 25 травня 2025 року включно.

Визначено підозрюваному ОСОБА_6 заставу в розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454200 гривень.

У випадку внесення застави на відповідний рахунок покласти на підозрюваного ОСОБА_6 такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою;

- не відлучатися з Львівської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з підозрюваними у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, або визначити помірний розмір застави.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що обраний запобіжний захід є занадто суворим.

Повідомляє, що слідчим суддею не враховано, що підозрюваний визнав свою вину, виявляє бажання надавати пояснення та сприяє досудовому розслідуванню.

Наголошує, що розмір застави є непомірним для підозрюваного.

Заслухавши доповідача, доводи підозрюваного та його захисника на підтримку аргументів апеляційної скарги, виступ прокурора на заперечення доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи та дані які характеризують особу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «Ilijkov v. Bolgaria»).

Відповідно до ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За частиною першою та п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею ст. 177 цього Кодексу, окрім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Як убачається з ухвали слідчого судді та матеріалів судової справи, Другий слідчий відділ (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, здійснює досудове розслідування кримінального провадження №0000237 від 20 листопада 2024 року за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 - ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_12 призначений на посаду заступника командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі ВЧ НОМЕР_1 НГУ) з озброєння начальника технічної частини, ОСОБА_10 призначений на посаду заступника командира НОМЕР_2 НГУ по роботі з особовим складом, ОСОБА_11 призначений на посаду командира автомобільної роти ВЧ НОМЕР_1 НГУ, ОСОБА_6 призначений на посаду командира роти бойового та матеріального забезпечення ВЧ4114 НГУ. Заступник командира ВЧ4114 НГУ з озброєння начальник технічної частини ОСОБА_12 , заступник командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ по роботі з особовим складом ОСОБА_10 , командир автомобільної роти ВЧ4114 НГУ ОСОБА_11 , та командир роти бойового та матеріального забезпечення ВЧ НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_6 являються начальниками за військовим званням та посадою для військовослужбовців ввірених їм підрозділів. Водночас, незважаючи на обізнаність із вимогами законодавства, будучи зобов`язаними до неухильного дотримання норм таких, ОСОБА_12 , будучи заступником командира ВЧ4114 НГУ з озброєння начальником технічної частини, ОСОБА_10 , будучи заступником командира ВЧ4114 НГУ по роботі з особовим складом, ОСОБА_11 , будучи командиром автомобільної роти ВЧ4114 НГУ, ОСОБА_6 , будучи командиром роти бойового та матеріального забезпечення ВЧ4114 НГУ, вчинили умисний злочин, а саме перевищення військовою службовою особою службових повноважень, тобто умисне вчинення дій, які явно виходять за межі наданих цим особам прав та повноважень, що заподіяли істотну шкоду, вчинених в умовах воєнного стану за попередньою змовою групою осіб, за наступних обставин.

Так, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 військовослужбовців ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 зараховано до списків особового складу ВЧ4114 НГУ на всі види забезпечення, присвоєно військові звання та призначено на посади у вказаній військовій частині, де останні проходить військову службу по даний час. В невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 20 листопада 2024 року, у військових службових осіб НОМЕР_2 ОСОБА_20 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , котрі в силу виконання службових обов`язків були обізнані з штатним розписом особового складу ввірених їм підрозділів ВЧ4114 НГУ, морально-психологічними настроями окремих військовослужбовців, пов`язаними з небажанням виконувати завдання та обов`язки, покладені на них під час проходженням військової служби, та наявністю в останніх навичок щодо ремонту цивільних транспортних засобів, виник злочинний умисел на видачу дозволів вищевказаним підпорядкованим їм військовослужбовцям перебувати поза межами місця дислокації ВЧ4114 НГУ, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , без будь-яких поважних на те причин, не виконувати при цьому обов`язки військової служби, проводити час на власний розсуд, в тому числі здійснювати ремонтні роботи на станціях технічного обслуговування транспортних засобів, розташованих на території Львівської області, виконуючи при цьому їх ( ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 ) незаконні накази щодо ремонту приватних транспортних засобів та надання їм ( ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 ) частини отриманого щомісячного грошового забезпечення військовослужбовців. Так, незважаючи на обізнаність із вимогами нормативно-правових актів, ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , перебуваючи на території ВЧ4114 НГУ, що розташована за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 146, будучи обізнаними із порядком проходження військової служби, діючи умисно, знаючи, що самостійно поодинці реалізувати свій злочинний умисел та розроблений план вищевказаної злочинної діяльності вони не зможуть, діючи спільно, вчинили злочин проти встановленого порядку несення військової служби. У невстановлений досудовим розслідуванням точний час, однак не пізніше 20 листопада 2024 року, підполковник ОСОБА_12 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з заступником командира ВЧ4114 НГУ по роботі з особовим складом ОСОБА_10 , командиром автомобільної роти ВЧ4114 НГУ ОСОБА_11 , та командиром роти бойового та матеріального забезпечення ВЧ4114 НГУ ОСОБА_6 , всупереч діючих вищевказаних вимог законодавчих актів України, грубо порушуючи порядок проходження військової служби, в умовах воєнного стану, перевищуючи надані їм службові повноваження, у власних особистих цілях, як військові посадові особи, будучи начальниками для підлеглих військовослужбовців ввірених їм підрозділів НОМЕР_2 ОСОБА_21 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , знаючи про існування між ними злочинної домовленості про невжиття належних заходів реагування у випадку виявлення одним з співучасників вчинення даного злочину відсутності вищевказаних військовослужбовців на території ВЧ4114 НГУ, прийняли рішення про надання їм ( ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_22 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ) дозволу перебувати у службовий час поза межами місця дислокації ВЧ4114 НГУ, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , без будь-яких поважних на те причин, не виконувати при цьому обов`язки військової служби, проводити час на власний розсуд, виконуючи при цьому їх ( ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 ) незаконні накази щодо ремонту приватних транспортних засобів та надання їм ( ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 ) частини отриманого щомісячного грошового забезпечення військовослужбовців.

Таким чином, у період часу з 24 листопада 2024 року по 26 березня 2025 року військовослужбовці НОМЕР_2 ОСОБА_23 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_24 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , не виконуючи за вказівками та дозволу ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 своїх безпосередніх обов`язків, пов`язаних з проходженням військової служби, отримували відповідне грошове забезпечення, що передбачене для військовослужбовців за їх посадами. Зокрема, у період часу з 24 листопада 2024 року по 26 березня 2025 року військовослужбовці НОМЕР_2 ОСОБА_23 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 у службовий час перебували поза межами розташування військової частини, службові обов`язки за посадами не виконували, натомість здійснювали ремонтні роботи приватних транспортних засобів на території станції технічного обслуговування транспортних засобів «BRS Station» за адресою: м. Львів, вул. Хуторівка, 23А. Також, у період часу з 24 листопада 2024 року по 26 березня 2025 року військовослужбовець ВЧ4114 НГУ ОСОБА_25 у службовий час перебував поза межами розташування військової частини, службові обов`язки за посадою не виконував, натомість здійснював ремонтні роботи приватних транспортних засобів на території станції технічного обслуговування транспортних засобів «ТІR сервіс», що розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Також, у період часу з 24 листопада 2024 року по 26 березня 2025 року військовослужбовець ВЧ4114 НГУ ОСОБА_17 у службовий час перебував поза межами розташування військової частини, службові обов`язки за посадою не виконував, натомість здійснював ремонтні роботи приватних транспортних засобів на території станції технічного обслуговування транспортних засобів «ТІR», що розташована за адресою, Львівська область, Львівський район, с. Наварія, вул. Львівська, 139А. Також, у період часу з 24 листопада 2024 року по 26 березня 2025 року військовослужбовці ВЧ4114 НГУ ОСОБА_19 та ОСОБА_18 у службовий час перебували поза межами розташування військової частини, службові обов`язки за посадами не виконували та проводили час на власний розсуд. Вищевказаними протиправними діями військових службових осіб ВЧ4114 НГУ ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 заподіяно істотну шкоду у вигляді підриву авторитету держави, підрозділів Збройних Сил України, створення уявлення суспільства про вседозволеність та безкарність службових осіб вказаних підрозділів, неналежне здійснення покладених на них завдань, зокрема щодо захисту територіальної цілісності України, стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, тобто будучи військовими службовими особами, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану перевищили свої службові повноваження, тобто умисно вчинили дії, які явно виходять за межі наданих їм прав та повноважень, що заподіяли істотну шкоду.

27 березня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 - ч. 5 ст. 426-1 КК України.

27 березня 2025 року слідчий другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

28 березня 2025 року клопотання слідчого задоволено слідчим суддею Личаківського районного суду м. Львова від 28 березня 2025 року.

Ухвалюючи своє рішення про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя в повному об`ємі, дослідив усі обставини справи та прийшов до переконання про наявність ризиків, перелік яких передбачений ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України, вислухавши доводи учасників судового провадження, належним чином дослідивши фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28- ч. 5 ст. 426-1 КК України, а наявність обґрунтованої підозри підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового слідства.

Перевіряючи доцільність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного під вартою та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя Личаківського районного суд м. Львова дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу підозрюваного.

Згідно з наданими стороною обвинувачення даними ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28- ч. 5 ст. 426-1 КК України, які належать до категорії особливо тяжких, за які передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від восьми до дванадцяти років, а відтак перебуваючи на волі з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, в тому числі покинути межі країни, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, знищити, сховати документи, речі які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом підшукування осіб, що можуть надати неправдиві покази в його користь, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення в якому підозрюється, відтак застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Дані обставини є істотними та такими, що виправдовують тримання підозрюваного під вартою, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

З урахуванням фактичних обставин підозри, характеру вчинення інкримінованого правопорушення, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді першої інстанції, що зазначене вказує на неможливість в даному конкретному випадку застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу. Застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави або домашнього арешту не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування в тому числі щодо належного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрювана особа може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваною особою зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрювана особа обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

Наявність тих обставин, що підозрюваний визнав свою вину, виявляє бажання надавати пояснення та сприяє досудовому розслідуванню, хоча і мають місце, однак не є безумовними підставами для відмови у застосуванні щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави. Окрім того, колегія суддів вважає, що ці обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених Кодексом.

При цьому, згідно з п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа.

Поряд із тим, при визначенні розміру застави до уваги може братися розмір шкоди, що спричинив підозрюваний (справа «Мангурас проти Іспанії», рішення від 28 вересня 2010 року).

Тому, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

З урахуванням суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, міри покарання, яка може бути застосована до підозрюваного в разі доведеності його вини та наявністю визнаних судом ризиків, застава у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (454 200 грн.) відповідає меті застосування запобіжного заходу. Саме такий розмір застави, на думку колегії суддів, слугуватиме достатнім стимулюючим фактором, який підозрюваний та/або заставодавець боявся б втратити у разі невиконання покладених процесуальних обов`язків.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні застави слідчим суддею надано оцінку відповідним обставинам, враховано майновий стан підозрюваного та родинні зв`язки, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Доводи сторони захисту про непомірний розмір застави для підозрюваного колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки доказів, підтверджуючих матеріальне становище підозрюваного, стороною захисту не надано.

Аргументи, на які послався в апеляційній скарзі адвокат, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки були враховані слідчим суддею при прийнятті рішення.

Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних порушень кримінального процесуального закону апеляційним переглядом не встановлено.

Відтак, ухвала слідчого судді про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 є законна та обґрунтована, а тому апеляційна скарга адвоката до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 184, 309, 310, 376, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суд м. Львова від 28 березня 2025 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4