КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/1872/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна Акціонерного товариства «КОРОСТЕНСЬКИЙ КАР`ЄР»- адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000455 від 14.04.2022,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року задоволено клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000455 від 14 квітня 2022 року.

Накладено арешт, шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження майном, а саме під`їзними коліями довжиною 3903 м, (назва колії 3614 АТ «Коростенський кар`єр»), які на праві власності (договір № 3614 від 23.10.2020) належать АТ «Коростенський кар`єр» ().

Роз`яснено підозрюваному, обвинуваченому, їх захисникам, законним представникам, іншим власникам або володільцям майна, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник власника майна ПАТ «КОРОСТЕНСЬКИЙ КАР`ЄР» - адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28.01.2025 року про накладення арешту на майно ПАТ «КОРОСТЕНСЬКИЙ КАР`ЄР» та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про арешт майна.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 посилається на те, що оскаржувана ухвала винесена без достатніх на те підстав, є незаконною, невмотивованою та винесеною з грубим порушенням норм КПК України.

Зазначає про те, що за змістом оскаржуваної ухвали слідчий суддя прийшов до висновку про можливість задоволення клопотання прокурора, враховуючи, що вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України та постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України від 03.12.2024 року визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Разом з тим, на думку скаржника, вказана постанова є формальною, оскільки не існує підстав вважати, що майно ПАТ «КОРОСТЕНСЬКИЙ КАР`ЄР» () відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

За змістом постанови про визнання речовими доказами зазначено, що вказане майно є об`єктом кримінально протиправних дій та набуте кримінально-протиправним шляхом.

Проте, слід наголосити, що сама по собі наявність постанови, якою вилучені предмети визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, не є беззаперечним свідченням того, що таке майно справді відповідає вимогам ст. 98 КПК України, оскільки у вказаній постанові відсутнє належне обґрунтування вказаного факту.

Посилається на те, що наведені прокурором у клопотанні про арешт майна підстави, у зв`язку з якими майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, не можуть бути визнані достатніми для висновку, що майно ПАТ «КОРОСТЕНСЬКИЙ КАР`ЄР» () є речовими доказами, оскільки, згідно положень ст. 171 КПК України, наведені у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання.

З огляду на те, що дане майно лише формально визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, без зазначення яким критеріям, визначеним ст.98 КПК України, воно відповідає, правові підстави для накладення арешту на дане майно були відсутні.

Адвокат наголошує, що у постанові про визнання речовим доказом зазначено, що вказане майно є об`єктом кримінально протиправних дій та набуте кримінально-протиправним шляхом.

Однак об`єкт кримінального правопорушення, як ознака складу кримінального правопорушення - це те, на що посягає кримінальне правопорушення, чому воно заподіює істотної шкоди або створює загрозу заподіяння істотної шкоди.

У клопотанні прокурора не зазначено, об`єктом яких саме кримінально-протиправних дій було зазначене майно. Не зазначено, в результаті вчинення яких конкретно дій, що охоплюються диспозицією норми кримінального закону, вказане майно було набуте.

Фабула кримінального провадження не має опису жодного конкретного порушення чинного законодавства, що стало підставою для звернення до слідчого судді із клопотанням про застосування до ПАТ «КОРОСТЕНСЬКИЙ КАР`ЄР» () заходів забезпечення кримінального провадження.

Відтак неможливо дійти логічного висновку про те, яким чином останнє причетне до обставин, що складають предмет дослідження у кримінальному провадженні.

Посилається на те, що суб`єкт господарювання набув майно у законний спосіб, а обставини його набуття ніким не оспорюються.

Стороною обвинувачення не надано допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів, що вказують на прямий або опосередкований зв`язок власника майна з обставинами, які є предметом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, а також відсутні підстави відповідальності заявника за незаконні дії третіх осіб.

При цьому, не існує жодних підстав вважати, що майно ПАТ «КОРОСТЕНСЬКИЙ КАР`ЄР» () відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України. Не доведено, що воно може бути використане на підтвердження певного факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та мають значення для кримінального провадження.

У вказаній ухвалі не йдеться про те, що арештоване майно ПАТ «КОРОСТЕНСЬКИЙ КАР`ЄР» () було набуто останнім кримінально протиправним шляхом. Фабула кримінального провадження не має жодного посилання на вказане, а обставини набуття Товариством майна не є предметом досудового розслідування.

Представник власника майна вказує, що ПАТ «КОРОСТЕНСЬКИЙ КАР`ЄР» () набуло арештоване майно в законний спосіб та обставини набуття останнього ніким не оспорюються. Станом на момент набуття вказаного майна воно не перебувало в статусі арештованого.

Так само, в оскаржуваній ухвалі слідчим суддею не було надано оцінки можливості використання арештованого майна як доказу у кримінальному провадженні та за якими ознаками останнє віднесено до об`єкту кримінально протиправних дій.

У вказаному кримінальному провадженні про підозру повідомлено лише ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і то за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

Слідчим суддею не було надано оцінки ризикам, передбачених зазначеною нормою, а тому ухвала в цій частині є незаконною та необгрунтованою.

На думку апелянта, накладений арешт є неспіврозмірним обмеженням права власності Товариства завданням кримінального провадження.

Посилається на те, що ПАТ «КОРОСТЕНСЬКИЙ КАР`ЄР» () не має жодного відношення до обставин, що стали підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000455 від 14.04.2022 року та до обставин, що входять до предмету доказування у вказаному кримінальному провадженні.

При застосуванні арешту, суд повинен не лише послатися на наявність для цього формальних підстав, передбачених у КК України, але й переконатися, що таке застосування не порушуватиме «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб», покладаючи на особу «надмірний індивідуальний тягар» (критерії, визначені Європейським судом з прав людини).

Так, встановлення заборони на користування майном блокуватиме роботу підприємства та перешкоджатиме веденню господарської діяльності Товариства, від якої Товариством сплачуються податки до державного бюджету, що є вкрай важливим під час введеного правового режиму воєнного стану. Всього за 2024 рік Товариством сплачено податків, платежів та зборів до державного бюджету на загальну суму 10 216 052,50 грн.

Вказане також перешкоджає Товариству виконати свої зобов`язання щодо виплати заробітної плати великій кількості найманих працівників та залишає останніх без засобів до існування. Станом на 20.12.2024 року на Товаристві працює 126 чоловік.

Товариство має договори про співпрацю з військовими частинами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_2 .

Частина договорів укладена на умовах пожертви для військових частин гранітної продукції (щебеню, щебенево-піщаної суміші, піску з відсівів дроблення, каменю бутового.

Тим самим Товариство сприяє підтримці рівня обороноздатності країни.

Також, посилання на введення в дію 12.05.2023 року рішення Ради національної безпеки і оборони України про санкції до ОСОБА_11 та ОСОБА_12 - не є належним доказом необхідності обмеження господарської діяльності ПАТ «КОРОСТЕНСЬКИЙ КАР`ЄР» (), оскільки з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи, перелік, підстави та порядок застосування яких визначено Законом України «Про санкції».

Арешт майна у кримінальному провадженні відноситься до заходів забезпечення кримінального провадження і може бути застосовано лише у випадку здійснення досудового розслідування за фактом або ознаками вчинення кримінального правопорушення.

Прокурором не було надано суду жодного належного доказу того, що сам факт накладення санкцій на ОСОБА_13 та ОСОБА_14 має якесь доказове значення при вирішенні питання необхідності арешту майна ПАТ «КОРОСТЕНСЬКИЙ КАР`ЄР» ().

Так, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 не є бенефіціарами ПАТ «КОРОСТЕНСЬКИЙ КАР`ЄР» ().

В той же час накладений арешт із забороною навіть користування є необгрунтованим втручанням в права власника майна та тиском на бізнес, що суперечать рішенню РНБО "Про невідкладні заходи із забезпечення економічної безпеки на період дії правового режиму воєнного стану", затвердженому Указом Президента України від 23 січня 2024 року № 21/2024, прийнятим з метою вжиття додаткових заходів із забезпечення економічної безпеки та захисту національних інтересів України в умовах дії правового режиму воєнного стану, а також встановлення додаткових гарантій захисту законних інтересів підприємництва.

Вказане рішення Ради Національної безпеки і оборони України є необхідною та своєчасною реакцією держави на можливі випадки необгрунтованого втручання правоохоронних органів в підприємницьку діяльність суб`єктів господарювання, що безумовно суперечить забезпеченню економічної безпеки та захисту національних інтересів України в умовах дії правового режиму воєнного стану.

З огляду на зазначені вище обставини, апелянт вважає, що ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна.

В судове засідання представник власника майна не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання її повідомлено у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності представника власника майна, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника власника майна ПАТ «КОРОСТЕНСЬКИЙ КАР`ЄР» - адвоката ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000455 від 14.04.2022 за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110-2, ч. 2 ст. 197-1, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 240, ч. 3 ст. 254, ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 258-5, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 364-1, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 367, ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 388, ч. 2 ст. 369-2, ч. 2 ст. 364 КК України, за підозрою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи групи компаній корпорації «ЮНІГРАН», та інші окремі проросійсько налаштовані громадяни, здійснюють фінансування дії з метою насильницької зміни чи повалення конституційного ладу або захоплення державної влади.

У червні 2022 року на майно компаній, кінцевим бенефіціарним власником яких був ОСОБА_17 , було накладено арешт. Останній, розуміючи, що він є громадянином російської федерації, яка вчиняє збройну агресію проти України, а також те, що він підтримував дії керівників держави рф, вчинив дії щодо збереження свого майна. Діючи у власних інтересах, ОСОБА_17 з метою збереження майна та активів компаній, які зареєстровані в Україні та кінцевим бенефіціарним власником яких він є, передав довіреній особі ОСОБА_18 (громадянка Сполученого Королівства) свої частки власності в іноземних компаніях, через які він володів товариствами, зареєстрованими в Україні.

12.05.2023 року Президент України указом № 279/2023 ввів у дію рішення Ради національної безпеки і оборони України про санкції до ОСОБА_11 та ОСОБА_19 - власників компаній-надрокористувачів із групи UNIGRAN.

У подальшому, колишній депутат Броварської міської ради ОСОБА_20 , маючи на меті особисте збагачення, вступив у злочинну змову із ОСОБА_17 , якому запропонував за винагороду для себе, у вигляді частини активів підсанкційних компаній, використати власні зв`язки в державних органах, з метою впливу на осіб, уповноважених на виконання функцій держави з метою зняття арештів із активів компаній, кінцевим бенефіціарним власником яких був ОСОБА_17 та їх подальшої незаконної перереєстрації на підконтрольні їм товариства. Вказані дії надали б змогу перешкодити державним органам націоналізувати відповідні активи та безперешкодно продовжити використовувати їх для подальшого ведення господарської діяльності ОСОБА_17 спільно із ОСОБА_20 .

У подальшому ОСОБА_20 , за попередньою змовою групою осіб, до складу якої увійшли посадові особи ТОВ «Малинська видобувна компанія», ТОВ «Юнігран-Сервіс», ТОВ «НОВЕЛ ПРОМ», ТОВ «Мартен Локс», ТОВ «Енкрос», ТОВ «Юні Люкс», ТОВ «Юні Стоун Пленет», ТОВ «Юні Сервіс», ТОВ «ІНТЕРНО СІСТЕМ», ТОВ «Коростенська видобувна компанія», ТОВ «Юнігран», ПрАТ «Пинязевицький кар`єр», АТ «Малинський каменедробильний завод», АТ «Коростенський кар`єр», здійснюючи вплив на осіб, уповноважених на виконання функцій держави та зловживання останніми своїми службовими повноваженнями, вчинили дії щодо перереєстрації права власності на майно, яким опосередковано могли розпоряджатись особи, щодо яких застосовані персональні санкції ( ОСОБА_17 та ОСОБА_21 ). Зокрема, на початку 2024 року активи ТОВ «Юнігран» та ТОВ «Юнігран-Сервіс», всупереч існуючим заборонам, продаються в адресу двох підконтрольних ОСОБА_17 та ОСОБА_20 підприємств - ТОВ «Мартен Люкс» та ТОВ «Енкрос». Посадові особи вказаних товариств, діючи відповідно до спільного узгодженого плану, одразу ж, з метою легалізації незаконно отриманого майна, уклали угоди на продаж усього отриманого майна із заздалегідь визначеними товариствами - ТОВ «Юні Люкс» (45381519), ТОВ «Юні Стоун Пленет» (45234489) та ТОВ «Юні Сервіс» (45374680), кінцевим бенефіціарним власником яких є ОСОБА_20 .

Згідно відповіді АТ «Українська Залізниця», Філія «Головний Інформаційно-Обчислювальний Центр», №ГІОЦ-45/3801 від 25.11.2024 у АТ «Коростенський кар`єр» () майно, під`їзні колії довжиною 3903 м, (назва колії 3614 АТ «Коростенський кар`єр»), які на праві власності (договір № 3614 від 23.10.2020) належать АТ «Коростенський кар`єр» ().

19.12.2024 року (клопотання датоване 17.12.2024 року) прокурор другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000455 від 14 квітня 2022 року.

Обгрунтовуючи клопотання, прокурор посилався на те, що постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_22 від 03.12.2024 року майно, під`їзні колії довжиною 3903 м., (назва колії 3614 АТ «Коростенський кар`єр»), які на праві власності (договір № 3614 від 23.10.2020) належать АТ «Коростенський кар`єр» (), визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, як таке, що було об`єктом кримінально протиправних дій та набуте кримінально протиправним шляхом.

Таким чином, на даний час у органу досудового розслідування, виникла необхідність у накладенні арешту на майно, належне АТ «Коростенський кар`єр», з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року задоволено клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000455 від 14 квітня 2022 року.

Накладено арешт, шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження майном, а саме під`їзними коліями довжиною 3903 м, (назва колії 3614 АТ «Коростенський кар`єр»), які на праві власності (договір № 3614 від 23.10.2020) належать АТ «Коростенський кар`єр» ().

Роз`яснено підозрюваному, обвинуваченому, їх захисникам, законним представникам, іншим власникам або володільцям майна, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва.

Задовольняючи дане клопотання, подане в межах кримінального провадження № 0000455 від 14 квітня 2022 року, слідчий суддя виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Так, задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на належне ПАТ «КОРОСТЕНСЬКИЙ КАР`ЄР» майно, шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження майном, а саме під`їзними коліями довжиною 3903 м., (назва колії 3614 АТ «Коростенський кар`єр»), які на праві власності (договір № 3614 від 23.10.2020) належать АТ «Коростенський кар`єр» (), оскільки вказане майно в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України та визнане речовим доказом постановою слідчого від 03.12.2024 року у даному кримінальному провадженні.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто його власник, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що судом першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, та враховано, що для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникненню майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештованим майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводів представника ПАТ «КОРОСТЕНСЬКИЙ КАР`ЄР», у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Беззаперечних доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено. Слід також зазначити, що накладення арешту є необхідним для збереження майна, оскільки дане майно відповідає критеріям речових доказів, передбачених ст. 98 КПК України, позаяк з врахуванням встановлених обставин кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні, є достатні підстави вважати, що належне ПАТ «КОРОСТЕНСЬКИЙ КАР`ЄР» майно було об`єктом кримінально протиправних дій та набуте кримінально протиправним шляхом, і ненакладення арешту дасть можливість ПАТ «КОРОСТЕНСЬКИЙ КАР`ЄР» його відчужити на користь третьої особи, що позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Твердження апелянта про те, що ПАТ «КОРОСТЕНСЬКИЙ КАР`ЄР» є добросовісним власником (набувачем) арештованого майна, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Посилання в апеляційній скарзі на законність походження арештованого майна колегія суддів оцінює критично, оскільки дані обставини можуть бути підтверджені лише шляхом проведення перевірки під час досудового розслідування для спростування або підтвердження даних доводів. Належних та допустимих доказів, достатніх для висновку про те, що арештоване майно має законне походження, колегії суддів надано не було.

Досудове розслідування на даний час ще триває і ці обставини також підлягають перевірці при його проведенні, тому в такому випадку, вбачається за можливе застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Колегія суддів відхиляє також доводи апелянта про те, що постанова слідчого від 03.12.2024 року про визнання майна речовими доказами носить формальний характер, так як вказана постанова слідчого, а також клопотання прокурора про арешт майна, з посиланням на встановлені у кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, всупереч твердженням представника власника майна, містять відповідні мотиви та підстави на обґрунтування висновку про відповідність такого майна ознакам речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України, зокрема, посилання на те, що зазначене майно було об`єктом кримінально протиправних дій та набуте кримінально протиправним шляхом, що встановлюються під час кримінального провадження.

Посилання апелянта на те, що суд, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, не дослідив та не взяв до уваги ту обставину, що арештоване майно не має жодного відношення до кримінального провадження, колегія суддів не бере до уваги, позаяк ці доводи обґрунтованості висновків слідчого судді про задоволення клопотання прокурора про арешт майна не спростовують, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Твердження апелянта про те, що арештоване майно не відповідає критеріям ст. 98 КПК України, є безпідставними, так як встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що під`їзні колії довжиною 3903 м, (назва колії 3614 АТ «Коростенський кар`єр»), які на праві власності (договір № 3614 від 23.10.2020) належать АТ «Коростенський кар`єр» (), були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом, а отжевідповідають ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

З урахуванням наведеного, доводи адвоката ОСОБА_6 про відсутність події кримінального правопорушення, а також те, що підозри в кримінальному провадженні посадовим особам ПАТ «КОРОСТЕНСЬКИЙ КАР`ЄР» не пред`являлися, доводи про те, що матеріалами кримінального провадження не встановлено причетність ПАТ «КОРОСТЕНСЬКИЙ КАР`ЄР» до кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні, є передчасними та такими, що не є предметом оцінки слідчого судді під час розгляду клопотання про арешт майна.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Не спростовують висновків слідчого судді і доводи апеляційної скарги про неспівмірність обмеження прав власника майна завданням кримінального провадження, оскільки на переконання колегії суддів, слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно, дійшов обґрунтованого висновку про те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співмірним завданням кримінального провадження, з огляду на встановлені обставини даного кримінального провадження, зважаючи на те, що на час прийняття рішення вони вимагали вжиття такого методу державного регулювання, як накладення арешту на вищезазначене майно.

Доводи апеляційної скарги про те, що накладення арешту обмежує можливості ПАТ «КОРОСТЕНСЬКИЙ КАР`ЄР» здійснювати підприємницьку діяльність, не є достатньою підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, та матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

Слід зауважити, що скаржником не надано беззаперечних доказів на підтвердження наведених обставин неможливості здійснення ПАТ «КОРОСТЕНСЬКИЙ КАР`ЄР» підприємницької діяльності за умови накладення арешту на належне товариству майно.

Колегією суддів також перевірено доводи апелянта про те, що судовий розгляд проведено без участі власника майна. Дана обставина знайшла своє підтвердження, однак колегія суддів цю обставину не вважає істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягло б за собою скасування оскаржуваної ухвали, з урахуванням строків розгляду даної категорії клопотань відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, та з урахуванням того, що в такому випадку відповідно до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України, у власника майна виникає право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України колегією судів не встановлено. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Інші доводи апеляційної скарги, на які посилається апелянт, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника власника майна Акціонерного товариства «КОРОСТЕНСЬКИЙ КАР`ЄР» - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4