Справа № 756/9685/24
№ 1-кп/756/783/25
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Оболонського районного суду міста Києва кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000998 від 14.12.2012 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ямпіль, Вінницької області, громадянина України, із середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

УСТАНОВИВ:

У провадженні Оболонського районного суду міста Києва перебуває на розгляді судове провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000998 від 14.12.2012 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Так, 12.05.2012 року приблизно об 11:00 год. в м. Києві по вул. Л. Гавро (Йорданська), 4, обвинувачений побачивши, що водій автомобіля «ГАЗ-3302» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 не закрив двері кабіни вказаного автомобіля, вирішив скористатися обставинами та таємно викрасти речі із кабіни автомобіля. Реалізуючи свій умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, через відкриті двері автомобіля дістав куртку потерпілого ОСОБА_5 , з кишень якої таємно викрав мобільний телефон «Nokia 1600», імей НОМЕР_2 вартістю 100 гривень та грошові кошти в сумі 170 гривень. Після чого, обвинувачений зник з місця вчинення кримінального правопорушення, а вкраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Внаслідок вчиненого обвинувачений ОСОБА_4 спричинив майнову шкоду на загальну суму 270 гривень потерпілому ОСОБА_5 .

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка).

На стадії судового розгляду обвинуваченим було заявлено клопотання про закриття вказаного кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлена кримінальна протиправність діяння.

В обґрунтування клопотання обвинувачений ОСОБА_4 посилається на те, що на час судового розгляду набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким визначено інший розмір задля розмежування дрібної крадіжки та крадіжки. А отже, наразі дії обвинуваченого кваліфікуються як дрібна крадіжка, що є підставою для закриття кримінального провадження, ураховуючи положення статті 5 КК України, положень ст. ст. 284, 479-2 КПК України.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала клопотання обвинуваченого, просила його задовольнити.

Представник потерпілого в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду судового провадження був повідомлений належним чином, подала заяву про розгляд у її відсутності. Також, зазначила, що викрадені речі повернуто на відповідальне зберігання.

Прокурор та обвинувачений щодо розгляду клопотання обвинуваченого за відсутності представника потерпілого не заперечували.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи заявленого клопотання, суд приходить до наступних висновків.

За змістом частини 3 статті 479-2 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Обвинувачений не заперечує фактичні обставини діяння, визнає, що саме він їх вчинив, та наполягає на закритті кримінального провадження на цій підставі.

Законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права (ч. 1 ст. 3 КК України).

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Скасування злочинності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: а) скасування норм Особливої частини КК; б) внесення змін до норм Особливої частини КК - включення до диспозицій додаткових ознак або виключення ознак, які були у попередній редакції норми; в) внесення змін до норм Загальної частини КК (наприклад, доповнення КК додатковою обставиною, що виключає злочинність діяння); г) нового офіційного тлумачення кримінально-правової норми, яке змінює обсяг забороненої цією нормою поведінки без зміни її змісту (без зміни "букви" закону).

Закон, який має зворотну дію в часі, поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання цим законом чинності та: а) не були притягнуті до кримінальної відповідальності (у цьому випадку кримінальна справа не може бути порушена у зв`язку з відсутністю події злочину); б) котрим пред`явлене обвинувачення у вчиненні злочину (кримінальна справа підлягає закриттю за відсутністю події злочину); в) засуджені обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, і відбувають покарання; г) відбули покарання, але мають непогашену чи незняту судимість.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

У примітці до статті 185 КК України, диференційовано кваліфікуючі ознаки таємного викрадення чужого майна за розміром завданої матеріальної шкоди, тобто закріплено поріг відповідальності для кваліфікації цих кримінальних правопорушень за ознаками: "значна шкода", "великий розмір", "особливо великий розмір".

Натомість Кримінальний кодекс України не містить мінімального порогу - розміру матеріальної шкоди, з якого настає кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжки) чи шахрайства.

Статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до статті 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів»(надалі - Закон №3886-ІХ).

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ,стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1пункту 169.1статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до п.п. 169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь - якого платника податку.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 зазначено, що із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом N 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподаткованих мінімумів. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

Зміни, внесені Законом України № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

Під час з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та п.п. 169.1.1 п.169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Таким чином прожитковий мінімум для працездатної особи на 2024 рік становить 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок, а станом на 2012 рік становив 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 00 копійок.

Відповідно до обвинувального акту вартість викраденого ОСОБА_4 майна потерпілого ОСОБА_5 становить 270 гривень, що станом на день розгляду провадження судом може бути лише підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно із п.4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Також, ч. 4 ст. 284 КПК України визначено, що закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї статті здійснюється прокурором, якщо підозрюваний проти цього не заперечує. За відсутності згоди підозрюваного кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених главою 36-1 цього Кодексу.

Ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу, зокрема: « Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність, закон, яким встановлюється кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу».

Суд вважає, що оскільки Законом № 3886-ІХ підвищилась межа, з якої настає кримінальна відповідальність за крадіжку, то вказані обставини є у даному випадку підставою для закриття кримінального провадження за п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

За таких обставин провадження у справі за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст.185 КК України підлягає закриттю.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Процесуальні витрати на проведення дактилоскопічної експертизи у розмірі 117 (сто сімнадцять) гривень 00 копійок відповідно до ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.

Питання речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України, зокрема: мобільний телефон марки «Nokia 1600», ІМЕІ: НОМЕР_2 , чорного кольору, з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «МТС» з абонентським номером НОМЕР_3 грошові кошти в сумі 170 (сто сімдесят) гривень, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 серії НОМЕР_4 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 видане на автомобіль марки «Газ 3302», д.н.з. НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_6 , які належать ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 , залишити власнику дозволивши використовувати на власний розсуд.

Враховуючи викладене, керуючись Законом України від 18.07.2024 року № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», ст. 5 КК України, п. 4-1 ч. 1 ст. 284, ч. 2 ст. 284, ст. 285-288, 372, 479-2 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальне провадження яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000998 від 14.12.2012 стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 1 ст. 185 КК України, закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Процесуальні витрати на проведення дактилоскопічної експертизи у розмірі 117 (сто сімнадцять) гривень 00 копійок відповідно до ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.

Речові докази:

- мобільний телефон марки «Nokia 1600», ІМЕІ: НОМЕР_2 , чорного кольору, з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «МТС» з абонентським номером НОМЕР_3 грошові кошти в сумі 170 (сто сімдесят) гривень, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 серії НОМЕР_4 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 видане на автомобіль марки «Газ 3302», д.н.з. НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_6 , які належать ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 , залишити власнику дозволивши використовувати на власний розсуд.

Матеріали кримінального провадження № 0000998 від 14.12.2012 року, залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням у справі за № 756/9685/24, провадження № 1-кп/756/783/25.

Ухвала може бути оскарженою до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги через Оболонський районний суд міста Києва.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1