26.12.2024
справа №642/8048/24
провадження №1-кс/642/4245/24
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
24.12.2024 м. Харків
Слідчий суддя Ленінськогорайонного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
підозрюваного ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові клопотання слідчого СВ відділу поліції № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 ,, погоджене прокурором Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженьця м. Харкова, українця, громадянина України, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,-
В ході досудового розслідування встановлено, що 22.12.2024 приблизно о 11.15 годині ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою спільного розпиття спиртних напоїв, приїхав в гості до свого знайомого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Після чого, перебуваючи у кухні вищевказаної квартири та вживаючи алкогольні напої, приблизно о 19 годині 15 хвилин між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 сталась сварка на побутовому ґрунті, внаслідок чого у ОСОБА_4 виникли особисті неприязні відносини до ОСОБА_8 і умисел, направлений на заподіяння тому смерті.
ОСОБА_4 будучи у стані алкогольного сп`яніння, бажаючи подальшого розвитку конфлікту з ОСОБА_7 знаходячись у кухонній кімнаті, вказаної квартири, відчуваючи відносно останнього особисті неприязні відносини схопив кухонний ніж і наблизився зі спини до потерпілого ОСОБА_7 , який збирався покинути його місце мешкання, з метою вбивства останнього і діючи на ґрунті особистих неприязних відносин, з умислом, направленим на заподіяння смерті ОСОБА_7 , передбачаючи реальну можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілого, що знаходяться у причинному зв`язку з діянням, а також свідомо допускаючи їх настання, тримаючи ніж у руці, наніс потерпілому 5 ударів в область спини зверху та тильну частину шиї, заподіявши тому, проникаюче колото-різане поранення грудної клітини з права та з ліва з утворенням гемопневмотораксу, не проникаючі поранення задньої поверхні шиї. Отже, ОСОБА_4 виконав всі дії, які вважав за необхідне для завершення свого умислу, спрямованого на умисне протиправне заподіяння смерті до кінця, однак злочин не було завершено з причин, що не залежали від його волі, у зв`язку з тим, що було вжито заходів для госпіталізації ОСОБА_7 до медичної установи, потерпілий був доставлений до військового шпиталю, де йому було надано своєчасну медичну допомогу, яка полягала в операційних заходах, вчасним проведенням яких, врятовано життя останнього.
22.12.2024 було здійснено затримання у порядку ст.208 КПК України ОСОБА_4 , якому 23.12.2024 повідомлено про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.
23.12.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, а саме: закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, не доведене до кінця з причин, які не залежали від його волі.
Слідчий звернувся з клопотанням до слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , у клопотанні вказує, що метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спроб: переховуватися підозрюваним від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків сторони обвинувачення, тому, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у сторони обвинувачення виникла необхідність у обранні запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою відносно підозрюваного без визначення розміру застави.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити.
Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора заперечували, просили обрати більш м`який запобіжний захід.
Слідчий суддя приходить до висновку, що подане клопотання підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно дост. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований та утримуватись під вартою інакше, як за вмотивованого рішення суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Пунктом «а» частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року), нікого не може бути позбавлено волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігання вчиненню особою правопорушення або втечу після його вчинення.
Частина 2 ст. 177 КПК України передбачає, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та як передбачено ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків; вчиняти інші кримінальні правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Згідно з вимогами ч.1 ст.194КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Обгрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 22.12.2024, показаннями свідка ОСОБА_9 , протоколом затримання в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_4 .
Оскільки КПК України не містить визначення обґрунтованої підозри, за роз`ясненням вказаного поняття слід звернутися до практики ЄСПЛ. За загальною практикою Європейського суду з прав людини, що склалась з рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30.08.1990 року, п. 32, Series A, № 182, термін «обґрунтована підозра» у вчиненні правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
У справі «Ердагоз проти Туреччини» висловлено позицію, що факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тим, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи.
Окрім того, на підтвердження обґрунтованості підозри, наявні фактичні обставини кримінального провадження дають можливість об`єктивно пов`язати обвинуваченого із вчиненням кримінального правопорушення (Рішення ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року).
У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.
Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій підозрюваного ОСОБА_4 , а виходячи лише з фактичних даних, що містяться в долучених до клопотання матеріалах кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність останнього до вчинення злочину за викладених у клопотанні обставин.
Санкція ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі стром від семи до п`ятнадцяти років позбавлення волі, та відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.
Отже, очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховування від суду. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою переховуватися від суду. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»). Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58).
Вивченням відомостей про особу підозрюваного встановлено, що ОСОБА_4 неодружений, не працевлаштований, отже міцних соціальних зв`язків не має.
В свою чергу наявність ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст.177 КПК України в судовому засіданні прокурором не доведена.
В свою чергу наявність ризику, передбачених п. 3 ч.1 ст.177 КПК України в судовому засіданні прокурором не доведена.
Отже, потреба у обранні відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлена наявністю в ході досудового розслідування ризику, передбаченого п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Слідчий суддя, із врахуванням всіх обставин справи, наявних доказів та того, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, дійшов висновку про доведеність існування ризику, зазначеного у клопотанні слідчого, а саме передбаченого п. 1 ч. 1ст. 177 КПК України, та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу,
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Приймаючи до уваги, що злочин, інкримінований у провину ОСОБА_4 вчинений із застосуванням насильства, слідчий суддя не визначає розмір застави.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-
клопотання слідчого СВ відділу поліції № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання підвартою відносно: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, в межах строку досудового розслідування, а саме до 19 лютого 2025 року.
Строк тримання під вартою рахувати з моменту затримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто з 22 грудня 2024 року.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст буде складено та проголошено 26.12.2024 о 15:00 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1