Дата документу 16.12.2024 Справа № 336/5319/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/5319/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/683/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 170 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю представника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000996, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 червня 2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 325, ч. 1 ст. 140 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий Відділу поліції №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 за погодженням з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_7 звернулась до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучено під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: пристрої для майнінгу марки «Antminer L3+», моделі «Submodel 504M» у кількості 79 штук з блоками живлення до них у кількості 49 штук; блоки живлення марки «НР» у кількості 3 штук.

Під час досудового розслідування встановлено, що невстановлені особи, порушуючи правила та норми, які встановлені з метою запобігання епідемічним та іншим інфекційним хворобам, а також масовим неінфекційним захворюванням (отруєнням) і боротьби з ними, допустили порушення, внаслідок яких 16 червня 2021 року ВП «Запорізьке MB ДУ «Запорізький обласний ОЦКПХ МОЗ України» зареєстровано випадок захворювання на ботулізм ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка ІНФОРМАЦІЯ_3 померла в реанімаційному відділенні КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги » ЗМР.

12 вересня 2024 року у період часу з 15 год. 31 хв. по 23 год. 06 хв. на підставі ухвали слідчого судді від 11 вересня 2024 року, проведено обшук за адресою: м. Запоріжжя, вул. Мальовнича, 99, в ході якого виявлено та вилучено: пристрої для майнінгу марки «Antminer L3+», моделі «Submodel 504 М» у кількості 79 штук з блоками живлення до них у кількості 49 штук, які упаковано до картонних коробок у кількості 22 штук та опечатано біркою з пояснювальним написом; блоки живлення марки «HP» у кількості 3 штук, які упаковано до картонної коробки та опечатано біркою з пояснювальним написом.

В ході проведення вказаного обшуку було виявлено ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 188-1 КК України, про що внесені відомості до ЄРДР за №0001397 від 13 вересня 2024 року.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що вилучені предмети зберігають на собі сліди скоєння злочину та необхідні для встановлення істини у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя відмовив у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, мотивуючи рішення тим, що слідчим у клопотанні не наведено яке мають значення для вказаного кримінального провадження вилучені предмети.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою накласти арешт на виявлене 12 вересня 2024 року в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме на: пристрої для майнінгу марки «Antminer L3+», моделі «Submodel 504M» у кількості 79 штук з блоками живлення до них у кількості 49 штук; блоки живлення марки «НР» у кількості 3 штук.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що слідчим суддею не враховано співрозмірності обмеження права власності, завдань кримінального провадження, можливості використання вказаного майна у якості доказу, оскільки вказане майно може зберігати на собі сліди злочину, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

В поданих до апеляційного суду запереченнях, представник - адвокат ОСОБА_6 зазначив, що вилучене майно не несе доказового значення у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені за №0000996 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 325, ч. 1 ст. 140 КК України, вилучене майно не входить до переліку предметів, які прямо вказані в ухвалі слідчого судді про проведення обшуку.

Крім того, звернув увагу на порушення строків, передбачених ст. 171 КПК України.

У судовому засіданні апеляційного суду представник - адвокат ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вказав, що слідчий суддя прийняв законне рішення, оскільки вилучене майно не має відношення до кримінального провадження.

Повідомлений належним чином прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавав.

Заслухавши доповідь судді, представника - адвоката ОСОБА_6 , дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Виходячи із положень ст. 131 КПК України арешт майна є окремим видом заходу забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Норми, наведені у ст. 132 КПК України, визначають, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу), а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, вирішуючи питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен:

- перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи;

- з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів;

- враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора;

- взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

- враховувати, що докази на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про застосування заходів забезпечення, подаються особою, яка заявляє таке клопотання.

Колегія суддів приходить до висновку, що в даному провадженні слідчий суддя вищезазначених вимог закону не дотримався, неправильно вирішив клопотання по суті, не врахував вимоги кримінального процесуального закону при відмові в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Так, як убачається із доданого до клопотання витягу з ЄРДР за №0001397 з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 188-1 КК України, в рамках кримінального провадження за №0000996 від 25 червня 2021 року, за ознаками ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 325, ч. 1 ст. 140 КК України, 12 вересня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ЄУН №336/5319/23, провадження №1-кс/336/895/2024 року від 11 вересня 2024 року за адресою: м. Запоріжжя, вул. Мальовнича, 99, проведено обшук, в ході якого виявлено, що невстановлені особи, за попередньою змовою групою осіб, здійснювали викрадення електричної енергії шляхом її самовільного використання без приладів обліку, результати вимірювання яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків (якщо використання приладів обліку обов`язкове), або внаслідок умисного пошкодження приладів обліку чи у будь-який інший спосіб, внаслідок чого ПАТ «Запоріжжяобленерго» завдано значну матеріальну шкоду, сума якої встановлюється (а.с. 43).

Із протоколу обшуку від 12 вересня 2024 року, проведеного за адресою: м. Запоріжжя, вул. Мальовнича, 99, убачається, що в ході обшуку встановлено та вилучене, вказане в клопотанні майно (10-33).

Постановою слідчого від 12 вересня 2024 року вказане в клопотанні майно визнано речовим доказом (а.с. 34-35).

Крім того, як випливає із матеріалів клопотання, 13 вересня 2024 року директором з економічної безпеки ПАТ «Запоріжжяобленерго» подано заяву про вчинення кримінального правопорушення (а.с. 46-47).

Так, диспозиція ч. 1 ст. 188-1 КК України встановлює кримінальну відповідальність за викрадення гарячої або питної води, електричної або теплової енергії шляхом її самовільного використання без приладів обліку, результати вимірювання яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків (якщо використання приладів обліку обов`язкове), або внаслідок умисного пошкодження приладів обліку чи у будь-який інший спосіб, якщо такими діями завдано значної шкоди.

Частина 2 ст. 188-1 КК України передбачає відповідальність за ті самі дії, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб, або якщо вони завдали шкоду у великих розмірах.

Предметом вказаного злочину є електрична або теплова енергія, які самовільно використовуються суб`єктом злочину.

Об`єктивна сторона вказаного злочину характеризується викраденням електричної або теплової енергії шляхом: самовільного використання електричної або теплової енергії без приладів обліку (якщо використання приладів обліку обов`язкове); внаслідок умисного пошкодження приладів обліку; у будь-який інший спосіб; якщо унаслідок цих дій власнику заподіяно значної шкоди.

Отже, ураховуючи те, що пристрої для майнінгу, для функціонування яких необхідне безперебійне підключення до електромережі, що призводить до збільшення споживання електроенергії, та з огляду на подання ПАТ «Запоріжжяобленерго» заяви про вчинення кримінального правопорушення, в якій вказані обставини щодо виявлення за вказаної вище адресою незаконного підключення до електричної мережі ПАТ «Запоріжжяобленерго» споживача без відповідного договору, зазначені в клопотанні предмети відповідають критерію речового доказу, вказаного у ст. 98 КПК України, а тому накладення арешту з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, буде відповідати вимогам кримінального процесуального закону.

Крім того, відомостей на підтвердження негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна не надано та колегією суддів не встановлено.

З приводу доводів, зазначених в запереченнях представника - адвоката ОСОБА_6 щодо порушення строків, передбачених ст. 171 КПК України, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Так, як убачається із матеріалів провадження, обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було вилучено вказане в клопотанні майно відбувся 12 вересня 2024 року, клопотання про арешт майна направлено поштою 13 вересня 2024 року (а.с. 49), тобто на наступний день після вилучення майна, як того вимагає положення ч. 5 ст. 171 КПК України.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги прокурора знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційного суду, якою необхідно задовольнити клопотання слідчого в повному обсязі.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000996, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 червня 2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 325, ч. 1 ст. 140 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу апеляційного суду, якою клопотання слідчого Відділу поліції №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 за погодженням із прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000996, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 червня 2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 325, ч. 1 ст. 140 КК України, задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке було вилучено під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: пристрої для майнінгу марки «Antminer L3+», моделі «Submodel 504M» у кількості 79 штук з блоками живлення до них у кількості 49 штук; блоки живлення марки «НР» у кількості 3 штук.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4