ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/3559/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2024 р. слідчий суддя Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , власника майна - ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001837, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 грудня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 звернувся до слідчого суді з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001837, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 грудня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Як вказує прокурор у обґрунтування клопотання, досудовим розслідуванням у цьому кримінальному провадженні встановлено, що 19 грудня 2024 року близько о 10 год. 50 хв. за адресою: м. Київ, пр-т М. Бажана, 3-Д, зупинено автомобіль марки «ГАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який пред`явив посвідчення водія серії НОМЕР_2 із ознаками підробки.

Під час огляду місця події від 19 грудня 2024 року, що проводився за адресою: м. Київ, проспект М. Бажана, 3-Д, на асфальтній ділянці, ОСОБА_4 добровільно видав для вилучення посвідчення водія, виданого на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_2 видано ДАІ МВС-УВС Сміла 28.11.1997, яке вилучено та поміщено до спеціального пакету НПУ ICR 0127945.

Постановою дізнавача відділу дізнання Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 від 20 грудня 2024 року вилучені речі визнано речовими доказами.

Прокурор стверджує про необхідність у накладенні арешту на вилучене посвідчення водія з метою збереження його як речового доказу, тобто з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення.

Прокурор у судовому засіданні підтримав подане клопотання, зазначив, що під час перевірки працівниками патрульної поліції вказаного посвідчення водія з використанням баз даних МВС України було виявлено, що таке посвідчення видано іншій особі. Як зазначив прокурор, дізнавач надіслав відповідний запити до ТСЦ щодо надання інформації про видачу цього посвідчення водія ОСОБА_4 та повідомив, що за результатами отриманої відповіді не виключається призначення судової експертизи з метою встановлення обставин виготовлення посвідчення.

Власник майна у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, вказував, що посвідчення водія старого зразка, було видано йому у Черкаські області у 1997 році після закінчення автошколи та складення ним відповідних іспитів, повідомив, що вказане посвідчення неодноразово перевірялося працівниками поліції під час його зупинок, а також вилучалося у зв`язку із вчиненням ним ДТП і зберігалося в Управлінні патрульної поліції у м. Києві до розгляду справи про адміністративне правопорушення судом. Сумнівів щодо справжності цього посвідчення ніколи не виникало.

Суд, дослідивши клопотання та надані в його обґрунтування матеріали, оцінивши доводи учасників справи та надані докази, дійшов висновку про задоволення клопотання, з огляду на таке.

Підрозділом дізнання Дарницького УП ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0001837 від 20 грудня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Як визначено ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Частиною 3 статті 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно зі ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Суд враховує, що поняття обґрунтована підозра не визначене у національному законодавстві, а тому зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, враховуючи положення статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виходить з того, що згідно із практикою ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаy v.United Kingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

Описана у клопотанні фабула у сукупності з матеріалами кримінального провадження, доданими до клопотання, на даному етапі провадження дає слідчому судді можливість дійти висновку про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 358 КК України.

При цьому слідчий суддя виходить з того, що факти, які підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Також на цій стадії провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини у вчиненні злочину чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходу забезпечення кримінального провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом першим частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Згідно ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Під час проведення огляду місця події вилучено оригінал посвідчення водія, виданого на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_2 , виданого ОСОБА_6 28.11.1997. Згідно з протоколом огляду вказане посвідчення має ознаки підробки, а саме відсутні голограми та саме посвідчення пошкоджене (порване), при перевірці даного посвідчення було встановлено, що права видані іншій особі.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Враховуючи наявність достатніх підстав вважати, що мало місце вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 358 КК України, вказаний оригінал посвідчення водія відповідає критеріям речових доказів, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки міг зберегти на собі сліди кримінального правопорушення, враховуючи правову підставу для арешту майна, а також з метою об`єктивного всебічного досудового розслідування та необхідності встановлення обставин скоєння злочину, слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором доведено необхідність арешту вказаного майна, оскільки воно має значення речових доказів у даному кримінальному провадженні з метою їх збереження.

Керуючись статтями 98, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Накласти арешт на оригінал посвідчення водія, виданого на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_2 , виданого ОСОБА_6 28.11.1997, яке вилучено та поміщено до спеціального пакету НПУ ICR0127945.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1