Житомирський апеляційний суд
Справа №286/1606/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/65/25
Категорія ч.2 ст.286 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №286/1606/22 за апеляційними скаргами захисників обвинуваченого ОСОБА_10 адвокатів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_11 на вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 06.06.2024 відносно

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Велика Чернігівка Овруцького району Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в :

зазначеним вироком ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначено покарання у виді 3-х років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 обраховано з моменту його фактичного затримання в порядку виконання вироку.

Цивільні позови потерпілих залишити без задоволення.

Стягнуто зі ОСОБА_10 на користь держави 23237 грн. 28 коп. процесуальних витрат на проведення судової експертизи.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської області від 20.07.2021.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до норм ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 17 липня 2021 року близько 10 год. 30 хв. на 5 км + 300 м автодороги сполученням Овруч - Велика Чернігівка між населеними пунктами Велика Чернігівка - Підруддя Овруцької територіальної громади Коростенського району ОСОБА_10 , керуючи технічно справним автомобілем марки "Volkswagen Passat", р.н. НОМЕР_1 , та рухаючись в напрямку м. Овруч, в порушення вимог пункту12.3 Правил дорожнього руху України (ПДР), відповідно до якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, виявивши попереду себе перешкоду, а саме велосипедистку ОСОБА_12 , яка рухаючись в зустрічному напрямку почала переїжджати проїзну частину зліва на право, маючи при цьому технічну можливість запобігти наїзду шляхом своєчасного застосування гальмування для зупинки автомобіля з метою уникнення наїзду, не зреагував належним чином на зміну дорожньої обстановки, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, чим здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_12 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді поєднаної тупої травми тіла: 1) відкритої черепно-мозкової травми: синця-гематоми на верхній повіці правого ока; синця в лобній ділянці справа; синця в ділянці зовнішнього кута лівого ока; синця в ділянці правого кута рота з переходом на шкіру верхньої та нижньої губ; множинні подряпини в правій лобно-скроневій ділянці та на шкірі правої щоки; садна в правій скронево-виличній ділянці з переходом на привушну ділянку та ділянку козелка вушної раковини; садна в лобній ділянці справа; садна на рівні зовнішньої частини правої брови; дрібного садна в ділянці правого крила носа; садна в ділянці правого кута рота; садна в ділянці внутрішнього кута лівого ока; садна на рівні середньої частини лівої брови; садна в лівій скроневій ділянці; садна на шкірі лівої щоки; садна на правій передньо-бічній поверхні середньої та нижньої третин шиї з переходом в надключичну ділянку та надпліччя; дифузний крововилив в м`які тканини голови на рівні правої лобно-тім`яно-скроневої ділянки, перелом кісток основи черепа (правого великого крила та тіла основної кістки, пірамідки лівої скроневої кістки, фрагментарний перелом верхньої стінки правої орбіти), геморагічний забій речовини головного мозку та мозочка з крововиливами в м`які мозкові оболонки, які (тілесні ушкодження) перебувають в прямому причинному зв`язку з причиною настання смерті ОСОБА_12 , яка наступила на місці вказаної дорожньо-транспортної пригоди, та відносяться до категорії смертельних, як такі, що несумісні з життям.

Крім цього, внаслідок вищезазначеної ДТП ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у вигляді: 2) закритої тупої травми грудної клітки та хребта: садно в ділянці верхнього внутрішнього квадранта правої молочної залози; садно на задній поверхні правої половини грудної клітки на рівні 3-4- 5 ребер від задньої пахвової лінії до лопаткової лінії; множинні непрямі переломи ребер з обох сторін (переломи ІІ-ІІІ-ІV-V-VІ ребер справа по середній пахвовій лінії, переломи ІІ-ІІІ-ІV-V зліва по середній пахвовій лінії); забій легень з крововиливами в ділянках коренів; багато-уламковий перелом 4-го грудного хребця зі зміщенням хребетного стовпа та повним розривом спинного мозку і його оболонок; 3) закритої травми тазу: садно в лобковій ділянці посередині на 2,0 см. вище передньої спайки статевих губ, розрив шкіри в лівій пахвинній ділянці біля верхньої частини основи великої статевої губи, повний розрив лобкового зрощення з дифузним крововиливом в м`які тканини; 4) множинні садна, подряпини та синці кінцівок: садно на передньо-внутрішній поверхні середньої третини лівої гомілки; садно на рівні внутрішньої кісточки лівого гомілковостопного суглобу; садно в ділянці основи 1-го пальця правої стопи; дві подряпини на зовнішній поверхні верхньої третини правого передпліччя; множинні подряпини на задньо-зовнішній поверхні середньої та нижньої третин правого передпліччя; синець на зовнішній поверхні середньої третини правого плеча; синець на передній поверхні середньої третини правого плеча; синець в правій пахвинній ділянці; синець на передньо-внутрішній поверхні верхньої та середньої третин лівого стегна; синець на передній поверхні лівого стегна, на межі середньої та нижньої його третин; синець на передній поверхні лівого колінного суглоба; синець на внутрішній поверхні нижньої третини правого стегна; синець в правій підколінній ямці; синець на внутрішній поверхні середньої та нижньої третин правої гомілки; синець на внутрішній поверхні нижньої третини лівої гомілки.

Порушення водієм ОСОБА_10 вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, через невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, а своїм рішенням призначити покарання, із застосуванням ст.75 КК України. При цьому, зазначає, що суд першої інстанції не врахував, дані про особу його підзахисного, а саме те, що він визнав вину повністю, щиро розкаявся, його відношення до події, до відповідальності притягується вперше, пенсіонер, має постійне місце реєстрації та проживання, за яким характеризується позитивно, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, визнання позову та часткове відшкодування шкоди, обставин, які обтяжують покарання, не встановлено. Наголошує, що призначаючи покарання, незважаючи на повне визнання вини, судом не повною мірою досліджені порушення ПДР зі сторони потерпілої ОСОБА_12 . Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, кримінальне провадження розглянуто неповно, а оцінку доказам у справі надано помилково. Так, судом було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про призначення комплексної комісійної судової психологічної, фототехнічної та механізму та обставини ДТП для перевірки наявності технічної можливості у водія уникнути наїзду на потерпілу з моменту виникнення небезпеки для руху як шляхом екстреного гальмування, так і шляхом безпечного об`їзду перешкоди, з урахуванням нових даних, а саме з урахуванням висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, що б надало можливість експертним шляхом встановити тривалість часу який був у обвинуваченого ОСОБА_10 для уникнення наїзду на потерпілу. Зазначає, що фактичні обставини, що судом встановлені не були однаковими та послідовними, зокрема, судом залишено поза увагою заперечення сторони захисту на слідчий експеримент. Також, звертає увагу, що під час підготовчого засідання, судом були розглянуті клопотання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу особистого зобов`язання та взяття під варту, і в порушення вимог ч.2 ст.185 КПК України, судом розглянуто застосування запобіжний захід без вручення копії клопотань. Наголошує, що суд І інстанції при призначенні покарання у виді 3 років реального позбавлення волі, належним чином не врахував дані на особу обвинуваченого, не надав належної та об`єктивної оцінки обставинам справи, відмовивши стороні захисту в додатковому експертному дослідженні для перевірки порушень ПДР потерпілою, та призначив покарання, яке відповідно до ст.414 КПК України слід визнати таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість.

Адвокат ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі також просить скасувати вирок стосовно ОСОБА_10 , як незаконний, в своїм рішенням звільнити від відбуття призначеного покарання за ч.2 ст.286 КК України з встановленням іспитового строку. При цьому, зазначає, що ОСОБА_10 не залишав місце події, разом з іншими людьми, які появились біля місця ДТП, намагався допомогти потерпілій ОСОБА_12 .. Звертає увагу, що всі наявні у справі докази, окрім висновків судових експертиз і протоколу огляду місця події з доданою до нього схемою, добуті завдяки співпраці ОСОБА_10 із органом досудового розслідування. Звертає увагу, що в ході досудового розслідування і судового розгляду справи також було встановлено, «що 17 липня 2021 року для родини ОСОБА_10 важкий день - річниця з дня смерті рідного брата. Тож після 10 години ранку 17.07.2021, обвинувачений ОСОБА_10 своїм автомобілем «Volkswagen Passat», р. н. НОМЕР_1 , з жінками (півчими) виїхав від батьківської хати в селі Велика Чернігівка до цвинтаря в місті Овруч, де похоронений його брат. Він рухався по праві смузі дороги і уважно стежив за дорожньою обстановкою. Хоч швидкість руху була в межах 65 км/год., однак виїзд потерпілою на велосипеді на смугу дороги, по якій рухався його автомобіль, на відстані, яку він вважав недостатньою для зупинки шляхом застосування екстреного гальмування, стала причиною прийняття ним рішення про об`їзд перешкоди. Наїзд на потерпілу стався поза межами узбіччя дороги в зарослях кущів на краю канави». Звертає увагу, що в протоколі огляду місця події і доданій до нього схемі не відображений слід коліс автомобіля ОСОБА_10 в місці з`їзду з проїзної частини дороги на узбіччя і експерт під час проведення комп`ютерної експертизи відеореєстратора, який на момент ДТП був встановлений на автомобілі ОСОБА_10 , не зміг відновити зображення ззовні автомобіля. Відсутність вище вказаних відомостей фактично позбавили суд можливості встановити реальну відстань від місця, де для водія ОСОБА_10 виникла небезпека для руху, до місця, на якому в той момент знаходився його автомобіль. Дослідницька і підсумкова частина висновку автотехнічної експертизи від 17.12. 2021 року №СЕ-19/106-21/11075-ІТ від 17.12.2021 свідчить, що він побудований на підставі протоколу слідчого експерименту з участю ОСОБА_10 згідно якого від моменту виникнення небезпеки і до часу наїзду на потерпілу ОСОБА_12 було 4 секунди. Вважає, що визначений час 4 секунди сумнівний, оскільки потерпіла ОСОБА_12 за 4 секунди подолала відстань 8.85 метра, а ширина проїзної частини дороги 4.5 метра. Тобто, згідно показів ОСОБА_10 потерпіла ОСОБА_12 через проїзну частину дороги шириною 4,5 переїхала велосипедом за 2 секунди. Відповідно, в момент з`їзду потерпілою на узбіччя дороги у ОСОБА_10 було ще 2 секунди і відстань більше 33 метрів, хоча при швидкості руху 60 км/год. автомобіль за 1 секунду долає відстань довжиною 16.66 метра, а з 2 секунди = 33.32 метри. В такому випадку автомобіль обвинуваченого ОСОБА_10 в момент з`їзду потерпілою з проїзної частини дороги на узбіччя знаходився б від неї на відстані більше 33 метрів і він мав би не менше 2 секунд часу. Але в ході досудового розслідування і в ході судового розгляду справи не встановлено обставини, яка б перешкоджала йому продовжувати рух по проїзній частині дороги. Звертає увагу на наведене, та просить звернути увагу, що ОСОБА_10 не давав показів які можна було б використовувати для його виправдання, його покази фактично свідчили про визнання ним своєї вини, тому не було необхідності додатково переконувати суд про визнання вини, активність сприяння слідству в розкритті злочину також ніким не ставилась під сумнів. Також, ОСОБА_10 декілька разів намагався спілкуватись з потерпілим ОСОБА_7 щоб принести свої вибачення, вирішити питання про відшкодування завданої шкоди, про примирення, але потерпілий не бажав цього. Він не приховував свого вкрай негативного ставлення до обвинувачуваного. Обвинувачений на відшкодування шкоди потерпілій родині утримує в належному стані вище вказаний легковий автомобіль, цивільно-правова відповідальність якого підтверджується Страховим Полісом №АР/0964578 від 31.10.2020 страхової компанії «Євроінс Україна». Крім того, обвинувачений ОСОБА_10 на відшкодування шкоди збирав готівкові кошти, але зв`язку з похороном сина, проведеними йому (обвинуваченому ОСОБА_10 ) хірургічних операцій частину з них використав, останню хірургічну операцію провели в червні цього року. Потерпілий ОСОБА_7 від отримання надісланого обвинуваченим поштою грошового переказу відмовився.

Після вступу вироку суду в законну силу ОСОБА_10 має намір передати потерпілим легковий автомобіль, або за бажанням потерпілого, передати виручені від продажу автомобіля гроші. У потерпілих немає жодних перешкод для звернення до суду з позовом про відшкодування матеріальної і моральної шкоди до обвинуваченого і страхової компанії.

Звертає увагу, що територія Харківської області, на території якої проживає ОСОБА_10 , третій рік знаходиться під обстрілами, тому відшкодування завданої моральної шкоди у визначеному судом розмірі в повному обсязі буде відшкодовано після закінчення війни.

Зазначає, що в даному випадку наявні обставин, які пом`якшують міру покарання: визнання вини, каяття і активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; вжиття заходів для добровільного відшкодування завданої шкоди; вжиття заходів для надання потерпілій медичної допомоги на місці ДТП. Обвинувачений ОСОБА_10 не перебував в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання і роботи, користується заслуженим авторитетом і повагою доказом чому є обрання депутатом місцевої ради. При цьому, судом встановлено, що аварійну ситуацію створила потерпіла, а обвинувачений в тій ситуації не застосував екстрене гальмування та намагався об`їхати раптово виниклу перешкоду.

Потерпілі ОСОБА_7 і ОСОБА_11 в своїй апеляційній скарзі просять змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, як незаконний, та постановити новий вирок, яким посилити покарання ОСОБА_10 з мінімального строку покарання на максимальний за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. При цьому, зазначають, що суд першої інстанції у даному випадку при призначенні покарання зосередився виключно на оцінці позитивних характеризуючих даних про особу обвинуваченого, його поведінці після вчинення злочину, пом`якшуючих обставинах, однак, не в повній мірі врахував тяжкість та конкретні обставини справи, а зокрема те, що ОСОБА_10 вчинив тяжкий злочин, наслідком якого є смерть потерпілої. Обвинувачений тривалий час не намагався попросити вибачення у них, як потерпілих, не відшкодовував та не намагався відшкодовувати завдані збитки, не проявляв дійсно та відверто своє каяття, не виявляв бажання компенсувати перенесені страждання, чи полегшити душевний біль. Намагання частково відшкодувати шкоду, яка не була прийнята, відбулося вже перед закінченням розгляду справи, що свідчить про нещирість обвинуваченого, а про те, що в такий спосіб він намагався пом`якшити собі покарання. Отже, висновок суду у вироку щодо наявності підстав для застосування мінімальної міри покарання було зроблено без урахування всіх обставин, які мають правове значення при вирішенні питання щодо порядку відбування призначеного судом покарання.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілих - адвокат ОСОБА_8 просить залишити її без задоволення, як безпідставну.

Прокурор ОСОБА_13 просить подані апеляційні скарги на вирок Овруцького районного суду від 06.06.2024 року за ч.2 ст.286 КК України залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисників в підтримку поданих апеляційних скарг сторони захисту та заперечення проти апеляційної скарги потерпілих, доводи потерпілих, які просили задовольнити їх апеляційну скаргу та відмовити в задоволенні апеляційних скарг захисників обвинуваченого, думку прокурора, яка просила залишити вирок суду першої інстанції без змін, а подані апеляційні скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги захисників обвинуваченого підлягають задоволенню, а в задоволенні апеляційних скарг потерпілої сторони слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачаєтеся із змісту поданих апеляційних скарг сторони захисту, захисники хоч і звертають увагу на неповноту експертних досліджень в частині перевірки наявності у водія ОСОБА_10 технічної можливості уникнути наїзду на потерпілу з моменту виникнення небезпеки для руху, встановлення реальної відстані від місця, де для водія ОСОБА_10 виникла небезпека для руху, до місця, на якому в той момент знаходився його автомобіль, при цьому висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій не оспорюється стороною захисту, а тому апеляційним судом оскаржений вирок в цій частині не переглядається.

Під час апеляційного розгляду та за апеляційними вимогами захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 сторона захисту просила апеляційний суд призначити обвинуваченому ОСОБА_10 покарання із застосуванням положень ст.75 КК України.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Відповідно до положень ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09.10.2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Як уже раніше неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд (постанови Верховного Суду від 12 липня 2018 (справа № 745/398/16-к), від 27 березня 2019 року (№750/6149/17), від 20 листопада 2019 року (№ 628/1614/17), від 27 лютого 2020 року (№610/84/19), від 19 серпня 2021 року (№ 759/8998/21), та інші) дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 409, 414, 438 КПК, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно зі ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання (постанови Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №740/5424/15-к, від 05 лютого 2019 року у справі № 753/24474/15-к та інші).

При вирішенні питання про призначення покарання ОСОБА_10 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке вчинено з необережності, відповідно до ч.4 ст.12 КК України є тяжким злочином; особу винного, який позитивно характеризується, на обліку у нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше не судимий, а також взяв до уваги відсутність обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання обвинуваченого та позицію потерпілих, які наполягали на суворому покаранні.

Взяв до уваги суд першої інстанції і самі обставини вчинення правопорушення та суть допущених порушень ПДР, поведінку ОСОБА_10 відразу після зіткнення, який з місця пригоди не втік, у стані алкогольного сп`яніння не перебував, намагався частково відшкодувати потерпілим завдані збитки на суму грошей, яку об`єктивно спроможний був зібрати, але які були повернуті потерпілим ОСОБА_7 . Крім того, він постійно задіяний у перевезенні гуманітарних вантажів на території Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області, що підтверджується відповідною довідкою. Тобто, бере активну участь у волонтерській діяльності.

Крім того, врахував місцевий суд поведінку інших причетних до ДТП осіб, а саме велосипедистки ОСОБА_12 , дії якої не відповідали вимогам п.10.1 та п.11.14 ПДР України, оскільки ОСОБА_12 не рухалася по проїзній частині по правій крайній смузі якомога правіше, та, виїжджаючи на смугу зустрічного руху відносно напрямку руху велосипеда, не переконалася, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Разом з цим, колегією суддів під час розгляду апеляційних скарг встановлено, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_10 покарання, формально у вироку навівши, не повною мірою врахував обставини провадження, які дають підстави для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На переконання апеляційного суду, судом першої інстанції фактично не враховано, хоча встановлено та досліджено, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Так, щире каяття як таке, характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася.

Під активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам досудового розслідування допомоги в установленні невідомих їм обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження та встановлено в ході апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_10 повністю визнав свою вину, критично оцінив свою поведінку, в ході досудового розслідування надав викривальні показання, зокрема, на основі його показань та по результатам проведеного з ним слідчого експерименту було проведено судову інженерно-транспортну експертизу, яку покладено в основу доказової бази винуватості ОСОБА_10 , за якою встановлено, що в даній дорожній обстановці, при заданих вихідних даних (тобто даних повідомлених самим обвинуваченим) в причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки та подальшого розвитку ДТП знаходиться невідповідність дій водія автомобіля Volkswagen Passat р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_10 технічним вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України.

Отже, апеляційний суд визнає дві обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Крім того, апеляційний суд враховує, що обвинувачений вживав заходів на відшкодування заподіяної шкоди, з урахуванням його майнового становища та особистих сімейних обставин, який похоронив сина та якому було проведено хірургічну операцію, в той же час потерпілий ОСОБА_7 відмовився від отримання грошових коштів від обвинуваченого, що підтверджується повернутим грошовим переказом. Така позиція потерпілого продемонстрована і в суді апеляційної інстанції, потерпілий ОСОБА_11 категорично відмовився від отримання грошового відшкодування від обвинуваченого і на стадії апеляційного провадження, що свідчить про його не бажання отримувати таке відшкодування, що пов`язано з його позицією щодо призначення обвинуваченому максимального покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України. У зв`язку із цим апеляційні доводи потерпілих про невжиття обвинуваченим заходів на відшкодування заподіяної шкоди колегією суддів відхиляються як безпідставні.

Щодо посилань потерпілих на тяжкість, ступінь суспільної небезпеки злочину та його наслідки, то врахування як підстави для посилення кримінальної відповідальності лише тих загальних обставин вчинення злочину, які охоплюються його об`єктивною стороною, поза зв`язком із іншими конкретними обставинами справи й даними про особу винного, не ґрунтується на принципі індивідуалізації, що передбачає диференційований підхід як обов`язкову умову справедливості кримінальної відповідальності.

І в цій частині колегія суддів зазначає, що всупереч апеляційним твердженням потерпілих, суд першої інстанції належно встановив характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, наслідки у вигляді смерті людини, при цьому апеляційним судом враховується, що злочин, вчинений ОСОБА_10 хоч і є тяжким, однак він є не умисним, вчинений з необережності, і дані обставини враховуються колегією суддів у сукупності з іншими обставинами провадження.

Зокрема, колегія суддів вважає, що вищенаведені обставини, а також дані про особу обвинуваченого, який є особою похилого віку, пенсіонер, має хворобливий стан здоров`я (21.12.2024 гострий інфаркт міокарду), негативно оцінив вчинене ним кримінальне правопорушення, враховуючи позитивні характеристики обвинуваченого, активну участь у волонтерській діяльності, відсутність обставин, які б обтяжували покарання та наявність двох обставин, які пом`якшують покарання, а також віктимну поведінку потерпілої (яка також не дотрималася правил дорожнього руху, що вплинуло на створення аварійної обстановки), в своїй сукупності та співвідношенні істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та свідчать про можливість застосування вимог ст.75 КК України та виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що призначення обвинуваченому ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.286 КК України із застосуванням ст.75 КК України відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України та принципу пропорційності, оскільки є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та буде відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, не ставитиме особистий і надмірний тягар для обвинуваченого, що є складовим елементом принципу верховенства права відповідно до практики Європейського суду з прав людини (справа Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, справа Ізмайлов проти росії від 16.10.2008 року), а покладення на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України дозволить здійснювати контроль з боку уповноваженого органу з питань пробації за поведінкою обвинуваченого.

За змістом ст. ст. 409 ч.1 п.4, 409 ч.2, 414 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, тобто такого покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Таким чином, апеляційні скарги захисників в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 підлягають задоволенню, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції в порядку п.1 ч.1 ст.408 КПК України щодо нього підлягає зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 06.06.2024 року відносно ОСОБА_10 в частині призначення покарання змінити.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного йому основного покарання (за ч.2 ст.286 КК України у виді 3 роки позбавлення волі) з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_10 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді :