Справа № 308/4032/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у рамках кримінального провадження №0000201, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у рамках кримінального провадження №0000201, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

З внесеного клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що сектором дізнання Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000201 від 12.03.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 11.03.2025 у чергову частину Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення від працівника УПП в Закарпатській області про те, що за адресою: м. Ужгород, вул. Карпатської України, неподалік будинку №44, під час перевірки документів ОСОБА_4 надав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу з ознаками підробки.

11.03.2025 в ході проведення огляду місця події за адресою: м. Ужгород, вул. Карпатської України, 44, Закарпатська область, було вилучено: автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» моделі «VITO 112 CDI», д.н.з. НОМЕР_1 , який поміщено на територію штрафмайданчика Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області за адресою: м. Ужгород, вул. Карпатської України, 10-А, а також вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , яке упаковано у спецпакет НПУ №ICR 0215586.

Враховуючи, що вказані речі могли зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, можуть бути предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, у зв`язку з цим 12.03.2025 постановою дізнавача автомобіль марки та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Прокурор зауважує, що беручи до уваги вищевикладене, у органу досудового розслідування наявні підстави для застосування в межах досудового розслідування даного кримінального провадження одного з видів заходів забезпечення кримінального провадження, передбаченого п. 7 ч. 1 ст. 131 КПК України, а саме арешту майна.

На підставі наведеного, з метою забезпечення збереження речового доказу та можливості проведення органом досудового розслідування слідчих дій у кримінальному провадженні, прокурор просить накласти арешт на тимчасово вилучені речі, вилучені під час огляду місця події 11.03.2025, а саме: автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» моделі «VITO 112 CDI», д.н.з. НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Прокурор ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, при цьому одночасно з клопотанням подав заяву, згідно з якою просить розглянути клопотання про арешт майна без його участі та задовольнити.

Володілець майна ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, при цьому його представник адвокат ОСОБА_6 подав заяву, згідно з якою просить розглянути клопотання про накладення арешту на майно без його участі. Заперечує з приводу задоволення клопотання про накладення арешту на транспортний засіб «MERCEDES VITO», оскільки власник транспортного засобу жодним чином не причетний до вчинення даного кримінального правопорушення, при цьому власник транспортного засобу зобов`язується на першу вимогу слідчого/дізнавача надати транспортний засіб для проведення будь-яких слідчих дій та експертиз.

Розглянувши клопотання та дослідивши додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Як встановлено слідчим суддею, згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження №0000201 органом досудового розслідування сектором дізнання Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Досудове розслідування розпочато на підставі того, що 11.03.2025 у чергову частину Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення від працівника УПП в Закарпатській області про те, що за адресою: м. Ужгород, вул. Карпатської України, неподалік будинку №44, під час перевірки документів ОСОБА_4 надав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу з ознаками підробки.

З протоколу огляду місця події від 11.03.2025 вбачається, що дізнавачем за адресою: м. Ужгород, вул. Карпатської України, 44, Закарпатська область, вилучено: автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» моделі «VITO 112 CDI», д.н.з. НОМЕР_1 , який поміщено на територію штрафмайданчика Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області за адресою: м. Ужгород, вул. Карпатської України, 10-А; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , яке упаковано у спецпакет НПУ №ICR 0215586.

Постановою дізнавача від 12.03.2025 вищевказаний автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

При цьому за загальними правилами застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначеними ст. 132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).

За приписами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Оцінивши наведене, враховуючи наявність сукупності розумних підозр вважати, що зазначене у клопотанні майно, що було вилучено 11.03.2025 під час проведення огляду місця події, а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , є доказом кримінального правопорушення та зберегло на собі його сліди, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, беручи до уваги, що стороною обвинувачення доведено наявність достатніх підстав для накладення арешту на вказане майно, слідчий суддя дійшов до переконання про обґрунтованість та задоволення внесеного клопотання у цій частині з підстав, визначених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Слідчий суддя зазначає, що клопотання прокурора у частині накладення арешту на автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» моделі «VITO 112 CDI», д.н.з. НОМЕР_1 , не містить виклад обставин на підтвердження того, що дане майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Вимоги щодо змісту клопотання про арешт майна містяться у ст. 171 КПК України, яка серед іншого зобов`язує учасників кримінального провадження, які звернулися з відповідним клопотанням, не лише зазначити про мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а і вказати на обставини, які дають підстави для застування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження своїх доводів.

З системного аналізу наведених норм кримінального процесуального закону можна дійти висновку, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Однак, із тексту клопотання прокурора вбачається, що воно складається з викладення змісту фактичних обставин можливого кримінального правопорушення (фабули), встановлених органом досудового розслідування, та посилання на ст. 170 КПК України без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження.

Наведене, своєю чергою, ставить під сумнів доводи прокурора про достатність підстав для накладення арешту на автомобіль.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Між тим, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

З матеріалів поданого клопотання вбачається, що органом досудового розслідування під час складання даного клопотання про арешт майна на автомобіль не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На переконання слідчого судді, прокурор у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні у частині накладення арешту на автомобіль.

Надані слідчому судді матеріали, з урахуванням відомостей, які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні та диспозиції статті, за якою здійснюється досудове розслідування (ч. 4 ст. 358 КК України використання завідомо підробленого документа), не містять відомостей, які б давали розумні підстави вважати, що автомобіль, який є предметом арешту, відповідає критеріям ст. 98 КПК України, зокрема може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій, або набуто кримінально протиправним шляхом.

Разом з тим, відповідно до матеріалів клопотання про арешт майна жодна особа не визнавалася підозрюваною, при цьому санкція ч. 4 ст. 358 КК України, за вчинені й передбачені цією нормою матеріального права діяння, не передбачає призначення покарання у виді конфіскації майна.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Слідчий суддя вважає, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси володільця майна, оскільки за викладених у клопотанні та доданих до нього матеріалах обставинах не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна на автомобіль.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що у задоволенні решти вимог клопотання, а саме накладення арешту на автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» моделі «VITO 112 CDI», д.н.з. НОМЕР_1 , слід відмовити з підстав не доведення особою, що подала клопотання, необхідності такого арешту.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.

Керуючись ст. 98, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, що вилучено 11.03.2025 під час проведення огляду місця події за адресою: м. Ужгород, вул. Карпатської України, 44, Закарпатська область, а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

У задоволенні решти вимог клопотання, а саме накладення арешту на автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» моделі «VITO 112 CDI», д.н.з. НОМЕР_1 відмовити.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1