Провадження №11-кп/801/455/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого в режимі відеоконференції ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці об`єднане кримінальне провадження № 0000763, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 30.05.2023 та № 0001028, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 05.07.2023 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2025 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця міста Вінниці, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , не одруженого, непрацюючого, раніше судимого:

-11.12.2018 Вінницьким міським судом Вінницької області за ст. 185 ч. 2, 186 ч. 2, 190 ч. 2, 70 ч. 1 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

-24.05.2019 Вінницьким міським судом Вінницької області за ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3, 296 ч. 3, 70 ч. 1, 70 ч. 4 КК України до 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі;

-16.10.2020 Вінницьким міським судом Вінницької області за ст. 185 ч. 2, 70 ч. 4 КК України до 4 (чотирьох) років 6 (шести місяців) позбавлення волі;

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст. 309 ч. 3, 357 ч. 1 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом обставини.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст. 309 ч. 3, 357 ч. 1 КК України та призначено покарання:

-за ч. 3 ст. 309 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі;

-за ч. 1 ст. 357 КК України штраф у розмірі 50 (п`ятдесяти) прожиткових мінімумів доходів громадян у дохід держави, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень покарання ОСОБА_7 призначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_7 зараховано попереднє ув`язнення з 28.07.2023 до 22.05.2024 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку покарання ухвалено рахувати з дня затримання на виконання вироку, який набрав законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, у розмірі 2868 (дві тисячі вісімсот шістдесят вісім) гривень.

Заставу у розмірі 90840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень, внесену 22.05.2024 на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області ОСОБА_9 (платіжна інструкція 9342-8559-4347-7844 від 21.05.2024) ухвалено повернути заставодавцю після набрання вироком законної сили.

Вирішено питання про заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна та долю речових доказів.

Судом установлено, що ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», у невстановлені дату, час та місці за допомогою мобільного додатку Telegram, заздалегідь підшукавши невідому особу для придбання особливо небезпечної психотропної речовини. З цією особою ОСОБА_7 домовився про її подальше здобуття, незаконно придбав у особливо великих розмірах особливо небезпечну психотропну речовину - PVP, яку отримав 30.05.2023 о 13.20 год через поштомат «Нової пошти» по вул. Пирогова, 50-а в м. Вінниці та в подальшому зберігав при собі у полімерному пакуванні.

30.05.2023 біля 13.30 год ОСОБА_7 , перебуваючи на відкритій місцевості біля магазину АТБ по вул. Пирогова, 50-а в м. Вінниці, був зупинений працівниками УБН у Вінницькій області ДБННП України, на запитання яких про наявність заборонених речовин, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що його дії, спрямовані на зберігання психотропних речовин, будуть викриті, повідомив, що у нього при собі наявні особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонений PVP, яка знаходиться у полімерному пакуванні.

Того ж дня в ході проведення огляду місця події в період часу з 15.06 год по 15.21 год біля магазину АТБ по вул. Пирогова, 50-а в м. Вінниці ОСОБА_7 добровільно видав працівникам поліції полімерне пакування, всередині якого знаходились штани, в кишені яких був один полімерний прозорий пакетик з кристалічною речовиною, який був вилучений. У подальшому було встановлено, що вилучена кристалічна речовина містить психотропну речовину PVP, яка відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонений; в кристалічній речовині масою 49,6140 г маса PVP становить 38,7634 г.

Крім того, 24.07.2023 близько 10:50 год. ОСОБА_7 , перебуваючи на ринку «Урожай», що розташований на перехресті вулиць Р. Скалецького, Матроса Кошки та Пирогова, побачив припаркований на узбіччі автомобіль марки «ГАЗ» моделі 33021 СПГ, д.н. НОМЕР_1 та в цей час в нього виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна.

ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне заволодіння чужим майном, переконавшись що за його діями не спостерігають сторонні особи, діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, через незачинені двері проник всередину вищевказаного автомобіля, звідки таємно викрав рюкзак сірого кольору торгової марки «Favor», який належав ОСОБА_9 , всередині якого знаходилися чоловічий гаманець торгової марки «H.verde», грошові кошти в сумі 1010 грн., паспорт громадянина України на ім?я ОСОБА_9 , 2 банківські платіжні карти ПАТ «ПУМБ» № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , відкриті на ім?я ОСОБА_9 , банківська платіжна карта «Monobank» (АТ «Універсал Банк») № НОМЕР_4 , відкрита на ім?я ОСОБА_9 та особисті речі ОСОБА_9 .

Заволодівши чужим майном, ОСОБА_10 покинув місце вчинення кримінального правопорушення. У подальшому ОСОБА_7 зрозумів, що на платіжних банківських картах ПАТ «ПУМБ» № НОМЕР_4 та № НОМЕР_3 , відкритих на ім`я ОСОБА_9 , присутня безконтактна технологія Pay Pass, що передбачає відсутність необхідності введення пін-коду для розрахунку за товар. Тому ОСОБА_7 , діючи умисно, маючи умисел на викрадення офіційного документа, переслідуючи при цьому корисливу мету, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, не повідомив про наявність у нього банківських карт їх володільця ОСОБА_9 , працівників ПАТ «ПУМБ» та правоохоронні органи, з метою подальшого використання у корисливих цілях, а саме для заволодіння грошовими коштами, залишив при собі належні потерпілому пластикові банківські карти ПАТ «ПУМБ» № НОМЕР_4 та № НОМЕР_3 .

Заволодівши викраденими банківськими платіжними картами ОСОБА_9 , ОСОБА_7 розпорядився ними на власний розсуд.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ставиться питання про зміну вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2025 року в частині призначення покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Просить звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Апеляційна с карга мотивована тим, що місцевим судом не враховано загальні засади призначення покарання та особу винного, зокрема наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, а також факт перебування на утриманні обвинуваченого малолітньої дитини 2023 року народження.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого з підстав, викладених в ній та просили задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, вважаючи вирок місцевого суду у тому числі в частині призначення покарання, законним та обґрунтованим.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Доводи апеляційної скарги захисника в частині неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність (незастосування положень ст. 75 КК України), що потягло призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості (є явно несправедливим) суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Аналіз зазначених норм закону про кримінальну відповідальність дає підстави дійти висновку про те, що кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Питання призначення покарання віднесені до дискреційних повноважень суду які охоплюють надані йому (суду) повноваження обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Окрім наведеного ККС ВС у постанові від 09.10.2018 (справа 756/4830/17-к) дійшов висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Повертаючись до обставин цього провадження суд зазначає, що ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 309, ч. 1 ст. 357 КК України, одне з яких (ч. 3 ст. 309 ККУ) відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України віднесено до тяжких злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, прекурсорів та їх аналогів, суспільна небезпека якого полягає у поширенні та впливу наркоманії на свідомість людей, їх мораль та спосіб життя.

Щодо особи обвинуваченого, у цьому провадженні місцевим судом установлено, що ОСОБА_7 є особою, яка має ряд незнятих та непогашених судимостей за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, на диспансерних обліках не перебуває, однак в період з 12.11.2015 до 12.112016 перебував під профілактичним наркологічним спостереженням з приводу розладів психіки та поведінки внаслідок вживання канабіоїдів, амфетамінів зі шкідливими наслідками. Також установлено, що останній посередньо характеризується за місцем проживання.

Місцевий суд також з урахуванням відношення обвинуваченого до наслідків кримінального правопорушення визнав обставиною, яка пом`якшує відповідальність щире каяття, однак поряд з цим не знайшов підстав для визнання такою активного сприяння у розкритті злочину, оскільки під час судового провадження не було встановлено, що ОСОБА_7 вчинив дії, які без його допомоги не могли бути встановлені правоохоронними органами, надавши допомогу у з`ясуванні дійсних обставин провадження.

Таким чином з урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, обставин їх вчинення та даних про особу винного, рішення місцевого суду про призначення мінімального покарання у виді п`яти років позбавлення волі за більш тяжким кримінальним правопорушенням (ст. 309 ч. 3 ККУ) слід вважати правильним.

Стосовно можливості звільнення особи від відбування покарання з випробуванням суд зазначає, що частиною першою статті 75 КК України визначено, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Підстави звільнення особи від відбування покарання з випробуванням визначив також Верховний Суд в постанові від 19.07.2018 (справа №755/6254/17), де зазначив, що згідно з законом ст.75 КК України може бути застосована в тому разі, коли при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки звільнення з випробуванням має на меті настання позитивних змін в особистості засудженого та створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.

Іншими словами, умовою звільнення від відбування покарання з випробуванням є наявність таких соціальних чинників, які б давали суду підставу дійти висновку про виправлення і перевиховання без відбування покарання.

Однак вищеперераховані дані про особу обвинуваченого (неодноразове притягнення до кримінальної відповідальності, що свідчить про стійку криміногенну поведінку особи) у сукупності з встановленими обставинами провадження та тяжкості вчинених кримінальних правопорушень очевидно не дають підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням, адже навіть покладення обов`язків, передбачених ч. 1, 3 ст. 76 КК України не здатні забезпечити виправлення і перевиховання обвинуваченого без відбування покарання.

За наведених обставин суд не знаходить підстав для скасування чи зміни вироку суду.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2025 року у об`єднаному кримінальному провадженні № 0000763, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 30.05.2023 та № 0001028, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 05.07.2023 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст. 309 ч. 3, 357 ч. 1 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду Касаційної інстанції (Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, у той самий строк з моменту вручення копії ухвали.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: