Справа № 149/1311/24
Провадження №11-кп/801/492/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого в режимі відеоконференції ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000070, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 26.02.2024 за апеляційною скаргою зі змінами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12 лютого 2025 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця міста Хмільник Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше судимого:

-18.10.2016 Голосіївським районним судом міста Києва за ст. 186 ч. 2 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

-29.05.2024 Деснянським районним судом міста Києва за ст. 156 ч.1, 301 ч. 2, 301-1 ч. 1, 70 ч. 1 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права займатись діяльністю, пов`язаною із використанням інформаційно-телекомунікаційних систем чи технологій строком на 2 (два) роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст. 15 ч. 3 186 ч. 4, 15 ч. 3 152 ч. 1 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом обставини.

Вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12 лютого 2025 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15 ч. 3 186 ч. 4 КК України та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдано у зв`язку із недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 15 ч. 3 152 ч. 1 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, призначених цим вироком та вироком Деснянського районного суду міста Києва від 29.05.2024 остаточне покарання ОСОБА_7 визначено у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з позбавленням права займатись діяльністю, пов`язаною із використанням інформаційно-телекомунікаційних систем чи технологій строком на 2 (два) роки.

Початок строку покарання ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Строк додаткового покарання ухвалено рахувати самостійно.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_7 зараховано попереднє ув`язнення з 26.02.2024 до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, в розмірі 1135 (одну тисячу сто тридцять п`ять) гривень 92 копійки.

Вирішено питання про заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна та долю речових доказів.

Судом установлено, що ОСОБА_7 25.02.2024 близько 22 годині 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на території автовокзалу у місті Хмільник, вулиця Старосидориська, 12, побачив ОСОБА_10 , яка прямувала в напрямку будівлі туалету на зазначеній вище території автовокзалу, підсвічуючи дорогу ліхтариком мобільного телефону.

ОСОБА_7 прослідував за ОСОБА_10 за господарську споруду, розташовану поряд із будівлею туалету, де дочекавшись коли остання одягнулась та збиралась виходити з-за вказаної споруди, скориставшись значною фізичною перевагою, схопив ОСОБА_10 ззаду за шию та почав душити однією рукою, намагаючись іншою закрити рот потерпілої щоб остання не змогла покликати на допомогу, при цьому завдав один удар в обличчя. В ході боротьби ОСОБА_10 намагалась вирватись від ОСОБА_7 , проте останній схопив її за шарф, який був зав`язаний на її шиї, та прикладаючи фізичне зусилля, почав душити потерпілу, внаслідок чого вона втратила свідомість. Після чого, у ОСОБА_7 виник раптовий умисел на її зґвалтування.

З цією метою ОСОБА_7 користуючись безпорадним станом ОСОБА_10 , використовуючи свою фізичну силу, яка виражалась у здушенні шиї руками та шарфом, який був зав`язаний на її шиї, а також нанесення удару в обличчя, порушуючи статеву недоторканість ОСОБА_10 , стягнув з останньої штани та нижню білизну для здійснення насильницького статевого акту, який пов`язаний із вагінальним проникненням в тіло іншої особи, однак не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки почув, що хтось наближається та злякавшись, що його дії будуть викриті сторонніми особами, залишив ОСОБА_10 та втік з місця вчинення злочину.

Згідно висновку експерта № 10 від 07.03.2024 року у ОСОБА_10 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді синця та садна на обличчі, садна на шиї, які належать до легких тілесних ушкоджень, виникли від дії (удару, тертя) твердого тупого предмета чи від дії об такий, давністю утворення можливий у строк вказаний у постанові про призначення експертизи.

Дії обвинуваченого судом кваліфіковані за ст. 15 ч. 3, 152 ч. 1 КК України, як незакінчений замах на зґвалтування, тобто вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи.

Водночас судом визнано недоведеним те, що що ОСОБА_7 маючи непогашену судимість за вчинення грабежу (ч. 2 ст. 186 КК України) в період дії воєнного стану повторно вчинив відкрит викрадення майна за наступних обставин.

25.02.2024 близько 22 години 00 хвилин ОСОБА_7 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на території автовокзалу у місті Хмільник, вулиця Старосидориська, 12, побачив ОСОБА_10 , яка прямувала в напрямку будівлі туалету на зазначеній вище території автовокзалу, підсвічуючи дорогу ліхтариком мобільного телефону марки «Redmi 6A» ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , та в цей час у нього виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, належного ОСОБА_10 , а саме мобільного телефону.

ОСОБА_7 переконавшись у відсутності сторонніх осіб, які б перешкодили вчиненню злочину, прослідував за ОСОБА_10 за господарську споруду, розташовану поряд із будівлею туалету, де дочекавшись, коли потерпіла одягнулась та збиралась виходити з-за вказаної господарської споруди, скориставшись значною фізичною перевагою, схопив останню ззаду за шию та почав душити однією рукою, намагаючись іншою закрити рот потерпілої, щоб остання не змогла покликати на допомогу, при цьому завдав один удар в обличчя. В ході боротьби ОСОБА_10 намагалась вирватись від ОСОБА_7 , проте останній схопив її за шарф, який був зав`язаний на її шиї, та прикладаючи фізичне зусилля, почав душити ОСОБА_10 , чим застосував насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я останньої, що спричинило потерпілій легкі тілесні ушкодження згідно висновку експерта № 10 від 07.03.2024 року.

Однак ОСОБА_7 не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, з причин, що не залежали від його волі, а саме не зміг заволодіти мобільним телефоном потерпілої, ринкова вартість якого згідно висновку експерта № 1092/24-21 від 03.04.2024 станом на момент вчинення кримінального правопорушення, складала: 177,90 гривень, оскільки потерпіла внаслідок насильства втратила свідомість.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали.

В апеляційній скарзі зі змінами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_9 ставиться питання про скасування вироку Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12 лютого 2025 року в частині призначення покарання та визначення початку додаткового покарання через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить в цій частині ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому за ст. 15 ч. 3, 152 ч. 1 КК України покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання покарань, призначених цим вироком та вироком Деснянського районного суду міста Києва від 29.05.2024 остаточне покарання ОСОБА_7 визначити у виді 7 (семи) років позбавлення волі з позбавленням права займатись діяльністю, пов`язаною із використанням інформаційно-телекомунікаційних систем чи технологій строком на 2 (два) роки. Також просить вказати в резолютивній частині вироку про обчислення початку строку додаткового покарання з моменту відбуття основного покарання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд не врахував, що обвинувачений раніше судимий за вчинення злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, вчинив кримінальне правопорушення через три дні після оголошення підозри за попередні кримінальні правопорушення. Вказане свідчить про м`якість призначеного покарання. Також прокурор наголошує про неправильне застосування судом положень ст. 55 КК України в частині визначення початку строку додаткового покарання.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги прокурора в частині внесених змін з підстав, викладених у ній та просив задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора вважаючи вирок місцевого суду, у тому числі в чатині призначеного покарання, законним і обґрунтованим.

Інші учасники (потерпіла) будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду не з`явились, заяв про поважність причин неприбуття до суду не подавали. Такі обставини відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджають проведенню апеляційного розгляду.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора зі змінами підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні незакінченого замаху на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаного із вагінальним проникненням в тіло іншої людини з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (ст. 15 ч. 3 152 ч. 1 ККУ), а також у недоведеності вини у незакінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчиненому повторно та в умовах воєнного стану (ст. 15 ч. 3 186 ч. 4 ККУ). Дані висновки ґрунтуються на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі зі змінами не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Висновки щодо призначення покарання.

Відповідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Питання призначення покарання віднесено до дискреційних повноважень суду, яке охоплює його повноваження обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Такі повноваження зобов`язують суд у своєму рішенні обґрунтувати законність, обсяг, способи та межі застосування свободи оцінювання, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

У цьому провадженні місцевий суд установив, що ОСОБА_7 раніше судимий та негативно характеризується за місцем проживання. Також суд врахував обставини, які обтяжують покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів, у тому числі через попереднє засудження особи за злочини, пов`язані із посяганням на статеву недоторканість та статеву свобод особи.

Разом з тим санкція ч. 1 ст. 152 КК України передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років. Однак з урахуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України щодо призначення покарання за незакінчене кримінальне правопорушення (не більше двох третин максимального строку покарання), призначене судом покарання у виді трьох років позбавлення волі за ст. 15 ч. 3, 152 ч. 1 КК України відповідає вимогам закону. При цьому саме на призначенні такого самого покарання наполягає прокурор в апеляційній скарзі.

Стосовно призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень суд зазначає, що за змістом ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті (шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань), призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Законом про кримінальну відповідальність (ст. 70 ККУ) питання застосування тих чи інших принципів призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів, віднесено до дискреційних повноважень суду. У даному провадженні місцевий суд з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, його наслідків та особи винного, вважав за необхідне при призначенні остаточного покарання застосувати принцип часткового складання покарань. При цьому прокурором у апеляційній скарзі не наведено аргументів про неправильність застосування саме цього принципу.

За таких обставин суд не убачає підстав для скасування вироку в частині призначення покарання.

Висновки щодо неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність.

За змістом ч. 3 ст. 55 КК України при призначенні позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткового покарання до позбавлення волі на певний строк, воно поширюється на увесь час відбування основного покарання і, крім цього, на строк, встановлений вироком суду, що набрав законної сили. При цьому строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання, а при призначенні покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткове до інших основних покарань - з моменту набрання законної сили вироком.

У оскаржуваному вироку місцевий суд зазначив про самостійне виконання додаткового покарання у виді позбавленням права займатись діяльністю, пов`язаною із використанням інформаційно-телекомунікаційних систем чи технологій, проте з огляду на вищезазначені положення ст. 55 КК України мав вказати на початок обчислення строку відбування такого додаткового покарання з моменту відбуття основного покарання у виді позбавлення волі.

Таке неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність тягне за собою зміну судового рішення відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 413, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу зі змінами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12 лютого 2025 року у кримінальному провадженні № 0000070, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 26.02.2024 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст. 15 ч. 3 186 ч. 4, 15 ч. 3 152 ч. 1 КК України змінити в частині визначення початку відрахування строку додаткового покарання через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Резолютивну частину вироку доповнити вказівкою про те, що початок додаткового покарання у виді позбавленням права займатись діяльністю, пов`язаною із використанням інформаційно-телекомунікаційних систем чи технологій обчислювати з моменту відбуття основного покарання у виді позбавлення волі.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, у той самий строк з моменту вручення копії ухвали.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: