Справа № 953/1293/25
н/п 1-кс/953/1181/25
"13" лютого 2025 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю заявника - ОСОБА_3 ,
слідчого - ОСОБА_4 ,
13.02.2025 до суду від старшого слідчого ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_14 надійшли письмові заперечення, в яких слідчий просить відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 .
Зазначає, що в ході досудового розслідування встановлено, що право власності на спірні приміщення виникло у ОСОБА_5 на підставі: договору дарування від 10 жовтня 2013 року на нежитлові приміщення першого поверху №18-:-26, загальною площею 136,2 кв. метрів, які розташовані у житловому будинку літ. «А-5» за адресою: АДРЕСА_3 , та договору дарування від 29 листопада 2013 року на нежитлові приміщення першого поверху №1, 1-11а, 1-116, 1-13а, 1-146, 1-14в, 1-14г, 1-14д, 1-14е, 1-14ж, загальною площею 122,5 кв. метрів, які розташовані у житловому будинку літ. «А-4» за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому ОСОБА_15 на підставі договору купівлі- продажу № 1653 від 22 червня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_9 , здійснила продаж нежитлових приміщень, розташовані по АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_6 . Станом на час здійснення продажу ОСОБА_5 , вказаного майна воно було її особистою приватною власністю, оскільки було набуте за час шлюбу на підставі договорів дарування. На час продажу майна не існувало будь-яких письмових договорів між подружжям щодо порядку користування цим майном, рішень судів щодо визнання його спільною власністю подружжя, чи будь-яких судових рішень, які б заважали ОСОБА_5 здійснити законний продаж свого майна. Нежитлові приміщення за адресами: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 були особистою приватною власністю ОСОБА_5 з 2013 року на підставі договорів дарування, які були чинними на час відчуження нежитлових приміщень на користь ОСОБА_6 у 2022 році.
Вважає, що посилання потерпілого на те, що вищевказані нежитлові приміщення на момент їх продажу були спільною власністю подружжя - є хибними і не підтверджуються доказами, здобутими в ході досудового розслідування.
Щодо збільшення вартості спірного майна ОСОБА_3 зазначає, що надані ОСОБА_3 документи за виконання будівельних робіт, не підтверджують збільшення вартості спірного майна за період перебування подружжя у шлюбі, а також те, що саме його особисті видатки та його трудова участь мали вирішальне значення у збільшенні такої вартості.
Посилання потерпілого на невиконання ним вказівок та ухвал, вважає безпідставними, оскільки у серпні 2024 року кримінальне провадження прийнято ним до провадження. Вказівки прокурора Слобідської окружної прокуратури м. Харкова надавались слідчому ВП №1 ХРУП №1 (колишній Основ`янський) ГУНП в Харківській області, а не йому. Окрім цього, ухвала Червонозаводського районного суду м. Харкова від
13.05.2024зобов`язувала посадових осіб ВП №1 ХРУП №1 (колишній Основ`янський) ГУНП в Харківській області, розглянути клопотання ОСОБА_3 , та вказана ухвала не може бути ним виконана, оскільки він є слідчим ХРУП №1 ГУНП в Харківській області.
Зазначає, що у кримінальному провадженні проведено комплекс слідчих і розшукових дій, які вказують на відсутність складу злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України. Слідчими вживались заходи до виклику для допиту ОСОБА_6 , встановлювалось її місцезнаходження, проте, вона зареєстрована на тимчасово окупованій території у м. Луганськ, що унеможливлює її допит.
В діях ОСОБА_5 не встановлено ознак складу шахрайства, оскільки станом на час здійснення продажу нею нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення були її особистою приватною власністю оскільки були набуті ОСОБА_5 на підставі договорів дарування.
Заявник в судовому засіданні підтримав доводи, викладенні в скарзі, просив її задовольнити.
Слідчий в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував, підтримав доводи, викладені в запереченнях.
Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.
Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч.1 ст.94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно вимог п. 1 ч. 1ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). За загальним правилом, визначеним в ч. 1ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.
У відповідності до п. 2 ч. 1ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
У розумінні вимог кримінального процесуального законодавства, закриття кримінального провадження за відсутності в діянні складу злочину передбачає наявність самої події, у якої відсутні певні ознаки (обов`язкові елементи конкретного складу) злочину. За таких обставин, рішення слідчого повинно містити вказівку на те, яке діяння мало місце (час, місце, спосіб, та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та які ознаки складу кримінального правопорушення в діях якої конкретної особи відсутні.
З положень ст.83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно ч.2 ст.91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до ст. 110 КПК України, постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
В ході досудового розслідування виконано ряд слідчих дій та розшукових заходів, а саме:
Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27.02.2024 постанову слідчого скасовано.
В подальшому слідчим СВ ВП № 1 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області винесено постанову від 15.04.2024 про відновлення досудового розслідування, постановою від 15.04.2024 розглянуто та частково задоволено клопотання потерпілого про проведення слідчих дій, за постановою прокурора Слобідської окружної прокуратури м. Харкова від 24.04.2024 надано вказівки слідчому у кримінальному провадженні, зокрема, допитати в якості свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_18 , ОСОБА_5 , встановити чи визнавався договір купівлі-продажу нікчемним, витребувати договори оренди за адресами: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 після 22.06.2022, постановою прокурора Слобідської окружної прокуратури м. Харкова від 19.07.2024 надано повторні вказівки слідчому у кримінальному провадженні, доручено співробітникам ВКП встановити місцезнаходження ОСОБА_6 , постановою від 17.05.2024 доручено працівникам СУ у Київській області допитати в якості свідка ОСОБА_18 , отримано матеріали на виконання доручення від 17.05.2024, відповідно до яких допитано в якості свідка ОСОБА_18 , відповідно до протоколу від 24.07.2024 допитано в якості свідка ОСОБА_9 .
В ході досудового розслідування, слідчим ОСОБА_4 постановою від 15.08.2024 задоволено клопотання потерпілого ОСОБА_3 про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, витребувано з Червонозаводського районного суду м. Харкова копію рішення № 646/4619/20 від 25.11.2021 та постанову Полтавського апеляційного суду від 22.09.2022, долучено до матеріалів кримінального провадження копію рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19.09.2024, надано запит Керівнику ГУ ДПС Харківської області, АТ «Харківобленерго», КП «ХВК», КП «ХТМ», щодо відомостей відносно громадянки ОСОБА_6 , постановою від 16.01.2025 задоволено клопотання потерпілого ОСОБА_3 про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
Обґрунтовуючи дані висновки слідчий вказує, що в діях ОСОБА_5 не встановлено ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, оскільки станом на час здійснення продажу нею нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_2 ці приміщення були її особистою приватною власністю оскільки вони були набуті ОСОБА_5 на підставі договорів дарування.
Предметом шахрайства є не тільки майно, але й право на майно. Об`єктивна сторона складу шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. В результаті шахрайських дій потерпілий добровільно передає майно винній особі. Безпосередня участь потерпілого у передачі майнових благ і добровільність його дій є обов`язковими ознаками шахрайства. Суб`єктивна сторона характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.
Відсутність хоча б одного з елементів складу злочину шахрайства, у тому числі суб`єктивної або об`єктивної сторони, означає, що дії особи, поведінка якої оцінюється, не є злочином і можуть свідчити про наявність між потерпілим і правопорушником цивільно-правових відносин, а саме не виконання однією із сторін учасниць договору покладених на неї зобов`язань.
Цивільно-правові відносини це врегульовані нормами цивільного права майнові і особисті немайнові відносини, що засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Особиста приватна власність кожного із подружжя це те майно, яке належить лише одному з подружжя і на яке не поширюється сімейно-правовий принцип спільності майна подружжя. Щодо цього майна кожен із подружжя має право самостійно здійснювати правомочності власника.
Ст. 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування.
Так, предметом злочину у даному випадку є нежитлові приміщення першого поверху №18-:-26, загальною площею 136,2 кв. метрів, які розташовані у житловому будинку літ. «А-5» за адресою: АДРЕСА_3 , та нежитлові приміщення першого поверху №1, 1-11а, 1-116, 1-13а, 1-146, 1-14в, 1-14г, 1-14д, 1-14е, 1-14ж, загальною площею 122,5 кв. метрів, які розташовані у житловому будинку літ. «А-4» за адресою: АДРЕСА_1 .
Право власності на спірні приміщення виникло у ОСОБА_5 на підставі: договору дарування від 10 жовтня 2013 року на нежитлові приміщення першого поверху №18-:-26, загальною площею 136,2 кв. метрів, які розташовані у житловому будинку літ. «А-5» за адресою: АДРЕСА_3 , та договору дарування від 29 листопада 2013 року на нежитлові приміщення першого поверху №1, 1-11а, 1-116, 1-13а, 1-146, 1-14в, 1-14г, 1-14д, 1-14е, 1-14ж, загальною площею 122,5 кв. метрів, які розташовані у житловому будинку літ. «А-4» за адресою: АДРЕСА_1 , укладені між нею та ОСОБА_11 .
В подальшому ОСОБА_5 на підставі договору купівлі- продажу № 1653 від 22 червня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_9 , здійснила продаж нежитлових приміщень, розташовані по АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_6 .
Тобто, станом на час здійснення продажу вказаного майна воно було особистою приватною власністю ОСОБА_5 , оскільки було набуте за час шлюбу на підставі договорів дарування.
При цьому, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було розірвано у 2019 році на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.05.2019, а договір купівлі-продажу укладено у 2022 році.
Крім того, матеріали кримінального провадження містять рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25.11.2021, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_11 , ОСОБА_19 до ОСОБА_5 , треті особи ОСОБА_20 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним договорів дарування нерухомого майна. Постановою Полтавського апеляційного суду від 22.09.2022 рішення залишено без змін.
Також, чинність договорів купівлі-продажу вказаного нерухомого майна від 22 червня 2022 року була предметом судового розгляду.
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19.09.2024 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_21 , про визнання права спільної сумісної власності колишнього подружжя на нерухоме майно, вартість якого за час шлюбу істотно збільшилась внаслідок трудових і грошових затрат одного з подружжя і визнання недійсним укладеного одним з подружжя договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Щодо посилань заявника про усну домовленість між подружжям про користування і розпорядження спірними нежитловими приміщеннями, на підставі якої він є співвласником цих приміщень, слідчий суддя зазначає.

Так, поділ майна подружжя може бути здійснено в добровільному або судовому порядку. Добровільний порядок застосовується, якщо подружжя домовились щодо визначення часток кожного з них у праві на майно, а також дійшли згоди щодо конкретного поділу майна відповідно до цих часток.

Сімейне законодавство встановлює форму тільки для договору про поділ нерухомого майна подружжя. Так, згідно з частиною другою статті 69 Сімейного кодексу України договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя, повинен бути нотаріально посвідчений.

Стаття 182 Цивільного кодексу України в свою чергу передбачає державну реєстрацію прав на нерухомість і угод з нерухомістю, які поширюються також на операції з участю подружжя.

Це означає, що при з`ясуванні форми цього договору (усна, проста письмова) необхідно керуватися загальними правилами форми угоди, передбачених Цивільним кодексом України (статті 205-208).

Умови поділу майна подружжя можуть бути передбачені в спеціальному договорі

про поділ майна або визначатися в шлюбному договорі подружжя. Якщо між

подружжям виник спір щодо розміру належних їм часток, порядку або способу поділу спільного майна, то добровільний порядок поділу майна змінюється на судовий.

Разом з цим, в ході досудового розслідування встановлено, що на час відчуження

ОСОБА_5 , нежитлових приміщень вони не були визнані спільною сумісною власністю подружжя ані в договірному, ані в судовому порядку.

Щодо посилань заявника, що в період 2013-2016 років, під час перебування у зареєстрованому шлюбі, у нежитлових приміщеннях, розташованих АДРЕСА_2 , виключно за його особисті кошти були виконані довготривалі та дорого вартісні капітальні ремонти з повним переплануванням і переоснащенням спірних нежитлових приміщень, внаслідок яких первісна вартість нерухомості збільшилась у п`ять разів, слідчий суддя зазначає.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року у справі

№ 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20) зробила висновок, що для визнання

майна спільною сумісною власністю істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості. Поточний ремонт житла, зміна його призначення без капітального переобладнання створюватиме підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт у такому разі не зазнає і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість особистого майна однієї зі сторін.

Так, рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19.09.2024 встановлено, зокрема, що за договорами дарування від 10.10.2013 р. 29.11.2013 р., вартість нежитлових приміщень складає 206843 гривні та 119455 гривень відповідно. Разом з тим, як зазначено у договорах, ці приміщення не мають недоліків, що перешкоджають використанню їх за призначенням. Надані ОСОБА_3 документи за виконання будівельних робіт, не підтверджують збільшення вартості спірного майна за період перебування подружжя у шлюбі, а також те, що саме його особисті видатки та його трудова участь мали вирішальне значення у збільшенні такої вартості.

А тому, посилання заявника в цій частині є необґрунтованими та не позбавляє ОСОБА_3 захистити свої інтереси в порядку визначеному УПК України.

Посилання заявника, на те що договір купівлі-продажу є фіктивним, а ОСОБА_6 є підставною особою у цьому договорі, її місцеперебування не встановлено та її не допитано в ході досудового розслідування, слідчий суддя вважає необґрунтованими, оскільки на теперішній час договір купівлі-продажу № 1653 від 22 червня 2022 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_9 , є чинним, даних щодо його оскарження досудовим розслідуванням не встановлено, а допит ОСОБА_6 як покупця нежитлових приміщень, на якому наполягає потерпілий, не спростує той факт, що станом на час здійснення продажу ОСОБА_5 вказаного майна воно було її особистою приватною власністю, оскільки було набуте за час шлюбу на підставі договорів дарування. Крім того, ані ОСОБА_6 , ані ОСОБА_5 не мають жодних претензій до зазначених договорів.

Посилання заявника на неповноту слідства, зокрема, на те що договори дарування, були укладені між родичами, а тому є фіктивними, те, що тільки він сплачує комунальні послуги за утримання спірних нежитлових приміщень та отримує орендну плату за їх використання, слідчий суддя також вважає необґрунтованими, оскільки по своїй суті вони лежать в площині цивільно-правових відносин, а тому повинні вирішуватись заявником в порядку ЦПК України.

За викладених обставин слідчий суддя вважає, що постанова про закриття кримінального провадження від 28.01.2025 є законною та обґрунтованою.

Таким чином, слідчий суддя прийшов до висновку, що при проведені досудового розслідування кримінального провадження, слідчим відповідно до вимог ст. 9 КПК України вчинені всі слідчі дії, спрямовані на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження.

Слідчим суддею перевірено, що постанова про закриття кримінального провадження від 28.01.2025 прийняте слідчим з дотриманням вимог КПК України. Слідчий суддя вважає, що досудове розслідування проведено слідчим повно, з дослідженням всіх обставин, та надано належну правову оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, належності, достовірності, та забезпечено прийняття законного та неупередженого процесуального рішення; в достатньому для встановлення об`єктивної істини обсязі проведені необхідні слідчі дії, висновки які викладені в постанові про закриття кримінального провадження від 28.01.2025, відповідають фактично встановленим обставинам і їм дана правильна юридична оцінка, а тому слідчий суддя відмовляє в задоволенні скарги про скасування постанови про закриття кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303-307, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 від 28.01.2025 про закриття кримінального провадження № 0000734 від 04.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її отримання безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1