Справа № 129/3389/24
Провадження по справі № 1-в/129/100/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.12.2024 року Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника Гайсинського районного відділу № 2 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гайсині подання Гайсинського районного відділу № 2 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області про приведення у відповідність згідно з діючим законодавством вироку Макарівського районного суду Київської області від 17.04.2023 р. щодо засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

Установив:

У підтриманому представником Гайсинського РВ з питань пробації, засудженим та прокурором поданні порушується питання про приведення у відповідність згідно з діючим законодавством вироку Макарівського районного суду Київської області від 17.04.2023 р. шляхом звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання в зв`язку із усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений.

З урахуванням позицій сторін, матеріалів подання та вимог закону суд визнає його обгрунтованим з таких міркувань.

Встановлено, що вироком Макарівського районного суду Київської області від 17.04.2023 р. ОСОБА_5 за ч.4 ст.185 КК України засуджений до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років зі звільненням від призначеного покарання відповідно до ст.75 КК України, якщо в період іспитового строку 2 роки він не скоїть нового злочину і за п.1, п.2 ч.1 ст.76 КК України виконає обов`язки повідомляти уповноважений орган пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися до уповноваженого органу пробації для реєстрації. Вирок набрав законної сили 18.05.2023 р.

Відповідно до положення ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024 р., який набрав чинності 09.08.2024 р, декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Неоподаткований мінімум доходів громадян, це грошова сума розміром 17 гривень, встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового Кодексу України, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, за винятком норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподаткованого мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1, пункту 169.1 статті 169 розділу ІV Податкового Кодексу України; підпунктом 169.1.1, пункту 169.1 статті 169 розділу ІV Податкового Кодексу України визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Неоподаткований мінімум доходів громадян у розмірі податкової соціальної пільги з 01 січня 2023 року складав 1342,00 грн. (2684 грн. прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 01.01.2023 р. х на 50 %), два неоподатковуваних мінімуму доходів громадян за цей період складають 2684 грн.

Відповідно до вироку Макарівського районного суду Київської області від 17.04.2023 р. вартість викраденого 30.01.2023 р. ОСОБА_5 майна складає 1144 грн. 00 коп., що становить менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 01.01.2023 р. - 2684 грн., то на засудженого ОСОБА_5 розповсюджується дія Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 р., яким декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Згідно з п.13 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст.539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Це означає, що він поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Звільнення від покарання осіб, засуджених за діяння, караність якого усунута, здійснюється судом (ч.1 ст.74 КК).

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Скасування караності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: 1) виключення з чинного Кримінального кодексу певної статті (частини статті) Особливої частини Кодексу; 2) внесення до диспозиції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу певних змін; 3) внесення змін до норм Загальної частини КК; 4) внесення змін до інших нормативно-правових актів, зокрема, Кодексу України про адміністративні правопорушення указана в ч.2 ст.74 КК України підстава застосовується у випадках, коли особу вже засуджено за вчинення діяння.

Звільнення від відбування покарання на підставі ч.2ст.74 КК України можна застосувати лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду - засудження особи незалежно від того, відбуває вона покарання чи ні. При цьому законом передбачено негайне звільнення особи від відбування покарання. Слід зазначити, що вказана підстава є обов`язковою для застосування судом.

Передумовою для початку провадження щодо звільнення засудженого від відбування покарання за ч.2 ст.74 КК України завжди є прийняття і набрання чинності спеціальним законом, яким усувається караність діяння, за яке особу засуджено. Він є передумовою або правовою підставою ініціювання, розгляду питання та прийняття рішення про застосування звільнення від покарання щодо конкретної особи. Така процедура завершується прийняттям конкретного процесуального рішення судом.

Оскільки вироком Макарівського районного суду Київської області від 17.04.2023 р. ОСОБА_5 засуджено за діяння, караність якого законом усунена, то він підлягає звільненню від призначеного йому покарання за ч.4 ст. 185 КК України.

Керуючись ст.ст. 369, 371, 372, 376, ст.537, ст.539 КПК України,

Ухвалив:

Подання Гайсинського районного відділу № 2 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області задовільнити.

Засудженого вироком Макарівського районного суду Київської області від 17.04.2023 р. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років у зв`язку із усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи діб до Вінницького апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не буде подано.

Суддя: