печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3008/25-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва: ОСОБА_2,

при секретарі: ОСОБА_3,

за участю:

захисника - адвоката: ОСОБА_4,

особи щодо якої прийнято рішення про екстрадицію: ОСОБА_1 ,

прокурора: ОСОБА_5,

перекладача: ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за скаргою захисника особи, стосовно якої прийнято рішення про екстрадицію, ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування Наказу Міністерства юстиції України від 17.12.2024 року № 3636/5 про видачу (екстрадицію) ОСОБА_1 до Італійської Республіки для виконання вироків, -

ВСТАНОВИВ:

Захисник особи, стосовно якої прийнято рішення про екстрадицію, ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді зі скаргою про визнання протиправним та скасування Наказу Міністерства юстиції України від 17.12.2024 року №3636/5 про видачу (екстрадицію) ОСОБА_1 до Італійської Республіки для виконання вироків.

В обґрунтування скарги адвокат ОСОБА_4 зазначає, що 03.08.2021 року громадянин Італійської Республіки ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київської області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. 30.11.2021 року ОСОБА_1 вручено Повідомлення про відмову особі в оформлені документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 29.11.2021 року №208. Рішення територіального органу ДМС про відмову в оформлені документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту винесено на підставі ч. 6 ст. 8 Закону України «Про біженцем та осіб, які потребують додаткового та тимчасового захисту» та оформлено Наказом від 29.11.2021 року №393, який було оскаржено до ДМС України та після відмови у задоволені скарги, подано позовну заяву до Окружного адміністративного суду м. Києва та відкрито провадження по справі №640/11495/22, в подальшому справу передано до Київського адміністративного суду, який 09.11.2024 року виніс рішення про відмову у задоволені позову. 09.12.2024 року було подано апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду. Станом на 10.02.2025 року остаточне рішення по справі не прийнято. Окрім того ОСОБА_1 було подано заяву до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області та у звязку з тим, що рішення прийнто не було, як того вимагає ЗУ "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", на дії суб?єкта владних повноважень подано позовну заяву до Київського окружного адміністративного суду. 08.02.2025 року зазначену позовну заяву Київським адміністративним судом зареєстровано та надано номер справі №320/6692/25. Станом на 10.02.2025 року рішення по даній справі не прийнято. Таким чином, враховуючи, що рішення щодо розгляду позовної заяви, яка на даний час перебуває у Київському адміністративному суді по справі міністративному суді по справі №640/11495/22 в інтересах Коммендаторе гранческо, у порядку встановленому законодавством України ще не прийнято, важає, що Наказ Міністерства юстиції України від 17.12.2024 року №3636/5 було прийнято з порушенням процедури його прийняття та підлягає скасуванню згідно п.2 ч. 5 ст. 591 КПК України.

В судовому засіданні особа, яка подала скаргу, - адвокат ОСОБА_4 вимоги скарги підтримала та просила задовольнити.

Особа, відносно якої прийнято рішення про екстрадицію, що приймала участь в судовому засіданні за допомогою перекладача - підтримав позицію адвоката .

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував.

На підставі ст. 107 КПК України здійснювалась фіксація судового розгляду скарги.

Вислухавши думку адвоката в обґрунтування скарги, позицію особи, відносно якої прийнято рішення про екстрадицію, заперечення прокурора, вивчивши скаргу та дослідивши долучені до неї документи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 541 КПК України, видача особи (екстрадиція) - видача особи державі, компетентними органами якої ця особа розшукується для притягнення до кримінальної відповідальності або виконання вироку. Екстрадиція включає: офіційне звернення про встановлення місця перебування на території запитуваної держави особи, яку необхідно видати, та видачу такої особи; перевірку обставин, що можуть перешкоджати видачі; прийняття рішення за запитом; фактичну передачу такої особи під юрисдикцію запитуючої держави.

Аналіз наведеної норми свідчить, що вказані дії повинні бути послідовними, тобто позитивне вирішення попереднього питання дозволяє перейти до вирішення наступного.

Виконання передбаченого вказаною процесуальною нормою алгоритму покликане забезпечити прийняття рішень, що відповідають міжнародним зобов`язанням України та її національному законодавству, а також гарантують дотримання прав особи, видача якої ініційована заінтересованою стороною.

Отже, фактичній передачі особи мають передувати отримання запиту іноземної держави, перевірка обставин, що можуть перешкоджати видачі, та прийняття рішення за відповідним запитом.

Згідно ч. 1 ст. 590 КПК України, після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки центральний орган України приймає рішення про видачу особи (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції) іноземній державі. Рішення виноситься керівником центрального органу України або уповноваженою ним особою.

Слідчим суддею встановлено, що 17.12.2024 Міністерства юстиції України прийнято наказ №3636/5 про видачу (екстрадицію) ОСОБА_1 до Італійської Республіки для виконання вироків.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 541 КК України, екстрадиційна перевірка - діяльність визначених законом органів щодо встановлення та дослідження передбачених міжнародним договором України, іншими актами законодавства України обставин, що можуть перешкоджати видачі особи (екстрадиції), яка вчинила злочин.

Як визначено у ч. 1 ст. 554 КПК України, отримавши запит про міжнародну правову допомогу від запитуючої сторони, уповноважений (центральний) орган України розглядає його на предмет обґрунтованості і відповідності вимогам законів або міжнародних договорів України.

Згідно ч. 2 ст. 589 КПК України особа, якій надано статус біженця, статус особи, яка потребує додаткового захисту, або їй надано тимчасовий захист в Україні, не може бути видана державі, біженцем з якої вона визнана, а також іноземній державі, де її здоров`ю, життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання (релігії), національності, громадянства (підданства), приналежності до певної соціальної групи або політичних переконань, крім випадків, передбачених міжнародним договором України.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно ч. 4 ст. 590 КПК України, рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України. Інформація про подання особою зазначених заяв або оскарження відповідних рішень не надається іноземній державі, що надіслала запит.

Згідно матеріалів клопотання 03.08.2021 громадянин Італійської Республіки ОСОБА_1 звернувся до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київської області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Наказом від 29.11.2021 №393 останньому було відмовлено в оформлені документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту про що надано відповідне повідомлення.

Вказане рішення територіального органу ДМС було оскаржено до Окружного адміністративного суду м. Києва та відкрито провадження по справі №640/11495/22, Станом на момент розгляду скарги відсутнє кінцеве рішення у вказаній справі.

20.11.2024 року, ОСОБА_1 особисто на адресу ЦІМУ ДМС у м. Києві та Київській області засобами поштового зв?язку направив заяву-анкету за відповідною формою та зі всіма додатками, відповідно до норм ЗУ "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Співробітниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надано відповідь на адвокатським запит, що направлення заяви засобами поштового зв`язку законодавством не передачено та зазначена заява до розглядуне прийнята. У зв?язку з тим, що стосовно зазначеної заяви не прийнято будь-якого рішення, як того вимагає ЗУ "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", на дії суб?єкта владних повноважень подано позовну заяву до Київського окружного адміністративного суду.

08.02.2025 року зазначену позовну заяву Київським адміністративним судом зареєстровано та надано номер справі №320/6692/25.

Станом на 10.02.2025 року рішення по даній справі не прийнято.

Тобто, наказ Міністерства юстиції України 17.12.2024 року №3636/5 є передчасним та суперечить ч.4 ст. 590 КПК України.

Враховуючи вищевикладене приходжу до висновку, що скарга захисника особи, стосовно якої прийнято рішення про екстрадицію, ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування Наказу Міністерства юстиції України від 17.12.2024 року №3636/5 про видачу (екстрадицію) ОСОБА_1 до Італійської Республіки для виконання вироків, є обгрунтованою та підоягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 392, 532, 541, 589, 590, 591 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий судя, -

УХВАЛИВ:

Скаргу захисника особи, стосовно якої прийнято рішення про екстрадицію, ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування Наказу Міністерства юстиції України від 17.12.2024 року № 3636/5 про видачу (екстрадицію) ОСОБА_1 до Італійської Республіки для виконання вироків - задовольнити.

Наказ Міністерства юстиції України від 17.12.2024 року № 3636/5 про видачу (екстрадицію) ОСОБА_1 до Італійської Республіки для виконання вироків - скасувати.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення прокурором, особою, щодо якої прийнято рішення, її захисником чи законним представником.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили та її виконання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_2