Номер провадження: 11-сс/813/43/25
Справа № 522/3831/24 1-кс/522/6050/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 30.10.2024, про арешт майна у к/п №0000005 від 03.01.2024, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000005 від 03.01.2024, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України було частково задоволено клопотання слідчого в ОВС СВ ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 про арешт майна, вилучене 29.10.2024 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_8 та було накладено арешт зокрема на мобільні телефони, жорсткий диск, ноутбуки, флеш носії, системний блок, та предмети, що зовні схожі на іноземну валюту.

У задоволенні клопотання слідчого в частині накладення арешту на предмети, які за зовнішніми ознаками схожі на валюту «гривня» було відмовлено.

Обґрунтовуючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя прийшов до висновку про те, що органом досудового розслідування не доведено, що предмети, які за зовнішніми ознаками схожі на валюту «гривня» відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що висновки слідчого судді в частині відмови у накладенні арешту на предмети, які за зовнішніми ознаками схожі на валюту «гривня» є незаконною та необґрунтованою з огляду на фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_8 злочину, які виразилися у наданні іноземній державі або її представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України, вилучені предмети, які за зовнішніми ознаками схожі на валюту «гривня» мають ознаки речових доказів, могли бути отриманні кримінально протиправним шляхом та без проведення їх детального огляду та дослідження неможливо виключити в них наявність критеріїв, визначених ч. 2 ст. 167, ст. 98 КПК України.

Посилаючись на викладені обставини, прокурор ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 30.10.2024 частині відмови у накладенні арешту на предмети, які за зовнішніми ознаками схожі на валюту «гривня»та постановити в цій частині нову ухвалу, якою задовольнити клопотання в цій

Представник власника майна ОСОБА_9 у судове засідання не з`явився, окрім того, на адресу апеляційного суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_6 , в якому він зазначив про те, шо підтримує апеляційну скаргу у повному обсязі, водночас просив розглядати її за його відсутності.

Оскільки учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України розгляд проведено без фіксації за допомогою технічних засобів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Що стосується доводів прокурора про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Так, оскаржувана ухвала була постановлена 30.10.224 зокрема за участі прокурора ОСОБА_6 . При цьому, відповідно до ст. 173 КПК України у разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надсилається їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Водночас, матеріали справи не містять відомостей про направлення або вручення копії ухвали учасникам судового розгляду.

Колегія суддів враховує доводи прокурора ОСОБА_6 з приводу того, що зі змістом оскаржуваної ухвали він ознайомився 10.11.2024, апеляційна скарга була ним подана 13.11.2024.

При обставинах зазначеної справи, апеляційний суд приймає до уваги правову позицію Об`єднаної палати ККС ВС, викладену у постанові від 27.05.2019 у справі № 461/1434/18 відповідно до якої у випадку необізнаності заінтересованих осіб з мотивами постановленого рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ст. 117 КПК України.

Відтак, зазначені прокурором ОСОБА_6 обставини є достатніми підставами для поновлення йому строку на апеляційне оскарження зазначеного судового рішення.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора з приводу відмови у накладенні арешту на предмети, які за зовнішніми ознаками схожі на валюту «гривня» колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що вона зазначеним вимогам КПК України відповідає у повному обсязі з огляду на такі обставини.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна відповідно до приписів ч. 2 ст. 171 КПК України повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно дост. 2 КПК України завданнями кримінального провадження серед іншого є те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Так, як вбачається з матеріалів, які надані апеляційному суду, СВ ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснюється досудове розслідування к/п №0000005 від 03.01.2024 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що протягом 2022-2024 ОСОБА_8 за невстановлених обставин вступив в контакт з невстановленим співробітником розвідувального органу рф, якому дав зобов`язання здобувати і передавати йому засобами конспіративного зв`язку розвідувальну інформацію щодо розташування ЗСУ, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, розташування, направлення і переміщення зброї та озброєння, оперативно-службової діяльності Сил спеціальних операцій ЗСУ.

29.10.2024 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 був проведений обшук, в ході якого були вилучені також предмети, що за зовнішніми ознаками схожі на валюту «гривня» номіналом 1000 грн. у кількості 16 штук.

Метою накладення арешту на майно, зокрема на грошові кошти, слідчий визначив необхідність його збереження для проведення подальших слідчих дій та вказував на існування ризиків приховання або знищення вилучених предметів та документів, що унеможливить їх використання у якості речових доказів у кримінальному провадженні.

В той же час, приписами ст. 98 КПК України регламентовано, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Апеляційний суд враховує, що у судовому засіданні в суді 1-ої інстанції захисник зазначав, що грошові кошти у валюті «гривня» є заробітною платою дружини підозрюваного.

При цьому, аргументація прокурора в апеляційній скарзі про те, що вилучені предмети можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, так як в діях підозрюваного та окремих (невстановлених на даний час осіб) вбачаються ознаки пособництва країні-агресору шляхом провадження зовнішньо-економічної діяльності в обхід санкцій і залученням компаній-нерезидентів, афілійованих із комерційними структурами рф не є зрозумілою з огляду на викладені у клопотанні про арешт майна фактичні обставини кримінального провадження.

Окрім того, не є зрозумілими доводи прокурора у контексті необхідності накладення арешту з метою здобуття доказів певної протиправної діяльності для чого вилучені предмети мають бути детально дослідженні в ході проведення слідчих дій, оскільки не видається можливим зрозуміти, яким чином огляд предметів, які за зовнішніми ознаками схожі на валюту «гривня» дасть можливість здобути докази будь-яких протиправних дій.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про те, що прокурором не доведена необхідність накладення арешту на предмети, які за зовнішніми ознаками схожі на валюту «гривня», у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Приписами п. 1) ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що підстави для скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді відсутні.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Задовольнити клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 та поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 30.10.2024, про арешт майна у к/п №0000005 від 03.01.2024, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30.10.2024, про арешт майна вилученого 29.10.2024 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_8 у к/п №0000005 від 03.01.2024, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4