Справа № 950/112/20
Провадження № 1-кп/591/130/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2024 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 , розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000254 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , гр-ки України, заміжньої, працюючої, не судимої,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 15.06.2018 р. вона, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керувала автомобілем «Ауді А6», н.з. НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_7 та рухалась по автодорозі сполученням м. Лебедин с. Пристайлове, Лебединського району, Сумської області, в напрямку с. Пристайлове, Лебединського району, Сумської області, разом з ОСОБА_7 , який перебував на передньому пасажирському сидінні. Наблизившись до дерев`яного мосту поблизу с. Пристайлове, Лебединського району Сумської області, пасажир автомобіля ОСОБА_7 (зі слів підозрюваної ОСОБА_6 ) здійснив фізичне втручання в процес керування транспортним засобом, внаслідок чого виникла небезпека для подальшого руху. Однак, ОСОБА_6 , при виникненні небезпеки для руху, не вжила заходів для зменшення швидкості та вчиненню ряду управлінських дій, що призвело до падіння автомобіля з мосту у водойму.Внаслідок ДТП пасажир автомобіля ОСОБА_7 помер на місці події, а його смерть настала в результаті механічної асфіксії від закриття дихальних шляхів водою при утопленні та знаходиться в прямому причинному зв`язку з обставинами випадку, а саме при ДТП.

ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Ауді А6», н.з. НОМЕР_1 , порушила вимоги наступних пунктів ПДР України (затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, введених в дію з 01.01.2002), що з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням ДТП, а саме:

12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Тобто, ОСОБА_6 , при виникненні небезпеки для руху, при втручанні в керування (з її слів) не вжила заходів для зменшення швидкості руху та не вчинила ряд управлінських дій (зокрема, не застосувала гальмування), що призвело до падіння автомобіля з мосту у водойму. Порушення вказаних вимог ПДР України знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням ДТП та її наслідками.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 свою вину в скоєнні інкримінованого злочину визнала частково, як і цивільні позови потерпілої та показала суду, що дійсно за наведених в обвинуваченні обставин вона керувала транспортним засобом, перед цим вживши спиртні напої, дійсно в наведеному в обвинуваченні місці допустила виїзд з мосту, внаслідок чого автомобіль впав в водойму та загинув пасажир її автомобіля ОСОБА_7 . Проте зазначила, що безпосередньо перед з`їздом з мосту, ОСОБА_7 , схопившись за кермо, втрутився в керування та повернув його праворуч, а вона одразу ліворуч, внаслідок чого автомобіль і потрапив в водойму. Вважає, що в ДТП винні вони вдвох. Не заперечила того факту, що дійсно спочатку заперечувала факт керування нею автомобілем через шок та страх.

Надані обвинуваченою покази суд вважає обраним способом захисту, з метою уникнення відповідальності, з огляду на наступне.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 , підтримавши заявлені цивільні позови, показала суду, що очевидцем наведених в обвинуваченні подій вона не була, про обставини ДТП їй відомо зі слів інших осіб. До неї приходила обвинувачена, яка спочатку заперечувала факт керування автомобілем, потім просила вибачення, двічі давала гроші по 1000 гривень. Зазначила також, що загиблий син був єдиним годувальником в родині, з нею проживають його діти та невістка, яка має значні вади здоров`я, який погіршився після події.

Свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 показали суду, що були свідками візиту обвинуваченої до потерпілої, яка просила у неї (у потерпілої) вибачення, визнавши, що вона була за кермом, «крутнула» його вліво, тому автомобіль і впав в водойму (про дії загиблого свідки не згадували).

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 показали суду, що приблизно в наведений в обвинуваченні час вони їхали попереду автомобіля, яким керувала обвинувачена, оскільки попередньо домовились разом їхати на річку. Свідки в автомобілі зупинились за мостом, коли ОСОБА_12 в дзеркало побачив, як автомобіль, в якому їхали обвинувачена та загиблий, зривається з мосту. Після цього ОСОБА_12 допоміг вибратись з води ОСОБА_6 , а дістати з води ОСОБА_7 не зміг, оскільки не зміг до нього дістатись. В подальшому обвинувачена зазначала свідкам, що нібито ОСОБА_7 керував автомобілем та схиляла свідків до підтвердження, що вона нібито їхала в їх автомобілі.

З огляду на наведені покази осіб, суд критично відноситься до показань обвинуваченої в частині перекладення своєї провини на загиблого, вважає надані нею покази непереконливими, з огляду на їх мінливість, періодичну зміну версій, а також з огляду на те, що вони спростовуються іншими доказами, в тому числі суд вважає не доведеним факт втручання загиблого в керування транспортом безпосередньо перед пригодою, що вбачається в першу чергу з дослідженого судом відеозапису з реєстратора автомобіля, яким керувала ОСОБА_6 .

Зокрема, з відеозапису (т. 3 а.с. 146), а саме, з характеру висловлень обвинуваченої («дай оторваться», «не переживай» тощо) та її поведінки за кермом, підтверджується її легковажне відношення до керування автомобілем, вихваляння своїм досвідом керування, наявністю посвідчення водія. Під час руху обвинувачена сміється, голосно періодично вмикається музика, ведуться розмови з пасажиром, який періодично говорить їй «тормози» (кілька разів), вона не зосереджена на керуванні, відбуваються постійні значні прискорення руху, в тому числі зі зміною полоси на дорозі, навіть на проїзній частині з поганим покриттям, ОСОБА_6 намагається наздогнати автомобіль, що рухається попереду, тобто поводиться самовпевнено, не маючи досвіду керування автомобілем з АКПП (при передачі кермування, ОСОБА_7 пояснює їй те, що в автомобілі є лише педалі газу та гальма).

Та головне те, що, безпосередньо перед наближенням до мосту зі сторони ОСОБА_7 лунає кілька разів слово «тормози, тормози» (як і декілька разів до цього під час руху), що вочевидь ігнорується обвинуваченою, оскільки ці слова лунають аж до самого з`їзду з мосту, а останні слова, що звучать від обвинуваченої, навіть в момент зіткненням з огородженням мосту, це: «да не переживай ти» і одразу відбувається зіткнення з огорожею та подальший з`їзд в водойму, що свідчить про те, що водій не був зосереджений на керуванні та не слідкував за оточуючою обстановкою, не зреагувавши на небезпеку з`їзду з дороги в водойму (реакція та слова водія при виникненні небезпеки та при втручанні в керування повинні бути іншими і точно такою реакцією на втручання в керування не може бути вислів в момент самого зіткнення з огородженням мосту «да не переживай ти»).

До того ж, характер руху автомобіля перед зіткненням з огородженням мосту, на який посилалась сторона захисту, як на підтвердження втручання пасажира в керування ним (поворот праворуч), в сукупності з наведеною вище поведінкою ОСОБА_6 при керуванні автомобілем, переконливо свідчить про втрату нею керування транспортом, незначний його «юз» та намагання саме водія вирівняти рух, що і призвело до ДТП, оскільки зміщення праворуч автомобіля є незначним, при тому, що він продовжує рухатись прямолінійно.

Наведені висновки суду цілком підтверджуються та узгоджуються з дослідженими судом доказами, переконливих підстав для недовіри яким, чи щодо недопустимості яких суду наведено не було, зокрема з:

-протоколом огляду місця ДТП (т. 1 а.с.143), під час якого зафіксована слідові картина в місці пригоди та зафіксований слід «юзу» автомобіля «Ауді», яким керувала ОСОБА_6 без наявних слідів гальмування;

-протоколом огляду місця події (т. 1 а.с. 212), під час якого вилучено з водойми автомобіль, тіло загиблого, предмети та речі, вилучений відеореєстратор, запис з якого описаний вище;

-висновком СМЕ (т. 1 а.с. 237), яким підтверджена причина смерті ОСОБА_7 , про яку йде мова в обвинуваченні, а також його перебування в стані сп`яніння при цьому;

-протоколом огляду (т. 1 а.с. 243), під час якого оглянуто автомобіль «Ауді» та зафіксовано пошкодження на ньому, що утворились під час зазначеної ДТП;

-протоколом слідчого експерименту (т. 1 а.с. 244), яким підтверджена зміна позиції ОСОБА_6 в справі та спроба перекладення відповідальності на загиблого;

-висновком експертизи технічного стану транспортного засобу (т. 2 а.с. 3), яким підтверджено технічну справність автомобіля в момент пригоди, в тому числі гальмівної та рульової систем;

-висновком комп`ютерно-технічної експертизи (т. 2 а.с. 11), яким відновлено відеозапис з відеореєстратора, мова про який ведеться вище;

-висновком комплексної транспортно-трасологічної, автотехнічної, комп`ютерно-технічної та експертизи відео-, звукозапису, яким підтверджені висновки суду з дослідженого відеозапису, в тому числі в контексті неналежної поведінки водія при керуванні автомобілем (з роздруківки розмов), втрата керування водієм, внаслідок того, що він не впорався з керуванням (т. 2 а.с. 16, відповідь на питань 9-13), наявність в діях водія порушень ПДР України, які перебувають в причинному зв`язку з ДТП;

-матеріалами тимчасового доступу, під час якого отримані відповідні документи, якими підтверджено стан сп`яніння ОСОБА_6 під час ДТП (т. 2 а.с. 38-48) та відповідним висновком СМЕ, яким це підтверджено (т. 2 а.с. 50);

-протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 (т. 2 а.с. 51), яким підтверджено зміну позиції обвинуваченої та повідомлення про нібито втручання пасажира в керування автомобілем;

-протоколом огляду (т. 2 а.с. 59) та висновком комплексної судово-автотехнічної та фототехнічної експертизи та висновком автотехнічної експертизи (т. 2 а.с. 64, 78), яким підтверджено наявність в діях обвинуваченої порушень ПДР України, які з технічної точки зору перебувають в причинному зв`язку з подією ДТП (навіть при умові встановлення факту втручання в керування автомобілем), а заперечення сторони захисту проти цих висновків суд знаходить непереконливими, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях, висновки експертами зроблені в межах наданих повноважень по дослідженому відеозапису, з якого експертом робились скріншоти (фото), що не суперечить змісту та меті експертних досліджень та узгоджується з показами експертів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , наданих суду (до того ж, в цьому розумінні суд вважає за необхідне зауважити про те, що сторона захисту не була позбавлена можливості на самостійне збирання доказів для спростування висновків, обґрунтованих підстав для недовіри яким не зазначено).

Крім цього, потреби в призначенні повторного або додаткового експертного дослідження немає в розумінні ст. 332 КПК України, оскільки по-перше, як зазначено вище, відповідні заперечення сторони захисту ґрунтуються припущеннях та недостовірних вихідних даних отриманих з непідтверджених, мінливих та сумнівних показань обвинуваченої, по-друге, при допитах експертів можливі суперечності були усунуті (до того ж, суперечності в висновках стосуються оцінки доведеності обставин справи та поданих доказів).

Отже, наведені докази та відеозапис переконливо свідчать про відсутність втручання зі сторони пасажира в рух транспортом, а також про те, що обвинувачена, втративши внаслідок власної недбалості та самовпевненості, підсилених станом сп`яніння, керування транспортом, не впоралась з керуванням, не обрала безпечної швидкості руху та не вжила заходів для своєчасного зменшення швидкості руху, внаслідок чого і відбулась ДТП з вказаними наслідками.

Таким чином, суд вважає встановленими та доведеними наступні обставини.

15.06.2018 р. ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керувала автомобілем «Ауді А6», н.з. НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_7 та рухалась по автодорозі сполученням м. Лебедин с. Пристайлове, Лебединського району, Сумської області, в напрямку с. Пристайлове, Лебединського району, Сумської області, разом з ОСОБА_7 , який перебував на передньому пасажирському сидінні. Наблизившись до дерев`яного мосту поблизу с. Пристайлове, Лебединського району Сумської області, ОСОБА_6 при керуванні наведеним транспортом, не обрала безпечної швидкості руху, при виникненні небезпеки для руху у вигляді мосту, не вжила заходів для зменшення швидкості та вчиненню ряду управлінських дій, що призвело до втрати керування та контролю автомобіля та призвело до його падіння з мосту у водойму. Внаслідок ДТП пасажир автомобіля ОСОБА_7 помер на місці події, а його смерть настала в результаті механічної асфіксії від закриття дихальних шляхів водою при утопленні та знаходиться в прямому причинному зв`язку з обставинами випадку, а саме при ДТП. ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Ауді А6», н.з. НОМЕР_1 , порушила вимоги наступних пунктів ПДР України (затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, введених в дію з 01.01.2002), що з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням ДТП, а саме:

12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Тобто, ОСОБА_6 , втративши контроль над рухом автомобіля, внаслідок обрання небезпечної швидкості руху, не впоралась з керуванням, при виникненні небезпеки для руху, не вжила заходів для зменшення швидкості руху та не вчинила ряд управлінських дій (зокрема, не застосувала гальмування), що призвело до падіння автомобіля з мосту у водойму. Порушення вказаних вимог ПДР України знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням ДТП та її наслідками.

Відтак, наведені докази в повній їх сукупності підтверджують обставини, які суд вважає встановленими та доведеними, факт скоєння ОСОБА_6 кримінального правопорушення доведеним, а її дії кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України оскільки вона, як особа, що керувала транспортним засобом, допустила порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть ОСОБА_7 .

Обставин, що пом`якшують покарання суду наведено не було.

Не вважає суд наявними пом`якшуючими обставинами часткове визнання провини та щире каяття.

При цьому, дійшовши висновку про відсутність у ОСОБА_6 пом`якшуючих покарання обставин, суд виходить з роз`яснень, які надав Верховний Суд в постанові від 22.03.2018 року у справі № 759/7784/15-к про те, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак, хоча ОСОБА_6 під час судового розгляду заявляла про часткове визнання своєї винуватості у вчиненому, проте, таке зізнання мало формальний характер, а з наданих нею показань вбачалось, що фактично вона намагалась перекласти частину відповідальності на загиблого, применшивши власну провину. Крім того, під час розгляду справи встановлена лише в незначній мірі формальна спроба для відшкодування збитків чи намагання будь-яким чином допомогти потерпілій стороні (рідним загиблого) оговтатись від пережитого, компенсувати перенесені страждання, чи полегшити душевний біль, пов`язаний з втратою сина, батька та чоловіка, а принесені вибачення в сукупності з наведеною мінливою позицією та поведінкою обвинуваченої носіть нещирий характер.

Також наведеними доказами доведено, що обтяжуючою покарання обставиною ОСОБА_6 є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Дослідженням особи обвинуваченої встановлено, що вона є не судимою особою, працює, заміжня, має дитину, характеризується позитивно.

При призначенні виду та міри покарання суд враховує особу обвинуваченого, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного нею злочину, обтяжуючу покарання обставину.

Враховуючи викладене та дані щодо особи обвинуваченої, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного нею злочину, внаслідок якого настали невідворотні наслідки - смерть людини, наявність обтяжуючої покарання обставини, зумовленої вчиненням злочину, який становить значну суспільну небезпеку, в стані алкогольного сп`яніння, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, суд вважає, що виправлення ОСОБА_6 можливе лише з призначенням покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами, що відповідатиме меті кримінального провадження, характеру злочину, а також даним щодо особи обвинуваченої.

Досудова доповідь відносно обвинуваченої не є перешкодою в застосуванні вказаного виду покарання, оскільки вона (доповідь) не враховує суттєвих обставин, пов`язаних з застосуванням положень КК України, якими керується суд при визначенні виду та міри покарання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 , який фактично складається з кількох заяв, які доповнюють одна одну (т. 1 а.с. 69, 70, 103), на думку суду підлягає частковому задоволенню в зв`язку з наступним.

Так, заявлений потерпілою цивільний позов до ОСОБА_6 складається з 250000 гривень моральної шкоди, з 180000 гривень матеріальної шкоди, пов`язаної з пошкодженням автомобіля, з відшкодуванням коштів (аліментів) на утримання неповнолітніх дітей по 1500 гривень щомісячно на кожну дитину та з 31148,4 гривень матеріальної шкоди (витрати на поховання та за поминальні обіди).

По-перше, слід зазначити про те, що не спростовано належності обвинуваченої ОСОБА_6 як належного відповідача по справі, цивільно-правова відповідальність якої не була застрахована.

По-друге, завдання моральної шкоди в цій частині в повній мірі обґрунтовано позивачем та зумовлюється стражданнями, завданими внаслідок втрати близької людини - сина, які є значними, їх характером, тривалістю та глибиною, що безумовно викликало болісні відчуття, страждання та призвело до значних змін в житті, а загальний розмір зазначений позивачем в 250000 гривень є розумним, виваженим, справедливим та співмірним глибині та тяжкості понесених моральних страждань, тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

В частині відшкодування майнових збитків, пов`язаних з витратами на поховання позов підлягає частковому задоволенню, зокрема, в частині облаштування місця поховання, згідно товарних чеків №№ 49, 61 в сумі 18450 гривень, а в частині стягнення коштів, витрачених на поминальний обід вимоги не можуть бути задоволені, що узгоджується з положеннями ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», в якій застережено, що поминальні обіди не охоплюються визначеним терміном «поховання померлого».

Не може бути задоволено і цивільний позов потерпілої про стягнення аліментів на утримання дітей та про стягнення коштів, в зв`язку з пошкодженням автомобіля, оскільки по-перше, потерпілою не надано доказів та не підтверджено, що вона є уповноваженим представником неповнолітніх дітей, а аліменти на утримання дитини на думку суду в розумінні вимог ст.ст. 127, 128 КПК України не є шкодою, яка безпосередньо завдана кримінальним правопорушенням, по-друге, суду не надано доказів на підтвердження належності позивачу пошкодженого транспортного засобу, який вправі вимагати кошти на відшкодування пошкоджень такого майна, як і не надано доказів на підтвердження розміру заподіяних збитків.

Отже, цивільний позов слід задовольнити частково.

Питання щодо долі речових доказів вирішується згідно вимог закону. Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертних досліджень та підтверджені довідками, слід стягнути з обвинуваченої. Підстав для застосування до обвинуваченої запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу суд не вбачає.

На підставі ч. 2 ст. 286 КК України (в редакції на день вчинення діяння), ст.ст. 1166-1168 ЦК України, керуючись ст.ст. 127-129, 368, 374, 375 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Строк відбування основного покарання обраховувати з моменту затримання особи.

Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково та стягнути на її користь з ОСОБА_6 кошти на відшкодування майнової шкоди в сумі 18450 гривень та на відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 250000 гривень.

Речові докази: автомобіль «Ауді А6», н.з. НОМЕР_1 повернути володільцю або уповноваженій особі; відеореєстратор з флеш картою повернути ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в сумі 38735,3 гривні.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми протягом 30 днів з моменту його проголошення, особою, що не була присутня під час його проголошення з дня отримання копії судового рішення, а особою, яка перебуває під вартою з моменту вручення вироку цій особі.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, яка негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1