Харківський районний суд Харківської області
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2025

смт Покотилівка Харківської області

Справа № 635/7227/23

Провадження № 1-кп/635/2142024

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000925 від 10 липня 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Мерефа Харківського району, громадянину України, українця, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 30.09.2010 Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185, с. 69, ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, ст. 104 КК України звільненого від відбуття покарання з випробуванням строком 1 рік;

- 03.08.2012 Харківським районним судом Харківської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

- 11.07.2013 Харківським районним судом Харківської області за ч.1 ст.125, ч.1 ст.122, ст. 70, ст.71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 15.11.2013 Харківським районним судом Харківської області за ч.1 ст.121, ч.4 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі;

- 07.08.2014 Харківським районним судом Харківської області за ч.1 ст.125, ч.4 ст.70, ст.71 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі; на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.12.2014 на підставі ч.4 ст.70 КК України призначено остаточне покарання за сукупності злочинів за вироком Харківського районного суду Харківської області від 07.08.2014 та за вироком Харківського районного суду Харківської області від 15.11.2013 у виді 5 років позбавлення волі; 31.03.2020 Харківським районним судом Харківської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 186 Кримінального кодексу України,

УСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, останній раз 31.03.2020 Харківським районним судом Харківської області до покарання в виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, на шлях перевиховання не став та знову скоїв умисний корисливий злочин.

Згідно указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, 24.02.2022 (№2102-ІХ), відповідно до пункту №31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» по всій території України введено воєнний стан, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України. В подальшому правовий режим дії воєнного стану неодноразово продовжений та діє на теперішній час.

Так, 10 липня 2023 року, об 15.19 годині, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився у терапевтичному відділенні КНП «Мереф`янська центральна лікарня», яка розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Дніпровська, 148, до якого шляхом вільного доступу потрапив через приймальне відділення вищезазначеного медичного закладу.

У вказаний час та у вказаному місці у ОСОБА_4 виник корисливий злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій раптовий, злочинний, корисливий, умисел, діючи умисно та повторно, в умовах воєнного стану, з метою незаконного особистого збагачення, ОСОБА_4 безперешкодно потрапив до палати № 2 терапевтичного відділення вищезазначеного медичного закладу, у якій на стаціонарному лікуванні перебувала ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Надалі, з метою реалізації свого раптового, злочинного, корисливого умислу, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, з корисливого мотиву, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи повторно та в умовах воєнного стану, не зважаючи на присутність у палаті потерпілої ОСОБА_5 та інших хворих, а саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , розуміючи, що потерпіла через свій фізичний стан не зможе чинити йому опір, підійшов до тумбочки, розміщеної біля ліжка останньої, та відчинив верхню висувну шухляду, звідки дістав грошові кошти у сумі 250 гривень, купюрами номіналом по сто та п`ятдесят гривень, тим самим відкрито ними заволодів.

Після вчинення вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_4 з місця скоєння злочину зник, звернувши грошові кошти потерпілої на свою користь, розпорядившись ними за власним розсудом, спричинивши при цьому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 250,00 грн.

Дії ОСОБА_4 , були кваліфіковані за частиною 4 статті 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна(грабіж), вчинене повторно та в умовах воєнного стану.

Позиція сторін кримінального провадження

Під час змагального судового процесу сторони в правових та логічних формах висунули власні версії подій, які на їх думку, мали місце та висловилися щодо юридично значущих обставин даного кримінального провадження.

Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті. З огляду на обвинувальний акт прокурор вважає встановленим те, що обвинувачений ОСОБА_4 , вчинив відкрите викрадення чужого майна(грабіж), вчинене повторно та в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 186 КК України.

Сторона обвинувачення підтверджує свою версію подій доказами, які містяться у документах, показаннях свідків, які були безпосередньо досліджені під час судового розгляду.

Під час виступу у судових дебатах прокурор зазначив, що під час судового розгляду достеменно встановлено та доведено, що протиправне діяння за частиною 4 статті 186 КК України вчинено ОСОБА_4 , тому просить суд враховуючи не визнання обвинуваченим своєї вини та кваліфікації діяння, відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих обставин призначити покарання за частиною 4 статті 186 КК України у виді семи років позбавлення волі.

Захисник в судових дебатах зазначив, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 186 КК України належними та допустимими доказами не доведена, а тому просить перекваліфікувати дії обвинуваченого на частину 4 статті 185 КК України, оскільки обвинувачений вчинив не відкрите, а таємне викрадення чужого майна.

Обвинувачений підтримав позицію свого захисника, наголосив, що визнає вину за частиною 4 статті 185 КК України та просив, враховуючи розмір викраденого майна застосувати до нього закон про декриміналізацію.

Застереження щодо обсягу досліджених доказів

Враховуючи, що у цьому кримінальному провадженні обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 186 КК України, за яким обвинувальний акт надійшов до суду не визнав, за клопотанням сторони обвинувачення, яке було підтримано стороною захисту, відповідно до вимог частини 2 статті 349 КПК України, судом досліджено всі надані сторонами кримінального провадження докази за виключенням речових доказів, які було вирішено досліджувати недоцільно.

Щодо доказів на підтвердження встановлених судом обставин та мотиви суду

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні не визнав, не погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння за частиною 4 статті 186 КК України та пояснив, що дійсно 10 липня 2023 року, приблизно після обіду знаходився у терапевтичному відділенні КНП «Мереф`янська центральна лікарня», яка розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Дніпровська, 148, до якого потрапив вільно через приймальне відділення вищезазначеного медичного закладу.

Після цього потрапив до палати №2 вказаного медичного закладу, в якій знаходилася потерпіла - ОСОБА_5 . Напередодні заходив до неї, познайомився, спілкувався з нею, та попрохав, якщо може, щоб дала йому грошові кошти. Вона дала йому 30 гривень, які дістала з тумбочки біля ліжка. 10.07.2023 він також завітав до палати, де перебувала пацієнтка ОСОБА_5 з метою попрохати ще гроші, для цього сів біля неї на ліжку та почав спілкувався щоб увійти у довіру. Зазначив, що у палаті перебували ще дві особи, які знаходилися далеко від них та спілкувалася між собою. Після цього, коли впевнився, що ніхто не спостерігає за ним та зрозумівши, що ОСОБА_5 більше йому грошей не позичить у нього виник раптовий умисел на таємну крадіжку грошових коштів, які знаходилися у тумбочці. Після цього відкрив тумбочку, забрав гроші та поклав їх до себе до карману, потерпіла цього не бачила. Після цього деякий час ще поспілкувався, потім дістав телефон та зробив вигляд, що йому хтось телефонує та швидко вийшов з палати. Після цього вільно покинув лікарню, пішов до знайомого та купив квас за ці гроші, а після цього - додому. Зазначив, що викрав 170 гривень, а саме одна купюра номіналом 100 гривень, ще одна 50 гривень та одна 20 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що кваліфікацію діяння та вину за частиною 4 статті 186 КК України не визнає, оскільки його дії були спрямовані на таємне викрадення чужого майна та був переконаний, що жодна особа, яка перебувала у палаті цього не може помітити. Визнав свою вину за частиною 4 статті 185 КПК України.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що знаходилася на лікуванні КНП «Мереф`янська центральна лікарня» перебувала в палаті разом з ОСОБА_5 10.07.2023 вона разом з іншою пацієнткою ОСОБА_8 сиділи та розмовляли в палаті. Бачили, що до ОСОБА_5 прийшов обвинувачений ОСОБА_4 та вони сиділи разом і мирно спілкувалися близько пів години. Про, що спілкувалися не чула, вважала, що це її знайомий. Напередодні він також приходив та зі слів медичного персоналу просив грошові кошти.

Потім побачила, що ОСОБА_4 швидко вийшов з палати та після цього почула, що потерпіла нас запитує: «дівчата, що це було, здається він забрав гроші з тумбочки?».

Особисто з Радіславою ми не бачили, як обвинувачений ОСОБА_4 відкривав тумбочку та забирав гроші, оскільки спілкувалися між собою та розглядали фотографії в альбомі.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що він проживає біля КНП «Мереф`янська центральна лікарня», за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Дніпровська, 152. Зазначив, що 10.07.2023 до нього додому прийшов громадянин ОСОБА_4 та за 250 гривень(були купюри банкнот дві по 100 гривень та одна - 50 гривень) купив у нього пляшку настоянки та пішов.

Іншій свідок - ОСОБА_6 та потерпіла - ОСОБА_5 були відсутні під час судового розгляду внаслідок смерті, яке підтверджується свідоцтвом про смерть, тому суд визнає, що їх неможливо допитати безпосередньо в суді.

Відповідно до положення статті 23 КПК України, суд має право визнати допустимими докази, які не були ним безпосередньо досліджені, лише у виключних випадках, передбачених процесуальним законом.

Проаналізувавши п. 7 ч. 2, п. 1 ч. 3 ст. 97 КПК України, суд відзначає, що на час судового розгляду потерпілий та свідок померли, що підтверджується свідоцтвом про смерть, а тому їх покази не могли безпосередньо сприйматися в судовому засіданні. За таких обставин, керуючись статтею 97 КПК України, суд дослідив у судовому засіданні диск с записом допиту потерпілої ОСОБА_5 від 10.07.2023 та диск с записом допиту свідка ОСОБА_6 від 10.07.2023, які були допитані на стадії досудового розслідування.

Так, суд дослідив у судовому засіданні диск с записом допиту свідка ОСОБА_6 від 10.07.2023, яка померла, але була допитана на стадії досудового розслідування з якого слідує, що 10.07.2023 вона разом з іншою пацієнткою ОСОБА_7 сиділи та розмовляли в палаті лікарні. Бачила, що до ОСОБА_5 прийшов чоловік років 35-40 та вони сиділи разом і спілкувалися. Потім почула крик потерпілої, що цей чоловік, який вибіг забрав напевно гроші.

З досліджуємого судом запису неможливо встановити чи бачила вона особисто, як чоловік відкрито забрав грошові кошти з тумбочки потерпілої, чи переповідає слова та емоції потерпілої.

Ураховуючи наведене, суд до вказаних доказів ставиться критично, оскільки допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала у суді, що вони разом перебували у палаті зі свідком ОСОБА_6 , спілкувалися між собою та особисто не бачили, як обвинувачений ОСОБА_4 відкривав тумбочку та викрадав грошові кошти.

Суд також дослідив у судовому засіданні диск с записом допиту потерпілої ОСОБА_5 від 10.07.2023, яка померла, але була допитана на стадії досудового розслідування, з якого вбачається наступне.

ОСОБА_5 пояснила, що 10.07.2023 близько 15:00 години зайшов до палати парень, який приходив напередодні та просив позичити гроші для лікування його бабусі. Вона з ним сиділа та спілкувалася певний час. Після чого він заліз до її тумбочки та почав шарудіти, схопив грошові кошти та вибіг з палати. В цей час у палаті перебували ще дві пацієнтки, які захоплено спілкувалися між собою. Намагалася його зупинити, але фізично не змогла це зробити. В тумбочці були дві купюри номіналом по 100 гривень та одна - 50 гривень. Зазначила, що могла би його впізнати, він мав дефекти мовлення.

Крім того, свої висновки суд обґрунтовує й дослідженими письмовими доказами, а саме:

- протоколом огляду місця події від 10.07.2023, з якого вбачається що безпосереднім об`єктом огляду є приміщення КНП «Мереф`янська центральна лікарня», яка розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Дніпровська, 148 - палата №2, яка розташована на першому поверсі, а також фототаблицями до протоколу в яких відображена палата, місце розташування ліжок, тумбочок, місце знаходження потерпілої та двох інших паціенток;

- протоколом огляду предмету від 10.07.2023 та фототаблицями до протоколу, з якого слідує, що предметом огляду є банкнота номіналом 100 гривень зразка 2014 року. Основний малюнок лицьової сторони - портрет ТАРАСА ШЕВЧЕНКА. Основний малюнок зворотної сторони КИЇВСЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ УНІВЕРСИТЕТ ІМЕНІ ТАРАСА ШЕВЧЕНКА. Розмір, мм 74 х 141. Дата друку 2014 із серійним номером УЙ 2428478.

Банкнота номіналом 100 гривень зразка 2014 року. Основний малюнок лицьової сторони портрет ТАРАСА ШЕВЧЕНКА. Основний малюнок зворотної сторони КИЇВСЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ УНІВЕРСИТЕТ ІМЕНІ ТАРАСА ШЕВЧЕНКА. Розмір, мм 74 х 141. Дата друку 2014 із серійним номером УД 7338011..

Банкнота номіналом 50 гривень зразка 2014 року. Основний малюнок лицьової сторони - портрет МИХАЙЛА ГРУШЕВСЬКОГО. Основний малюнок зворотної сторони зображення БУДИНОК УКРАЇНСЬКОЇ ЦЕНТРАЛЬНОЇ РАДИ, ММ 71 х 136. Дата друку 2014 із серійним

номером ТУ 582368.

100 гривень у кількості - 2 шт., банкноту номіналом 50 гривень у кількості - 1 шт;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.07.2023 за участю свідка ОСОБА_9 у присутності понятих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_4 за зовнішніми ознаками;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.07.2023 за участю свідка ОСОБА_6 у присутності понятих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 впізнала ОСОБА_4 за зовнішніми ознаками;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.07.2023 за участю свідка ОСОБА_6 у присутності понятих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 впізнала ОСОБА_4 за зовнішніми ознаками;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.07.2023 за участю потерпілої ОСОБА_5 у присутності понятих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 впізнала ОСОБА_4 за зовнішніми ознаками;

- протоколом огляду речей від 12.07.2023, де предметом огляду є DVD-R диск «M4MEDIA», з записом з камер відеоспостереження встановлених у приміщенні КНП «Мереф?янська ЦРЛ», за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Дніпровська, 148. В ході перегляду вказаного відеофайлу встановлено, що на відеофайлі мається зображення коридору лікарні, в правому верхньому куті вказано дату та час виготовлення відеозапису, а саме початок відео вказаний 10.07.2023 15:00:12 кінець відеозапису 10.07.2023 16:00:11. Також встановлено, що на відеозаписі видно, як по коридору ходять особи персоналу лікарні, яких видно по одягу, а саме уніформі. В ході подальшого перегляду встановлено, що о 15:18:57 в кінці коридору з`являється особа чоловічої статі, худорлявої статури, в чорному одязі (штани та футболка), яка тримається за ліву руку правою рукою та заходить до однієї з палат о 15:19:04. Далі вказана особа чоловічої статі о 15:35:29 швидким кроком виходить з палати та йде з приміщення коридору де проводиться відеозапис, тримаючи руки перед собою;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 15.08.2023, в якому ОСОБА_4 зазначає як потрапив до КНП «Мереф`янська центральна лікарня», де знаходилася палата та тумбочка з якої взяв грошові кошти.

Відповідно до статті 89 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частини 3 статті 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

У силу статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, а це, зокрема, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З урахуванням вищенаведених положень процесуального законодавства, заслухавши доводи сторін, оцінивши кожен наданий суду доказ щодо належності, допустимості, достовірності та у сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд встановив, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення за частиною 4 статті 186 КПК України в повному обсязі не доведено.

Надаючи оцінку позиції сторони захисту щодо неправильної кваліфікацій дій обвинуваченого, суд зазначає наступне.

Чинний КК України визначає крадіжку як таємне викрадення чужого майна. Натомість грабіж відповідно до статті 186 зазначеного Кодексу це відкрите викрадення чужого майна. Тобто ці склади злочинів відрізняються за способом їх вчинення.

Крадіжка це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Таємність як спосіб вчинення крадіжки характеризується за допомогою двох критеріїв об`єктивного та суб`єктивного. Перший стосується зовнішньої обстановки вчиненого викрадення вважається таємним, коли заволодіння майном відбувається за відсутності будь-яких осіб (власників, очевидців, осіб, у володінні чи під охороною яких знаходиться майно), у присутності інших осіб, але непомітно для них, або вони у зв`язку з фізичними чи психічними особливостями були нездатні дати належну правову оцінку заволодінню майном, при розрахунку на потурання від інших осіб, чи коли інші особи переконані у правомірності дій винного.

Суб`єктивний критерій таємності як способу крадіжки означає прагнення винного діяти непоміченим з боку інших осіб, таким чином, щоб не зустріти будь-якого опору.

Натомість, грабіж це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, котра у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення. При грабежі винний діє відкрито, ігноруючи можливий опір з боку потерпілого та інших сторонніх осіб. При цьому не має значення, чи вживали вказані особи заходів до того, щоб покласти край викраденню. Останнє при грабежі вчинюється заздалегідь очевидно, помітно для інших осіб, і така відкритість підвищує (порівняно з крадіжкою) суспільну небезпеку викрадення.

Відтак, розрізняючи крадіжку та грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий або інші особи характер вчинюваних винною особою дій. Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 повністю не визнав вину за частиною 4 статті 186 КК України, натомість визнав свою вину за частиною 4 статті 185 КПК України, як таємне викрадення чужого майна.

Потерпіла ОСОБА_5 , під час допиту на стадії досудового розслідування надала протилежні покази щодо відкритого способу викрадення її майна. У зв`язку зі смертю, безпосередньо судом не допитувалася, як наслідок неможливо поставити будь-які уточнюючи питання та привести перехресний допит з метою усунення протиріч у показах.

Допитаний в судовому засіданні єдиний сідок сторони обвинувачення - ОСОБА_7 зазначила, що особисто вони(разом зі свідком ОСОБА_6 , яка померла) не бачили, як обвинувачений ОСОБА_4 відкривав тумбочку та забирав грошові кошти.

Допитаний в судовому засіданні сідок ОСОБА_9 не був безпосереднім свідком подій, тому не зміг підтвердити факт вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення за частиною 4 статті 186 КПК України та спосіб викрадення чужого майна.

З досліджуємого судом запису допиту свідка ОСОБА_6 під час досудового розслідування, яка померла на час розгляду справи у суді - неможливо встановити чи бачила вона особисто, як чоловік відкрито забирав грошові кошти з тумбочки потерпілої, безпосередньо судом не допитувалася.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд дійшов висновку про те, що викрадення чужого майна ОСОБА_5 було розпочато та закінчено як таємне, оскільки обвинувачений після крадіжки вільно вийшов з палати та розпорядився коштами на власний розсуд, а з показів єдиного свідка, якій безпосередньо допитувався в суді та який не бачив спосіб викрадення майна вбачається, що потерпіла зрозуміла, що відбулося викрадення її майна тільки після того, як ОСОБА_4 різко вийшов з палати.

Інші докази, які б підтвердили відкрите викрадення чужого майна в матеріалах справи відсутні.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суд керується стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами 2 та 4 статті 17 КПК України, що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачіться на користь такої особи».

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

З аналізу наданих доказів, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом не доведений відкритий спосіб вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 викрадення чужого майна, якій є необхідною ознакою для кваліфікації діяння за статею 186 КК України грабіж та за яким він відрізняється від складу кримінального правопорушення за статею 185 КК України - крадіжка.

До показань обвинуваченого, наданих ним у судовому засіданні, що сума викрадених коштів становила 170,00 гривень, а не 250,00 гривень, суд відноситься критично, оскільки з пояснень потерпілої, свідків та інших доказів вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 викрав 250,00 гривень і тому суд визнає, що розмір завданої злочином матеріальної шкоди знайшов своє підтвердження.

Суд, згідно пункту 2 частини 3 статті 374 КПК України зазначає формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, останній раз 31.03.2020 Харківським районним судом Харківської області до покарання в виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, на шлях перевиховання не став та знову скоїв умисний корисливий злочин.

Згідно указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, 24.02.2022 (№2102-ІХ), відповідно до пункту № 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» по всій території України введено воєнний стан, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України. В подальшому правовий режим дії воєнного стану неодноразово продовжений та діє на теперішній час.

10 липня 2023 року, о 15:19 годині, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився у терапевтичному відділенні КНП «Мереф`янська центральна лікарня», яка розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Дніпровська, 148, до якого шляхом вільного доступу потрапив через приймальне відділення вищезазначеного медичного закладу.

У вказаний час та у вказаному місці у ОСОБА_4 виник корисливий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій раптовий, злочинний, корисливий, умисел, діючи умисно та повторно, в умовах воєнного стану, з метою незаконного особистого збагачення, ОСОБА_4 безперешкодно потрапив до палати № 2 терапевтичного відділення вищезазначеного медичного закладу, у якій на стаціонарному лікуванні перебувала ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Надалі, з метою реалізації свого раптового, злочинного, корисливого умислу, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, з корисливого мотиву, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи повторно та в умовах воєнного стану, не зважаючи на присутність у палаті потерпілої ОСОБА_5 та інших хворих, а саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , сидячі біля тумбочки ОСОБА_5 розміщеної біля ліжка останньої, розуміючи, що інші присутні спілкуються між собою та не звертають на нього уваги, а потерпіла дивиться у свій телефон, переконавшись, що на нього ніхто не дивиться, непомітно відчинив верхню висувну шухляду, звідки дістав грошові кошти у сумі 250,00 гривень, купюрами номіналом по сто та п`ятдесят гривень, тим самим таємно ними заволодів.

Після вчинення вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_4 з місця скоєння злочину зник, звернувши грошові кошти потерпілої на свою користь, розпорядившись ними за власним розсудом, спричинивши при цьому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 250,00 грн.

З урахуванням наведеного вище, наданих доказів та тієї обставини, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні ним таємного викрадення чужого майна, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за частиною 4 статті 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та в умовах воєнного стану.

Щодо вирішення інших процесуальних питань

Щодо клопотання обвинуваченого про застосування закону про декриміналізацію суд зазначає наступне.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлена відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України сума неоподатковуваного мінімуму для кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу (у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року).

Стаття 58 Конституції України - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Частиною 2 статті 4 КК України встановлено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно частини 1 статті 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст.51 КУпАП, а саме двох неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22.08.2024 у справі №567/507/23.

Згідно пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до вимог частини 7 статті 284 КПК України ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

У відповідності до приписів частини 3 статті 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України, яке було вчинено 10 липня 2023 року, стосовно таємного викрадення чужого майна потерпілої ОСОБА_5 у розмірі 250,00 гривень.

Згідно з статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатної особи в розрахунку на місяць становить 2 684,00 грн.

З огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX на момент вчинення кримінального правопорушення - розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за статтею 185 КК України, становила 2 684,00 грн.

Відповідно до обвинувального акту вартість викраденого майна становить 250,00 гривень, тобто не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, та ті обставини, що відбулась часткова декриміналізація інкримінованого ОСОБА_4 діяння на підставі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набув чинності 09.08.2024 р., та має зворотну дію в часі, із врахуванням наданої обвинуваченим згоди на закриття кримінального провадження, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття кримінального провадження відповідно до п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із частковою втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог статті 100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у даному кримінальному проваджено застосованого відповідно до ухвали Харківського районного суду Харківської області від 13.02.2025, який діє до 13.04.2025 скасувати.

Згідно частини 4 статті 174 КК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

На підставі частини 15 статті 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 100, 349, 369, 370, 373, 374,394, 395, 615 КПК України, положеннями Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», суд

УХВАЛИВ:

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000925 від 10.07.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 186КК України, яке перекваліфіковане судом за частиною 4 статті 185КК України закрити на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 продовженого ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13.02.2025 до 13.04.2025 - скасувати.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - негайно звільнити з-під варти у залі суду.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 12 липня 2023 року на мобільний телефон NOMI і1870, чорного кольору, з номерами IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , з картками мобільних операторів Vodafone та Київстар; грошові кошти номіналом 100 грн, НБУ № YЙ2428478; грошові кошти номіналом 100 грн, НБУ № YЦ7338011, грошові кошти у кількості 1 купюра номіналом 50 грн, НБУ № TY5823686.

Речові докази: мобільний телефон NOMI і1870, чорного кольору, з номерами IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , з картками мобільних операторів Vodafone та Київстар; грошові кошти номіналом 100 грн, НБУ № YЙ2428478; грошові кошти номіналом 100 грн, НБУ № YЦ7338011, грошові кошти у кількості 1 купюра номіналом 50 грн, НБУ № TY5823686 - повернути власникам.

Речовий доказ: DVD R диск «M4MEDIA» з записами камер відеоспостереження встановлених у приміщенні КНП «Мереф`янська ЦРЛ» - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Копію ухвали суду та матеріали за фактом викрадення належного потерпілому ОСОБА_5 грошових коштів на суму 250,00 гривень за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Дніпровська, 148, направити до відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУ НП в Харківській області для вирішення питання про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за статтею 51 КУпАП.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргуне було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його нескасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст вироку, в умовах дії воєнного стану, вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Копію повного тексту вироку направити не пізніше наступного дня після ухвалення вироку учасникам судового провадження, які не були присутні при проголошенні резолютивної частини вироку.

Роз`яснити обвинуваченому, потерпілому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_14