Справа № 191/3675/24
Провадження № 1-кп/191/328/24
У Х В А Л А

іменем України

25 лютого 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду кримінальне провадження на підставі обвинувального акту, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000133 від 15.06.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України,

за участі: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження на підставі обвинувального акту, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000133 від 15.06.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заперечував проти повернення обвинувального акту.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 заявила клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, оскільки даний обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України. Обвинувальний акт повинен містити правову кваліфікацію вчинених діянь, з вказаного обвинувального акту убачається, що за викладених обставин дії ОСОБА_3 необхідно кваліфікувати за ч.2 ст.309 КК України, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення протягом року після засудження за цією ж статтею. Але дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.1 ст. 309 КК України, а у формулюванні обвинувачення кваліфікація дій ОСОБА_3 взагалі відсутня.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового провадження, клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту, дослідивши обвинувальний акт, суд приходить до наступного висновку.

Вимогами ст. 2 КПК України регламентовано, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При цьому, ст. 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

У частині ч.1 ст. 337 КПК України вказано, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

За змістом п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Пунктом 5 ч.2 ст.291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення».

Верховний Суд України у своїй постанові по справі № 5-328 кс-16 від 24 листопада 2016 року, аналізуючи зазначену норму, зазначає, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:

1) фактичних обставин кримінального правопорушення;

2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»);

3) формулювання обвинувачення.

При цьому, у доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Згідно із ч.1 ст.91 КПК України в кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Наведені правові норми у їх системному зв`язку вказують на те, що «межі висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта» (ч.1 ст.337 КПК України) визначаються не тільки «формулюванням обвинувачення», але й викладеним у обвинувальному акті змістом фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та визначеною в обвинувальному акті правовою кваліфікацією кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК), оскільки «формулювання обвинувачення» є підсумком кримінально-правової оцінки фактичних обставин, а тому безпосередньо та нерозривно з ними пов`язане.

Цей висновок підтверджується й положеннями ч.3ст.337 КПК України, згідно з якою, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Положення ч.1 ст.337 КПК України мають на меті забезпечити особі можливість знати точний обсяг висунутого обвинувачення, від якого він повинен захищатися (включаючи як фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими та які будуть предметом доказування в суді, так і відповідну правову кваліфікацію).

Як зауважив Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Малофєєва проти Росії» (заява №36673/04, рішення від 30.05.2013 року, §112) вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі-Конвенція) є спеціальними аспектами права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. Відповідно до підпункту «a» пункту 3 статті 6 Конвенції кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характері причини обвинувачення, висунутого проти нього. Підпункт «b» пункту 3 статті 6 Конвенції гарантує обвинуваченому «достатній час і можливості для підготовки свого захисту» і, отже, передбачає, що суть діяльності щодо захисту його інтересів може включати все «необхідне» для підготовки до основного судового розгляду. Обвинувачений повинен мати можливість організувати свій захист відповідним чином і без обмеження можливості висувати всі доречні доводи захисту в суді першої інстанції і, таким чином, впливати на результат розгляду.

Так, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_3 маючи судимість за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за ч.2 ст. 307 КК України від 22.01.2024 року та за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за ч.1 ст.307, ч.1 ст. 309 КК України від 17.07.2023 року, знов 15.06.2024 року обвинувачується у вчиненні проступку за ч.1 ст.309 КК України, при цьому кваліфікуюча ознака у вчиненні «протягом року після засудження за цією ж статтею», не інкримінована обвинуваченому та його дії кваліфіковано лише за ч.1 ст.309 КК України, про що зазначено захисником та обвинуваченим. Крім того у формулюванні обвинувачення взагалі відсутня кваліфікація дій ОСОБА_6 .

У зв`язку з наведеним, ОСОБА_3 був позбавлений можливості здійснювати ефективний захист від обвинувачення, що призвело до порушення його права на захист.

Таким чином, суд вважає, що суперечність у викладені фактичних обставин та правової кваліфікації, відсутність у формулюванні обвинувачення правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність у вказаному обвинувальному акті є тим недоліком, без усунення якого не може розпочатися судовий розгляд.

Отже, наведені вище недоліки обвинувального акту, складеного стосовно ОСОБА_3 , є перешкодою для призначення справи до судового розгляду. З метою дотримання прав та гарантій обвинуваченого, зазначених у Конвенції, суд, дійшов до висновку, що даний обвинувальний акт слід повернути прокурору, для усунення вказаних в ухвалі суду недоліків.

Керуючись ст.ст. 314-316, 369 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000133 від 15.06.2024 року по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, повернути прокурору Синельниківської окружної прокуратури.

На ухвалу сторонами може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 7 (семи) діб з моменту оголошення.

Суддя ОСОБА_1