У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

підозрюваної ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

-підозрюваної за ч. 2 ст. 307 КК України.

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2025 року застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби з 19 години до 07 години наступного дня, строком до 24.04.2025 включно, за адресою: АДРЕСА_1 .

Покладено на підозрювану ОСОБА_6 наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Прокурор зазначив, що ОСОБА_6 усвідомлює, що їй повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років з конфіскацією майна, що дає достатньо підстав вважати, що підозрювана, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, шляхом не прибуття на виклики слідчого/прокурора та у подальшому на виклики суду. Також ОСОБА_6 може, зокрема, виїхати за кордон або тимчасово непідконтрольні Україні території.

Апелянт зазначив, що протиправна поведінка ОСОБА_6 носить триваючий та систематичний характер, а спосіб життя, який включає в себе збут психотропних засобів, є джерелом для існування підозрюваної, у неї сформувалися стійкі та дружні стосунки з іншими особами, причетними до вказаного кримінального правопорушення, що не виключатиме ризик впливу на свідків у вказаному кримінальному провадженні з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Не погоджується з висновком слідчого судді про недоведеність зазначених вище ризиків через те, що підозрювана має на утриманні дитину, яка не досягла 3-річного віку, оскільки дана обставина ніяким чином не впливала на поведінку ОСОБА_6 пов`язаної із вживанням останньою психотропних засобів, а також зберіганням та збутом таких засобів саме за її місцем проживання.

Встановлені слідчим суддею обставини.

Слідчим відділенням ВП №2 МРУП ГУНП України в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000024 від 08.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.

23.02.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

За висновком слідчого судді, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Підозра на даному етапі досудового розслідування підтверджується долученими до клопотання матеріалами, а саме: протоколом прийняття заяви від ОСОБА_8 від 07.01.2025; протоколами допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ; рапортом ст. слідчого СВ ВП № 2 від 28.01.2025; постановою про призначення експертизи від 28.01.2025; висновком експерта № СЕ-19/115-25/1693-НЗПРАП від 07.02.2025; протоколом обшуку від 22.02.2025; протоколом затримання особи від 22.02.2025; протоколом допиту підозрюваної ОСОБА_6 від 22.02.2025.

Слідчий суддя вважав доведеним ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя дійшов висновку про недоведення ризику переховування від органу досудового розслідування та суду, оскільки у підозрюваної на утриманні дитина, яка не досягла 3 річного віку, і стосовно якої підозрювана не перебуває на соціальному обліку з метою захисту інтересів дитини. З огляду на фактичні обставини слідчий суддя вважав необґрунтованим ризик незаконного впливу на свідків.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя дійшов висновку, що необхідність застосування більш м`якого запобіжного заходу обумовлений виключно інтересам її малолітньої дитини, ІНФОРМАЦІЯ_2 , та вважав, що обраний запобіжний захід забезпечить запобігання доведеному ризику.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_5 підтримала апеляційну скаргу.

Захисник ОСОБА_7 та підозрювана ОСОБА_6 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зазначеним вимогам оскаржуване рішення відповідає.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог закону.

Оскільки обґрунтованість підозри ОСОБА_6 в апеляційній скарзі не оскаржується, колегія суддів не переглядає оскаржувану ухвалу в цій частині і констатує, що слідчий суддя дійшов правильного висновку, що на даному етапі досудового розслідування підозра, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307КК України, є обґрунтованою.

На думку колегії суддів, надані до клопотання матеріали здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_6 могла вчинити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого вона підозрюється.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є доведеним, проте всупереч доводам апелянта, запобігти встановленому ризику є можливим шляхом обрання підозрюваній запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо недоведення ризиків переховування від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, оскільки у підозрюваної на утриманні малолітня дитина.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування, як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 п. 1 п.п. с) Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Так, в обґрунтування оскаржуваного рішення слідчий суддя врахував інтереси малолітньої дитини підозрюваної ОСОБА_6 , яка потребує її догляду.

Слідчий суддя дійшов правильного висновку, що забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної та запобігти встановленому ризику можливо шляхом застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби, в межах строку досудового розслідування, з покладенням на підозрюваної обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Доводи прокурора про наявність підстав для застосування до підозрюваної більш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає такими, що не знайшли свого підтвердження.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді, про що просить прокурор, не встановлено, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 424, 425, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2025 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3