печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8199/25-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря - ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в рамках кримінального провадження № 0001195.

В обґрунтування клопотання зазначає, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.05.2024 року було, серед іншого, накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування (у тому числі користування шляхом забудови, вилучення лісових насаджень тощо) на земельну ділянку з наступним кадастровим номером: :22:002:1507, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 120, власник ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Вказує, що вказаний арешт накладено не обґрунтовано, без з`ясування усіх обставин кримінального провадження, оскільки ОСОБА_4 є добросовісним набувачем арештованої земельної ділянки, підозрюваною чи свідком в межах вказаного кримінального провадження не являється, жодного процесуального статусу немає. Крім того, жодних позовів до неї заявлено не було, а відтак накладений арешт обмежує її права як власника земельної ділянки.

В судове засіданні заявник - адвокат ОСОБА_3 не з`явився та надав клопотання, в якому підтримав клопотання про скасування арешту майна з викладених в ньому підстав, просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи проводити без його участі, проти задоволення клопотання заперечив, посилаючись на те, що земельна ділянка є об`єктом кримінально-протиправних дій, а також послався на ст. 388 ЦК України, яка регламентує право власника на витребування майна від добросовісного набувача.

На підставі ч. 4 ст. 170 КПК України, фіксація розгляду справи за допомогою технічних засобів не проводилась.

Дослідивши клопотання та додані до нього документи, письмові заперечення прокурора, слідчий суддя приходить до висновку про можливість задоволення вказаного клопотання з огляду на наступне.

Так, кримінальним процесуальним законом наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У силу ст. 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

Сукупність наведених норм кримінального провадження, їх внутрішній, змістовний зв`язок між собою свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст.94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3 1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

За умовами п.3 ч.2 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (з метою збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Встановлено, що слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні 0001195 від 06.10.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 368 КК України, та за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України.

В рамках зазначеного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.05.2024 року було, серед іншого, накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування (у тому числі користування шляхом забудови, вилучення лісових насаджень тощо) на земельну ділянку з наступним кадастровим номером: :22:002:1507, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 120, власник ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1207 від 15.06.2011, посвідченого приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу ОСОБА_7 ТОВ «Скорзонера» передало у власність ОСОБА_4 означену вище земельну ділянку, за що покупець оплатила вартість за ціною та на умовах, встановлених у цьому договорі.

Оплата вартості земельної ділянки згідно експертної грошової оцінки в розмірі 45 300 грн. підтверджується квитанцією № ПН 15082 від 16.06.2011.

Вказана земельна ділянка належала ТОВ «Скорзонера» на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого відділом Держкомзему у місті Яремче Івано-Франківської області 03.06.2011 серія ЯЛ № 296622, на підставі заяви про поділ земельної ділянки від 31.05.2011, договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.11.2004 № 3069, ВВО № 834916 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 03.06.2011 № 00021.

Згодом на вказаній земельній ділянці було побудовано об`єкт нерухомого майна, який, згідно свідоцтва про власності на нерухоме майно від 26.12.2011 належить ОСОБА_4 .

Відповідно до умов договору у момент набуття права власності на земельну ділянку у попереднього власника не було обмежень на право розпоряджатися нею.

Внаслідок даних правочинів ОСОБА_4 стало добросовісним набувачем земельної ділянки.

Згідно ст. 204 ЦК України правомірність права власності на майно презюмується. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку, на яку накладено арешт, не визнавались судом недійсним, відсутні будь-які судові рішення про витребування майна від попереднього власника.

На час подання даного клопотання, та його розгляду в суді, посадовим особам ТОВ «Скорзонера» та ОСОБА_4 не було повідомлено про підозру, та з даними особами слідчі (розшукові) дії не проводились.

Таким чином, слідчим суддею під час розгляду клопотання про скасування арешту майна, будь-яких доказів, які б спростовували добросовісність набуття майна ОСОБА_4 не встановлено.

Як вбачається, підставою для накладення арешту на вказане майно стало те, що зазначене нерухоме майно є речовим доказом, а об`єктом кримінально протиправних дій, що відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, а також тому, що існують ризики передачі та відчуження вказаного майна.

Будь-яких інших правових підстав для застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження у вказаній ухвалі не наведено.

При цьому, слідчим суддею, при вирішенні питання про скасування арешту майна, враховується, що у відповідності до ч.10 ст.170 КПК України не може бути арештоване майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача (крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів).

Між тим, вказані обставини не обґрунтовують підстави для накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_4 з метою забезпечення збереження речових доказів, з огляду на наступне.

З матеріалів клопотання встановлено, що питання про накладення арешту на означену земельну ділянку вже вирішувалося.

Так, 11.12.2023 слідчим суддею у справі № 75756264/23-к було задоволено аналогічне клопотання прокурора, мотивоване тими ж підставами, за результатом чого накладено арешт на на земельну ділянку з наступним кадастровим номером: :22:002:1507, належну ОСОБА_4 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.02.2024 у справі № 757/56264/23-к арешт на вказану земельну ділянку скасовано.

При цьому, скасовуючи накладений арешт на земельну ділянку, слідчий суддя встановила невідповідність такого майна критеріям речового доказу у кримінальному провадженні.

Незважаючи на це, прокурором було повторно подано клопотання про накладення арешту на вказану земельну ділянку з тих же підстав та ухвалою слідчого судді від 20.05.2024 року було, серед іншого, накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування (у тому числі користування шляхом забудови, вилучення лісових насаджень тощо) на земельну ділянку з наступним кадастровим номером: :22:002:1507, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 120, власник ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Отже, в умовах реалізації сторонами конституційного принцип змагальності і свободи у наданні ними суду своїх доказів, слідчим суддею встановлено фактичні дані для висновку про відсутність у справі обставин, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння особою своїм майном та обумовлювали його арешт.

У рішенні ЄСПЛ від 26.10.2000 у справі «Гасан і Чауш проти Болгарії» (Hasan and Chaush v. Bulgaria, заява N 30985/96), вказується, що національне законодавство має передбачати правовий засіб захисту від свавільного втручання органів державної влади у права, гарантовані Конвенцією. У питаннях, які зачіпають основні права, це законодавство суперечило б верховенству права - одному з передбачених Конвенцією основних принципів демократичного суспільства, якщо під правом діяти на власний розсуд, наданим органові виконавчої влади, мається на увазі необмежена влада. Тому межі наданих компетентним органам дискреційних повноважень мають бути абсолютно чітко визначені в законодавстві

Юридична визначеність вимагає дотримання принципу res judicata.

Остаточні рішення судів національної системи не повинні бути предметом оскарження. Юридична визначеність також вимагає, щоб остаточні рішення судів були виконані.

Виходячи з викладеного, слідчий суддя звертає увагу на те, що збереження подальшого арешту на об`єкт нерухомого майна, який був повторно накладений на одне й те саме майно на підставі тих же доводів і доказів, є порушенням процесуального законодавства та права власності через призму сутності res judicata, як елемента принципу правової визначеності.

З огляду на викладене, застосований захід забезпечення є необгрунтованим та непропорційним переслідуваній меті, а тому надходжу до висновку, що вказане є підставою для скасування арешту майна.

За таких обставин, керуючись ст. 98, 174, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.05.2024 № 757/22758/24-к, із забороною відчуження, розпорядження та користування (у тому числі користування шляхом забудови, вилучення лісових насаджень тощо) в частині земельної ділянки з наступним кадастровим номером: :22:002:1507, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 120, власник ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1