УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 568/178/23

Провадження № 1-кп/568/9/25

27 лютого 2025 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м.Радивилів Рівненської області питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000218, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.07.2019 року про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.362, ч.1, ч.2 ст.200, ч.4 ст.191, ч.1 ст.209 КК України,-

з участю прокурора ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Радивилівського районного суду Рівненської області знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.362, ч.1, ч.2 ст.200, ч.4 ст.191, ч.1 ст.209 КК України.

03.09.2023 р. ухвалою суду було задоволено клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження у вищевказаному кримінальному провадженні, у зв`язку з тим, що обвинувачена ОСОБА_3 переховується від слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Ухвалою суду від 26.02.2024 р. задоволено клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_3 у виді тримання під вартою у порядку ч.6 ст.193 КПК України.

Також ухвалою суду від 26.02.2024 року обвинувачену ОСОБА_3 оголошено в міжнародний розшук.

За повідомленням НЦБ Інтерполу в Республіці Польща ОСОБА_3 була затримана 27.08.2024 року в м.Карчеві Республіці Польща.

Ухвалою суду від 04 вересня 2024 року вирішено звернутись до компетентних органів Республіки Польща з клопотанням про видачу (екстрадицію) обвинуваченої ОСОБА_3 в зв`язку з кримінальним переслідуванням.

06 лютого 2025 року Міністерством юстиції України повідомлено Радивиілвський районний суд, що Міністерством юстиції Республіки Польща прийнято рішення про видачу ОСОБА_3 для притягнення до кримінальної відповідальності.

На підставі ухвали Радивилівського районного суду від 26.02.2024 року 25 лютого 2025 року о 14 годині 05 хвилин на прикордонному пункті пропуску «Устилуг» ОСОБА_3 була затримана.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

В судовому засіданні при вирішенні питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід прокурор просила застосувати до обвинуваченої ОСОБА_3 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Посилалася на наявність підстав, передбачених статтею 177 КПК України, а саме ризиків переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків. Зазначала, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченої ОСОБА_3 .

Обвинувачена ОСОБА_3 та її захисник адвокат ОСОБА_5 заперечували проти застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на відсутність існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, просили застосувати більш м`який запобіжний захід.

Захисник зокрема, вказала, що ОСОБА_3 не знала, що стосовно неї відкрите кримінальне провадження і що її було оголошено в міжнародний розшук. Оскільки, ОСОБА_3 було повністю відшкодовано завдані кримінальним правопорушенням збитки в значному розмірі, вона змушена була поїхати на Польщі на роботу. З рідними не спілкувалась, оскільки відчувала велику провину за вчинене. У вчинених кримінальних правопорушеннях ОСОБА_3 щиро розкаюється, та запевняє, що не буде переховуватись від суду, оскільки хоче якнайшвидшого завершення вказаної справи. Щодо вказівки прокурора на наявний ризик вплив на свідків, то всі свідки в даному кримінальному провадженні допитані. За вказаних обставин, просить суд застосувати ОСОБА_3 більш мякий запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Її рідний брат ОСОБА_6 , який є власником будинку, де ОСОБА_3 проживала, на даний час служить в ЗСУ, однак гарантує, що вона може проживати у належному йому будинку, а при нагоді. як приїде з ротації, зареєструє її у вказаному житловому будинку.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши надані матеріали суд приходить до висновку про необхідність застосування до обвинуваченої ОСОБА_3 обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та неможливість його зміни на більш м`який запобіжний захід, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований та утримуватись під вартою інакше, як за вмотивованого рішення суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Пунктом а частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року), нікого не може бути позбавлено волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігання вчиненню особою правопорушення або втечу після його вчинення.

Частина 2 ст. 177 КПК України передбачає, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та як передбачено ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків; вчиняти інші кримінальні правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Згідно з вимогами ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Стосовно клопотання про застосування раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_3 судом враховано, що вона обвинувачується у вчиненні умисних злочинах, передбаченихч.3 ст.362, ч.1, ч.2 ст.200, ч.4 ст.191, ч.1 ст.209 КК України и, за вчинення яких законом передбачено позбавлення волі до восьми років та відповідно до ч.4, 5 ст.12 КК України вказані кримінальні правопорушення відносяться до категорії нетяжких та тяжких злочинів.

Отже, очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховування від суду. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою переховуватися від суду.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини суворість покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі №674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012, усвідомлення ймовірності визнання вини особи з висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 не працевлаштована, не одружена, зареєстрованого місця проживання в Україні не має. Житловий будинок, де вона раніше проживала, належить її брату, який на даний час мобілізований до лав ЗСУ та відсутній за місцем проживання.

Також суд приймає до уваги, що після вчинення кримінальних правопорушення, ОСОБА_3 залишила територію України, у зв`язку із чим її було оголошено у міжнародний розшук, припинила контакти з рідними.

Отже, ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, продовжує існувати.

Щодо ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України - незаконно впливати на свідків суд зазначає, що судове провадження, під час якого було проведено допит заявлених стороною обвинувачення свідків, відбувався в спеціальному судовому провадженні за відсутності обвинуваченого (in absentia).

Відповідно до ч. 4 ст. 323 КПК України, якщо підстави для постановлення судом ухвали про спеціальне судове провадження перестали існувати, подальший судовий розгляд розпочинається спочатку згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

Отже, ризик, передбачений п.3 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків, також продовжує існувати.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи, що передбачені п.п.1,3 ч. 1ст.177 КПК України ризики існують, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій в разі визнання винуватою у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких вона обвинувачується, дані про особу обвинуваченої, яка не працевлаштована, не одружена, а отже не має міцних родинних зв`язків, те що вона після вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень тривалий проміжок часу ухилялася від органів досудового розслідування та суду за межами України та була оголошена у міжнародний розшук, суд приходить до висновку, що застосування відносно обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання ризикам, передбаченим п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, тому необхідно застосувати до обвинуваченої ОСОБА_3 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні розміру застави суд вважає доцільним та співмірним визначити обвинуваченій заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки саме такий розмір застави є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

При визначенні місця тримання обвинуваченої ОСОБА_3 під вартою, суд приймає до уваги, що до обвинуваченої застосована процедура екстрадиції, яка в умовах воєнного стану, передбачає надання міжнародних гарантій безпеки екстрадованих осіб, передбачених ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Судом враховано вимоги Закону України від 21.11.2023 № 3480-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення дотримання прав і свобод засуджених, переданих в Україну для відбування покарання, а також осіб, стосовно яких компетентним органом іноземної держави було прийнято рішення про їх видачу в Україну (екстрадицію) для притягнення до кримінальної відповідальності або виконання вироку», та відсутність перешкод щодо утримання ОСОБА_3 в ДУ «Рівненський слідчий ізолятор».

В судовому засіданні судом поставлено на обговорення питання про здійснення відносно обвинуваченої ОСОБА_3 судового провадження за загальними правилами.

Сторони кримінального провадження не заперечили проти здійснення в даному кримінальному провадженні судового провадження за загальними правилами.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 5 ст. 297-4 КПК України, якщо підозрюваний, стосовно якого слідчим суддею постановлено ухвалу про здійснення спеціального досудового розслідування, затриманий або добровільно з`явився до органу досудового розслідування, подальше досудове розслідування щодо нього здійснюється згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно ж до ч. 4 ст. 323 КПК України, якщо підстави для постановлення судом ухвали про спеціальне судове провадження перестали існувати, подальший судовий розгляд розпочинається спочатку згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_3 затримана та доставлена до смісця кримінального провадження судове провадження щодо неї слід здійснювати за загальними правилами та подальший розгляд справи розпочати спочатку.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.131-132, 176-178, 183-184, 193, 194, 197, 323, 370-372 КПК України, суд, -

ухвалив:

Клопотання прокурора про застосування обраного запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_3 - задовольнити

Застосувати до обвинуваченої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Радивилів Рівненської області, останнє відоме місце проживання АДРЕСА_1 , громадянки України, не одруженої, на утриманні неповнолітніх осіб та осіб непрацездатного віку немає, раніше не судимої, обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 25 квітня 2025 року.

Встановити строк дії ухвали до 25 квітня 2025 року.

Визначити місцем тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_3 - Державна установа «Рівненський слідчий ізолятор» (м.Рівне, вул.Дворецька, 116).

Встановити розмір застави 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) за наступними реквізитами: Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26259988, Банк отримувача, ДКСУ, м.Київ, Код банку отримувача (МФО) 820172, Рахунок отримувача UA0010559.

Обвинувачена або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

В разі внесення застави покласти на обвинувачену ОСОБА_3 слідуючі обов`язки: прибувати на виклик до суду за першою вимогою; не відлучатись з населеного пункту без дозволу суду по місцю власного проживання; повідомляти суд, у провадженні якого знаходиться справа, про зміну місця свого проживання.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 25 квітня 2025 року.

Роз`яснити обвинуваченій, що у разі внесенні застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій особі місця ув`язнення, під вартою в якому вона перебуває.

У разі внесенні застави та з моменту звільнення обвинуваченої з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачена зобов`язана виконувати покладені на неї обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачена ОСОБА_3 буде вважатись такою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Розгляд кримінального провадження №0000218 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.362, ч.1,2 ст.200, ч.4 ст191, ч.1 ст.209 КК України здійснювати за загальними правилами та розгляд справи розпочати спочатку зі стадії підготовчого судового провадження.

У кримінальному провадженні №0000218 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.362, ч.1,2 ст.200, ч.4 ст.191, ч.1 ст.209 КК України призначити підготовче судове засідання на 14 годину 00 хвилин 11 березня 2025 року.

Про дату проведення підготовчого судового засідання повідомити прокурора, обвинувачену, захисника обвинуваченої, представника потерпілої сторони.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала в частині застосування обраного запобіжного заходу може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, протягом п`яти днів з дня вручення їй копії такого судового рішення.

Суддя ОСОБА_1