Справа № 445/1346/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/101/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Золочівського районного суду Львівської області від 17.12.2024 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Білозерське Добропільського району Донецької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 - ч.1 ст.190 КК України, ч.4 ст.358 КК України (в редакції кодексу 2001 року),

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 - ч.1 ст.190 КК України, ч.4 ст. 358 КК України (в редакції кодексу 2001 року), та призначено покарання: за ч.4 ст. 358 КК України (в редакції кодексу 2001 року) у виді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень; за ч. 2 ст.15 - ч.1 ст. 190 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ст. 49, 74 КК України визначено звільнити ОСОБА_6 від покарання, призначеного за ч.2 ст.15 - ч.1 ст.190 КК України, ч.4 ст.358 КК України (в редакції кодексу 2001 року), на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_6 визнана винною у тому, що вона, отримавши завідомо підроблений офіційний документ, що встановлено ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 06.02.2017 у справі №445/1833/16-к, а саме довідку, датовану 07.12.1994 року, №26 про те, що: « ОСОБА_9 являється членом садово-городнього товариства «Світанок». Земельна ділянка площею 5,9 а виділена під будівництво садових будинків згідно рішення Райвиконкому від 21.07.1988р. за № 229. Згідно рішення зборів членів товариства «Світанок» 11.08.1988 р. № 4 виділено земельну ділянку за № 70 площею 5,9 а», із печаткою та кутовим штампом СТ «Світанок» Золочівського цукрового заводу, діючи умисно, з метою отримання права власності на вказану земельну ділянку № 70 на території СТ «Світанок», знаючи про те, що вона не була членом вказаного товариства, в подальшому, перебуваючи у м. Золочів Львівської області, у 1994 році, точної дати та часу не встановлено, подала вказаний завідомо підроблений документ в Золочівське MБТІ, на підставі якого було виготовлено інвентаризаційну справу земельної ділянки №70, тим самим використавши його.

Крім цього, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_6 01.04.2014, точного часу не встановлено, діючи умисно, повторно, перебуваючи у м. Золочів Львівської області, з метою отримання права власності на земельну ділянку, подала в Золочівський РВ ГУ МВС України у Львівській області разом із заявою про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_10 завідомо підроблений документ, що встановлено ухвалою Перемишлянського районного суду Львівської області від 16.05.2016 у справі №449/253/16-к, а саме рішення виконавчого комітету Єлиховецької сільської ради від 14.12.1993 №69 «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування житлових будинків та для садівництва», тим самим використавши його.

Крім цього, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_6 21.01.2015, точного часу не встановлено, діючи умисно, повторно, перебуваючи у м. Золочів Львівської області, з метою отримання права власності на земельну ділянку, подала в Золочівський районний суд Львівської області разом із позовною заявою, датованою 16.01.2015, у цивільній справі М0445/155/15-ц завідомо підроблений документ, що встановлено ухвалою Перемишлянського районного суду Львівської області від 16.05.2016 у справі No449/253/16-к, а саме рішення виконавчого комітету Єлиховицької сільської ради від 14.12.1993 №69 «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування житлових будинків та для садівництва», тим самим використавши його.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у використанні завідомо підроблених офіційних документів, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 358 КК України (в редакції кодексу 2001 року).

Крім того, 12 травня 2016 року, ОСОБА_6 , з корисливих мотивів та корисливою метою, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, перебуваючи у м. Золочів Львівської області, знаючи про те, що вона не була членом СТ «Світанок», та не мала права на отримання земельної ділянки на території СТ «Світанок», оскільки витяг з протоколу загальних зборів СТ «Світанок» № 5 при Золочівському цукровому заводі від 28 грудня 1993 року про прийняття ОСОБА_9 ( ОСОБА_6 ) в СТ «Світанок» та довідка, датована 07.12.1994 року, №26 про те, що ОСОБА_9 ( ОСОБА_6 ) є членом СТ «Світанок» є підробленими, подала у Золочівський районний суд Львівської області позовну заяву, датовану 11.05.2016, до ОСОБА_11 з участю третіх осіб - Золочівської районної державної адміністрації Львівської області, ОСОБА_10 , реєстраційної служби Золочівського районного управління юстиції Львівської області, про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме земельної ділянки із кадастровим номером :29:000:0510 (раніше земельна ділянка № 70 на території СТ «Світанок»), належної ОСОБА_11 , вартістю 3804, 83 грн., зазначивши у позовній заяві завідомо неправдиву інформацію про те, що вона була членом СТ «Світанок» та має право на отримання у власність вищевказаної земельної ділянки.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у закінченому замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.1 ст.190 КК України.

В апеляційних скаргах обвинувачена ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 просять вирок суду скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінальних правопорушень.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачена ОСОБА_6 зазначає, що судом було безпідставно залишено без задоволення її клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, а також про визнання доказів недопустимими, що свідчить про упередженість судді. Зазначає, що в основу обвинувачення незаконно покладено преюдиційність ухвал Перемишлянського районного суду Львівської області від 16.05.2016 року (справа № 449/253/16-к) та Золочівського районного суду Львівської області від 06.02.2017 року (справа № 445/1833/16-к), які визнані доказами, щодо підробки протоколу зборів ОСОБА_12 , підробки довідки №26 від 07.12.1994 року ОСОБА_13 , а також щодо того, що ОСОБА_6 не була членом СТ «Світанок», що є передчасним та суперечить вимогам законодавства про преюдеційність.

Натомість, поза увагою суду залишилась ухвала Буського районного суду Львівської області від 18.11.2014 року про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_10 у зв`язку із закінченням строків давності у справі № 445/1894/14-к, в якій ОСОБА_6 перебувала у статусі потерпілої, що свідчить про те, що суд порушив принцип змагальності, надавши перевагу одним доказам, над іншими. Звертає увагу, що обвинуваченям не доведено, а судом не встановлено конкретної дати та способу подання обвинуваченою підробленого документу до БТІ, зокрема, особисто, поштою чи через представника, що має істотне значення для кваліфікації дій ОСОБА_6 , яка заперечує факт подачі нею такої довідки в БТІ у 1994 році та яка не знала до певного часу про існування цього документу. Зазначає, що судом проігноровано свідчення свідка ОСОБА_14 , працівника Золочівського МБТІ, про те, що саме представниками садового товариства надавалися довідки про користувача земельної ділянки при проведенні обмірів фактичного використання земельної ділянки садового товариства, а законодавством не передбачалась можливість подання вказаних документів до БТІ фізичними особами, що не досліджувалось судом. Крім того, суд допустив формальне дослідження цілого ряду письмових доказів, зокрема, установчих та реєстраційних документів СТ «Світанок», а також інвентаризаційних справ та технічних звітів Золочівського МБТІ та показів свідків, якими підтверджується, що ОСОБА_6 була членом вказаного товариства. Вказує, що суд необгрунтовано визнав висновки експертів доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки такі вказують на неправомірні дії інших осіб, експертизи проводилися за межами строків досудового розслідування, а експерти не допитувалися в судовому засіданні та не надавали жодних пояснень щодо вказаних експертиз. Відтак, на переконання апелянта, стороною обвинувачення не доведено того факту, що довідка № 26 від 07.12.1994 року і рішення № 69 від 14.12.1993 року є завідомо неправдивими та що обвинуваченій було про це відомо саме у 1994 та 2014 роках.

Подана захисником ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 апеляційна скарга містить аналогічні мотиви з апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 .

Прокурор ОСОБА_15 подав заперечення на апеляційні скарги, в яких покликається на те, що судом встановлено мотив, місце, час, спосіб, форму вини та інші обставини вчинення кримінальних правопорушень, які підлягають встановленню у кримінальному провадженні, твердження апелянта про упередженість суду та порушення права на захист не відповідають дійсності, а наявні докази були безпоседньо та належно досліджені судом в передбаченому законом порядку. Враховуючи наведене, просить оскаржуваний вирок залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Потерпіла ОСОБА_11 , також, подала заперечення на апеляційні скарги, в яких зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку дотримано вимоги ст.370 КПК України в повному обсязі. У зв`язку з наведеним, просить апеляційні скарги обвинуваченої та її захисника залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченої та доводи захисника, які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Водночас, положеннями ч. 1 ст. 410 КПК України визначено, що неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Як передбачено п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Так, відповідно до ст. 52 Закону «Про кооперацію …» № 8998-11 від 26.05.1988 року, який діяв на момент створення садово-городнього товариства «Світанок» та виникнення спірних правовідносин, садівницькі і садово-городні товариства є складовою частиною системи кооперації. Вони створюють умови для відпочинку трудящих, зміцнення їх здоров`я, залучення до праці молоді, допомагають членам кооперативу у виробництві продукції для їх особистого споживання, а також для продажу.

Статтею 11 вказаного закону визначено, що кооператив організовується за бажанням громадян виключно на добровільних засадах. Статут кооперативу приймається загальними зборами громадян, які бажають заснувати кооператив.

Кооператив вважається створеним з моменту його державної реєстрації. Кооператив реєструється виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за місцезнаходженням кооперативу на підставі висновку депутатської комісії відповідної Ради народних депутатів. Якщо кооператив створюється при підприємстві, організації або установі, для його реєстрації потрібна згода цього підприємства, організації або установи.

Крім того, згідно з ст. 12 цього ж закону, членом кооперативу може бути кожний громадянин, який досяг 16-річного віку, якщо інше не передбачено законодавством Союзу РСР і союзних республік, виявив бажання і здатний брати участь у здійсненні цілей і завдань кооперативу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що основною підставою визнання ОСОБА_6 винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 - ч.1 ст.190 КК України, ч.4 ст.358 КК України (в редакції кодексу 2001 року), було визнання судом першої інстанції допустимими та належними ряду доказів, серед яких ухвала Перемишлянського районного суду Львівської області від 16.05.2016 року (справа № 449/253/16-к) та ухвала Золочівського районного суду Львівської області від 06.02.2017 року (справа № 445/1833/16-к), якими встановлено факти підробки протоколу зборів ОСОБА_12 , підробки довідки №26 від 07.12.1994 року ОСОБА_13 , а також те, що ОСОБА_6 не була членом СТ «Світанок».

Як вбачається, суд першої інстанції безпосередньо в судовому засіданні не досліджував всі обставини справи, зокрема, не встановлював, чи ОСОБА_6 була членом СТ «Світанок», а лише послався на ухвали Перемишлянського районного суду Львівської області та Золочівського районного суду Львівської області.

Водночас, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_6 підтвердила, що вона була членом СТ «Світанок» та їй в передбаченому законом порядку було виділено земельну ділянку, що підтверджується відповідними документами. Аналогічні поясннення ОСОБА_6 надала в суді першої інстанції.

При цьому, в матерілах справи наявний оригінал витягу з протоколу загальних зборів СТ «Світанок» при Золочівському цукровому заводі від 28.12.1993 року, з якого вбачається, що 28.12.1993 року ОСОБА_9 ( ОСОБА_6 ) було прийнято в члени товариства та виділено їй земельну ділянку. Вказаний документ містить підпис голови садівничого товариства ОСОБА_12 , мокру печатку СТ «Світанок» та не був визнаний підробленим в передбаченому законом порядку.

В матерілах справи, також, є оригінали списків членів садівничого товариства «Світанок» при Золочівському цукровому заводі, в яких ОСОБА_9 ( ОСОБА_6 ) числиться під номером 69 та 294.

Крім того, як відомо з наявної довідки СТ «Світанок» №26 від 07.12.1994, ОСОБА_9 ( ОСОБА_6 ) була членом садово-городнього товариства «Світанок» та їй було виділено земельну ділянку площею 5,9а під будівництво садових будинків згідно з рішенням Райвиконкому від 21.07.1988 р. за №229.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що суд допустив формальне дослідження цілого ряду письмових доказів, зокрема, установчих та реєстраційних документів СТ «Світанок», а також інвентаризаційних справ та технічних звітів Золочівського МБТІ, якими підтверджується, що ОСОБА_6 була членом вказаного товариства.

Жоден з вказаних документів не був визнаний підробленим в передбаченому законом порядку та не був досліджений безпосередньо судом першої інстанції.

В матеріалах справи відсутні будь-які установчі чи реєстраційні документи СТ «Світанок», якими би підтверджувалось те, що ОСОБА_9 ( ОСОБА_6 ) не була членом вказаного товариства, немає даних про те, чи сплачувала остання членські внески.

Вказані обставини суд першої інстанції не досліджував.

Висновки експертизи, на які послався суд першої інстанції як на доказ вини ОСОБА_6 , стосуються письмових заяв ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та інших членів товариства, однак жодним чином не свідчать про те, що установчі чи будь-які інші документи СТ «Світанок», зокрема, протоколи зборів, рішення та довідки, є підробленими.

Водночас, експерти не допитувалися в судовому засіданні суду першої інстанції та не надавали жодних пояснень щодо вказаних експертиз.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що визнання підробленим рукописного підпису на заяві про виділення земельної діянки не може свідчити про те, що протокол загальних зборів СТ «Світанок» від 28.12.1993 року та довідка №26 від 07.12.1994 року є підробленими, або про те, що ОСОБА_6 не була членом СТ «Світанок» чи не мала права на отримання земельної ділянки.

Відтак, зазначений витяг з протоколу загальних зборів СТ «Світанок» при Золочівському цукровому заводі від 28.12.1993 року, довідка СТ «Світанок» №26 від 07.12.1994 року, а також інші установчі та реєстраційні документи СТ «Світанок» підлягають належному повторному дослідженню судом під час розгляду справи.

Вказані обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, чим допущено неповноту судового розгляду, оскільки під час такого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Поряд з цим, суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України та положень ст. 17 КПК України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Положеннями ст. 91 КПК України визначено, що доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, на потерпілого.

Частиною 2 статті 17 КПК України передбачено, що винуватість особи має бути доведена стороною обвинувачення поза розумним сумнівом.

Крім того, як встановлено ст.23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції як на докази вини обвинуваченої послався на ухвалу Перемишлянського районного суду Львівської області від 16.05.2016 року у справі № 449/253/16-к та ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 06.02.2017 року у справі № 445/1833/16-к, тобто застосував преюдеційність.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Процесуальне судочинство визначає правило преюдиції: обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

Правова доктрина виокремлює наступні ознаки преюдиції: зазначені обставини беруться до уваги, коли вони встановлені не лише рішенням суду окремої юрисдикції (наприклад, кримінальним судом), але й рішенням суду іншої ланки судової системи; під рішенням можуть матися на увазі також проміжні та допоміжні акти, у випадку, якщо в них належним чином розглянуто спірне питання; судове рішення повинно бути таким, що набрало законної сили; сторонами у справі мають бути ті ж особи/особа, стосовно яких встановлено обставини, однак суб`єктний склад сторін у справі не обов`язково має бути повністю тотожним; у разі скасування рішення, яке встановлює преюдицію, виникають підстави для перегляду за нововиявленими обставинами усіх тих рішень, які цю преюдицію використали.

Отже, преюдиційні факти це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 28 січня 2020 року у справі № 354/28/17.

Натомість, ухвалою Перемишлянського районного суду Львівської області від 16.05.2016 року у справі № 449/253/16-к та ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 06.02.2017 року у справі № 445/1833/16-к задоволено клопотання обвинувачених та звільнено їх від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальні провадження відносно них закрито.

Вказані ухвали набрали законної сили оскільки не оскаржувались.

Однак, постановляючи дані ухвали, суди безпосередньо не досліджували обставин справи та не надавали оцінки наявним доказам, що свідчить про те, що застосування преюдиції в давному випадку є безпідставним та суперечить положенням ст.23 КПК України, згідно з якими суд досліджує докази безпосередньо.

Відтак, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції всупереч вимогам закону послався як на докази вини обвинуваченої на ухвалу Перемишлянського районного суду Львівської області від 16.05.2016 року та ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 06.02.2017 року, якими встановлено факти підробки протоколу зборів ОСОБА_12 , підробки довідки №26 від 07.12.1994 року ОСОБА_13 , а також те, що ОСОБА_6 не була членом СТ «Світанок».

Зазначені обставини, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, є обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а тому мають важливе значення для встановлення наявності чи відсутності вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень.

Враховуючи вищенаведене, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Таким чином, суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили йому ухвалити законний та обґрунтований вирок та унеможливлює, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, перевірку цих обставин судом апеляційної інстанції, а тому колегія суддів вважає, що вирок суду слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду суду першої інстанції необхідно врахувати ухвалу суду апеляційної інстанції, перевірити в судовому засіданні доводи, викладені в апеляційних скаргах, та ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Золочівського районного суду Львівської області від 17.12.2024 року відносно ОСОБА_6 скасувати і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4