Справа № 444/2015/24
Провадження № 1-кс/444/36/2025
УХВАЛА

слідчого судді

13 січня 2025 року м. Жовква

Слідчий суддя Жовківського районного суду Львівської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника скаржника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , слідчої ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 подану її представником адвокатом ОСОБА_4 на повідомлення слідчого про підозру, -

ВСТАНОВИВ :

До слідчого судді, через представника адвоката ОСОБА_4 , звернулася ОСОБА_3 із скаргою на повідомлення слідчого про підозру в якій просить скасувати повідомлення про підозру від 12.09.2024 р. стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України у кримінальному провадженні за № 0000228 від 08.05.2024 р.

В обгрунтування скарги покликається на те, що Відділом поліції № 2 Львівського районного управління поліції № 1 ГУНП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000228 від 08.05.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України за фактом надання ОСОБА_3 неправомірної винагороди в розмірі 500 доларів США працівнику прикордонної служби за безперешкодний перетин державного кордону.

12.09.2024 старшим слідчим ВП № 2 Львівського РУП № 1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 за погодженням прокурора Жовківської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 повідомлено про підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

Повідомлення про підозру в день складання (12.09.2024) не вручалось і ОСОБА_3 про її отримання не розписувалася. Тільки 23.12.2024 ОСОБА_3 офіційно вручено під розпис повідомлення про підозру, про що останньою зроблено письмове зауваження.

Вважає, що повідомлення про підозру не відповідає вимогам кримінально процесуального законодавства, є протиправною, а тому підлягає беззаперечному скасуванню, з огляду на наступне.

05.12.2024 року між ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_4 було укладено договір про надання правничої допомоги № 051224 від 05.12.2024 року, де з метою з`ясування обставин чи порушено відносно Клієнта кримінальне провадження скеровано на адресу відділу поліції адвокатський запит.

З відповіді ВП №2 ЛРУП № 1 ГУНП у Львівській області за вих. № від 10.12.2024 стало відомо, що органом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 12.09.2024 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України та 26.09.2024 року оголошено її в розшук, однак відповідних доказів до відповіді не надано.

Враховуючи ці обставини, були всі підстави вважати, що відносно ОСОБА_3 прийнято процесуальне рішення у вигляді оголошення повідомлення про підозру, хоча в розумінні вимог ст. 277 278 КПК, офіційного статусу підозрюваної особи остання не набула, оскільки письмове повідомлення їй не вручалось, вона його в будь-який спосіб не отримувала та не розписувалася в отримуванні.

Намагаючись в законний спосіб ознайомитись з матеріалами кримінального провадження, на адресу слідчої ОСОБА_7 скеровано клопотання від 12.12.2024, де серед іншого захисник просив надати матеріали досудового розслідування № 0000228 від 08.05.2024 року для ознайомлення, з можливістю їх копіювання з використанням власних технічних пристроїв.

16.12.2024 на електронну адресу захисника надійшов супровідний лист слідчої за вих. № , в якому долучались наступні документи: постанова про часткове задоволення клопотання від 16.12.2024; витяг з ЄРДР; повідомлення від 12.09.2024 про підозру ОСОБА_3 , без проставлення підпису, дати і часу підозрюваної; пам`ятка про процесуальні права та обов`язки підозрюваної; повістка про виклик ОСОБА_3 на 23.12.2024 о 09:00 год., в якості підозрюваної.

Вважає, що орган досудового розслідування навмисно не надав стороні захисту ознайомитися з матеріалами кримінального провадження. У зв`язку із чим до суду була подана скарга, де ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 23.12. 2024 у справі № 444/2015/24 (провадження № 1-кс/444/838/24) зобов`язано старшу слідчу ОСОБА_5 надати стороні захисту в порядку ст. 221 КПК України ознайомитися з матеріалами кримінального провадження. В той же день ухвала виконана і захисник ознайомився з матеріалами кримінального провадження.

В подальшому, 23.12.2024 ОСОБА_3 була вручена під особистий підпис оскаржуване повідомлення про підозру, де зроблені відповідні зауваження.

Зазначає, про не дотримання стороною обвинувачення порядку вручення підозри в день її складання - 12.09.2024.

Письмового вручення повідомлення в день його складання або протягом 24 годин не відбулось, про що відсутній підпис, дата і час в графі «Підозрюваний». Також, ОСОБА_3 не затримувалась і не доставлялась до відділу поліції, хоча органу досудового розслідування достеменно відомо, що вона зареєстрована і постійно проживає в місті Харкові, де з моменту порушення кримінального провадження по теперішній час працює на державній службі. Повідомлення від 12.09.2024 про підозру ОСОБА_3 офіційно вручено тільки в приміщенні суду 23.12.2024 року о 14:42 год., про що міститься її особистий підпис, отже вважає, що лише з цієї дати остання набула статусу підозрюваної. Зазначає, що чинним КПК не передбачено повторного вручення повідомленя про підозру. Вважає, що направлення особі повідомлення про підозру засобами поштового зв`язку відповідатиме вимогам КПК України лише у випадку вручення поштового відправлення особисто підозрюваному. Зазначає, що слідчою не здійснено належних заходів до вручення повістки про виклик до слідчого для вручення повідомлення про підозру. Матеріали кримінального провадження не містять жодної скерованої повістки ОСОБА_3 для вручення повідомлення про підозру. Вважає, що за вказаних обставин, враховуючи, що було порушено процедуру повідомлення про підозру ОСОБА_3 , яка не вручено у встановленому законом порядку є безумовною підставою для скасування повідомлення про підозру.

Крім цього вказує на необгрунтованість підозри. Зокрема, зазначає, що зі змісту підозри вбачається, що: « ОСОБА_3 , будучи громадянкою України та перебуваючи на посаді начальника відділу юридичного забезпечення Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, достовірно знаючи те, що відповідно до постанови Кабміну № 57 від 27.01.1995 року «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України», а також постанови № 69 від 27.01.2023 року «Про внесення змін до Правил перетинання державного кордону громадянами України», зокрема ст. 2-14, останній існує заборона виїзду через державний кордон України, як керівнику структурного підрозділу державних органів та органів місцевого самоврядування…» Дата обставин подій зазначена в підозрі 08 травня 2024 року. З трудової книжки ОСОБА_3 дійсно вбачається, що з 16.02.2023 по 09.08.2024 роки вона обіймала посаду начальника відділу юридичного забезпечення Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці. В свою чергу, з відповідей Державної прикордонної служби встановлено, що 10.05.2024 ОСОБА_3 перетнула державний кордон на КПП «Краківець» і 15.05.2024 повернулась на територію України. Підставою такого перетину був діючий паспорт для виїзду за кордон та відсутність інформації у базах даних Державної прикордонної служби України щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон. Тобто, станом на 08.05.2024 така заборона у праві виїзду нібито існувала, однак через 2 дні 10.05.2024 вже ні, хоча протягом всього травня 2024 підозрювана не змінювала місце роботи і посаду. А тому не зрозумілим навіщо було ОСОБА_3 «нібито» пропонувати неправомірну вигоду посадовій особі прикордонної служби, якщо жодних обмежень в її праві виїзду за межі кордону не існували. Отже, зміст повідомлення про підозру, містить незрозумілий виклад обставин та обґрунтування щодо причетності ОСОБА_3 до вчинення інкримінованого їй злочину.

Крім цього зазначає, що в порушення вимог КПК України, при проведенні 08.05.2025

огляду службового кабінету в ПП «Рава-Руська» слідчим, здійснені грубі порушення, зокрема зазначає, що з протоколу огляду вбачається, що він розпочатий 08.05.2024 о 01:30 год. і завершений о 01:50 год., однак з рапорту чергового ВП ОСОБА_8 від 08.05.2024 вбачається, що тільки о 01:42 год. слідча прибула на місце подій, оскільки відстань між відділом поліції і ПП «Рава-Руська» складала понад 18 км. Грошові кошти, а саме 5 купюр номіналом по 100 доларів США не вилучались, бо вони за незрозумілим Актом приймання-передачі від 08.05.2024 передані слідчій від інспектора прикордонного контролю ОСОБА_9 , що суперечать вимогам чинного законодавства, оскільки ці кошти можливо належали самому інспектору, а не підозрюваній; огляд проводився без присутності ОСОБА_3 , яка підозрюється у вчиненні цього злочину; не застосовувалась відеофіксація слідчої дії огляду приміщення, що проводиться за правилами обшуку, а тому вважає, що всі отримані результати проведення огляду місця події від 08.05.2024 не можуть вважатись допустимими доказами і об`єктивно підтверджують необґрунтованість повідомлення про підозру.

Представник скаржника в судовому засіданні скаргу підтримав, навів аналогічні мотиви викладені у такій, просить скаргу задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні скаргу заперечив, зазначивши про обґрунтованість та законність повідомленої ОСОБА_3 підозри. На думку прокурора, повідомлення про підозру здійснено уповноваженою особою за наявності достатніх доказів, які давали можливість дійти до переконання в тому, що ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, за обставин зазначених у повідомленні про підозру. Про підозру ОСОБА_3 повідомлено з дотриманням порядку, встановленого КПК України. Просить відмовити у задоволенні скарги.

Слідча у судовому засіданні пояснила, що матеріали кримінального провадження містять достатньо доказів, про причетність ОСОБА_3 до вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення, а тому вважає, що підозра є обґрунтованою. Просить відмовити у задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали скарги з доданими до неї копіями матеріалів кримінального провадження, самих матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Приписами ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантовано право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Стаття 303 КПК України містить вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені слідчому судді під час досудового розслідування.

Зокрема, згідно з п.10 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Станом на момент розгляду скарги слідчим суддею встановлено, що кримінальне провадження не закрито, обвинувальний акт до суду не направлявся, а скаргу подано після спливу двох місяців з дня оголошення повідомлення про підозру.

Аналіз положень п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України дає підстави вважати, що в ході розгляду скарги на повідомлення про підозру підлягають з`ясуванню дотримання під час повідомлення про підозру Глави 22 КПК України, у тому числі щодо відповідності підозри вимогам ст. 277 КПК України.

Поряд з цим слід зазначити, що повідомлення особі про підозру здійснюється лише у випадку, наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні конкретного кримінального правопорушення.

Водночас КПК України не містить положень, якими б були визначені підстави для скасування повідомлення про підозру.

З огляду на вищенаведені норми, при розгляді скарги на повідомлення про підозру перевірці підлягають: існування визначених підстав для повідомлення особі про підозру; дотримання вимог КПК України щодо оформлення повідомлення про підозру; дотримання вимог щодо строків та порядку вручення повідомлення про підозру.

Слідчим суддею встановлено, що ВП № 2 ЛРУП № 1 ГУНП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000228 від 08.05.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України за фактом надання ОСОБА_3 неправомірної винагороди в розмірі 500 доларів США працівнику прикордонної служби за безперешкодний перетин державного кордону.

12.09.2024 старшим слідчим ВП № 2 Львівського РУП № 1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 за погодженням прокурора Жовківської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 повідомлено про підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

Повідомлення про підозру в день складання (12.09.2024) не вручалось через неявку ОСОБА_3 до слідчого.

Виклик ОСОБА_3 до слідчого направлявся засобами поштового зв`язку, що стверджується матеріалами кримінального провадження.

Крім цього з матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчою усі необхідні матеріали кримінального провадження, в тому числі, повістка, пам`ятка про права та обов`язки, повідомлення про підозру скеровувались і на особистий мобільний телефон ОСОБА_3 в додаток Ватцап, на номер телефону який особисто надала ОСОБА_3 слідчому, а також і адвокату яка на той час представляла інтереси ОСОБА_3 .

Відповідно до вимог ст, 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно ж ст. 135 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

А відповідно до ст. 136 КПК України, належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Таким чином, на думку слідчого судді, слідчим виконано необхідні дії з метою належного повідомлення ОСОБА_3 про підозру, оскільки така направлена як поштовим зв`язком так і на її особистий номер телефону в додаток Ватцап.

Щодо самої підозри.

Стандарт «достатніх підстав (доказів) для підозри» є нижчим ніж стандарт «обґрунтованої підозри». Для цілей повідомлення особі про підозру він передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри.

На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи визначення поняття «обґрунтована підозра» як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих.

Таким чином, визначальним під час перевірки обґрунтованості підозри є причетність особи до вчинення злочину, яке є похідним від встановлення факту вчинення тих діянь, які підпадають під кваліфікацію кримінальних правопорушень, передбачених КК України.

У зв`язку із цим, слідчий суддя під час розгляду скарги вирішує питання про доведеність тих обставин, на які посилається підозрюваний та/або захисник у скарзі, та чи можуть бути такі обставини підставою для висновку про недостатність доказів для повідомлення про підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 КПК України повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням із прокурором, яке має містити такі відомості як: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

З аналізу положень ст. ст. 276, 278 КПК України можна виділити три види підстав для скасування повідомлення про підозру, зокрема, це неналежний суб`єкт складання та вручення повідомлення про підозру; порушення процесуального порядку вручення повідомлення про підозру; необґрунтованість підозри.

Частина 2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За вимогами ч. 4 ст. 22 КПК України повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення здійснюється прокурором, а у випадках, передбачених цим Кодексом, повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення може здійснюватися слідчим за погодженням із прокурором.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини для цілей ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «звинувачення» визначається як офіційне повідомлення, надане особі виключно компетентним суб`єктом, про те, що така особа підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (справа «Девеер проти Бельгії» (заява № 6903/75, рішення від 27.02.1980, § 46).

Загальні положення, що регулюють процедуру повідомлення про підозру, містяться у главі 22 КПК України, згідно з якими письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням із прокурором (ч.1 ст.277 КПК).

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий - службова особа органу Національної поліції, органу безпеки, органу Державного бюро розслідувань, органу Бюро економічної безпеки України, Головного підрозділу детективів, підрозділу детективів, відділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

Визначення правової природи цих дій і встановлення кола суб`єктів, які уповноважені на їх вчинення, має важливе практичне значення для об`єктивації гарантій незалежності особи, щодо якої здійснюється особливий порядок повідомлення про підозру.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України притягненням до кримінальної відповідальності є стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, де здійснення повідомлення про підозру є системою процесуальних дій та рішень прокурора (або слідчого) під час досудового розслідування, спрямованих на формування законної та обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваною, можливості захищатися усіма дозволеними законом засобами і способами. Цим актом у кримінальному провадженні вперше формулюється та обґрунтовується підозра конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення, без чого за вимогами процесуального закону відносно особи не може бути складено обвинувальний акт в кримінальному провадженні. В подальшому згідно ст. 337 цього Кодексу судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Системне тлумачення процесуальних норм, передбачених статтями 3, 22, 36, 276, 278 КПК України дає підстави до висновку, що здійснення повідомлення про підозру врегульовано імперативними нормами, які вичерпано, точно і однозначно визначають як форму встановленої для цього правової процедури (порядку), так і її зміст.

Застосування належної правової процедури означає здійснення справедливого правосуддя згідно з визначеними загальними засадами кримінального провадження для досягнення мети і вирішення його завдань. Дотримання встановленої правової процедури здійснення повідомлення про підозру означає, що дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону. Такі дії мають здійснюватися на підставі законних повноважень щодо вирішення конкретного процесуального завдання, яке постає перед прокурором у певний момент досудового розслідування кримінального провадження.

Дотримання належної правової процедури здійснення повідомлення про підозру має забезпечувати його відповідність стандартам захисту прав людини, єдність змісту та форми кримінального провадження, налагоджену взаємодію верховенства права і законності, що в результаті врівноважує приватні і публічні (суспільні) інтереси заради досягнення цих завдань.

На переконання слідчого судді, при складанні підозри та її врученні органом досудового розслідування, зазначені вимоги було дотримано в достатній мірі. Обґрунтування і доводи скаржника в цій частині щодо порушення порядку вручення письмового повідомлення про підозру, а також відсутності достатніх доказів для підозри ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення є належним чином немотивованими і такими, що не узгоджуються з приписами кримінального процесуального закону.

Щодо перевірки обґрунтованості підозри слідчий суддя виходить з наступного.

Перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри з врахуванням положень ст. 17 КПК України не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень п.10 ч.1 ст.303 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, а без такої оцінки висновок щодо обґрунтованості повідомленої особі підозри неможливий.

Посилання сторони скаржника на той факт, що з відповідей Державної прикордонної служби встановлено, що 10.05.2024 ОСОБА_3 перетнула державний кордон на КПП «Краківець» і 15.05.2024 повернулась на територію України, а підставою такого перетину був діючий паспорт для виїзду за кордон та відсутність інформації у базах даних Державної прикордонної служби України щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, тобто, станом на 08.05.2024 така заборона у праві виїзду нібито існувала, однак через 2 дні 10.05.2024 вже ні, хоча протягом всього травня 2024 підозрювана не змінювала місце роботи і посаду, не заслуговують на увагу, оскільки із додатку (а.с 54) до скарги вбачається, що у відповідь на запит адвоката ОСОБА_10 головний центр обробки спеціальної інформації ДПС України повідомляє про перетин кордону громадянкою України ОСОБА_11 , а не ОСОБА_12 .

Згідно вимог ст. 89 КПК України визнання доказів недопустимими належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду.

На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію Європейського суду з прав людини щодо визначення поняття «обґрунтована підозра» як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення від 21.04.2011 р. у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих.

Крім того, обґрунтована підозра - це стандарт доказування, який передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (стандарт, визначений у Рішенні у справі Fox, Campbell and Hartley проти Сполученого Королівства від 30 серпня 1990 року, заяви N 12244/86, 12245/86, 12383/86, параграф 32). Обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку (Рішення Великої Палати у справі Merabishvili проти Грузії від 28 листопада 2017 року, заява N 72508/13, параграф 184). Тому, цей стандарт доказування є досить низьким - необхідно встановити чи наявні (або відсутні) факти чи інформація, що в сукупності може переконати слідчого суддю в тому, що особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Отже, повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру.

Із поданої скарги вбачається, що підставами для скасування повідомлення про підозру, скаржник вважаєте, що підозра є вручена з порушенням порядку її вручення, а також необґрунтованою, невмотивованою та складеною без достатніх та допустимих доказів, оскільки у провадженні відсутні докази, які б підтверджували твердження повідомлення про підозру та містили б відомості про пропозицію та надання ОСОБА_3 неправомірної вигоди службовим особам ДПС України, а наявні у провадженні докази прямо спростовують твердження повідомлення про підозру.

Слідчим суддею при розгляді скарги встановлено, що за своїм змістом повідомлення про підозру відповідають вимогам ст. 277 КПК України, при врученні повідомлення були дотримані вимоги ст. 278 КПК України.

Таким чином, оцінивши вказані докази в їх сукупності, не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_3 , виходячи з наданих учасниками матеріалів, слідчий суддя на даному етапі дійшов висновку про причетність ОСОБА_3 до обставин, що досліджуються в рамках даного кримінального провадження.

Так, на переконання слідчого судді, дані, що містяться у наданих скаржником копіях матеріалів кримінального провадження, а також і наданих слідчою матеріалів кримінального провадження, можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_3 могла вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 369 КК України та виправдовують подальше розслідування. А всі заперечення скаржника з цього приводу вказують тільки на необхідність перевірки та/або уточнення певних обставин версії сторони обвинувачення, але не спростовують того, що наразі достатньо даних, які виправдовують подальше розслідування.

Посилання скаржника на недопустимість, неповноту та неналежність доказів не можуть бути предметом перевірки на даному етапі, оскільки такі питання потребують вирішення судом за результатами всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, на підставі оцінки кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності та сукупності зібраних доказів, їх достатності та взаємозв`язку.

За таких обставин, позиція скаржника та зазначені ним доводи не спростовують висновку слідчого та прокурора про обґрунтованість підозри.

До того ж слід зазначити, що слідчий суддя під час розгляду скарги на повідомлення про підозру не вправі оцінювати зібрані під час досудового розслідування докази з точки зору їх достатності для складання та направлення до суду обвинувального акту щодо підозрюваної особи.

Поряд з цим, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Із наданих матеріалів вбачається, що зібрані докази на підтвердження наведених у повідомленні про підозру обставин, вочевидь пов`язують підозрювану ОСОБА_3 із обставинами, що досліджуються в рамках цього кримінального провадження.

При цьому, слід зазначити, що правильність кваліфікації дій, так само як і наявність чи відсутність в діях особи складу кримінального правопорушення, вирішуються виключно вироком суду та не підлягають вирішенню на досудовому провадженні.

Питання про те, чи утворюють зазначені у підозрі події склад злочину та чи правильно вони кваліфіковані знаходиться за межами тих питань, які слідчий суддя вирішує на досудовому провадженні.

На підставі наведеного, слідчий суддя відхиляє твердження скаржника про порушення порядку вручення письмового повідомлення про підозру, недостовірність, суперечливість, недостатність зазначених у повідомленні про підозру від 12.09.2024 року, як підставу скасування таких, оскільки скаржник насправді пред`являє до оцінки наданих доказів такі ж високі вимоги, як під час розгляду обвинувального акту по суті. Однак, питання винуватості чи невинуватості особи у вчиненні конкретного кримінального правопорушення здійснюється судом, шляхом оцінки доказів відповідно до положень ст. 94 КПК України - за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У п. 30 рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява N 49684/99 від 27.09.2001, Європейський Суд з прав людини зазначив: «…Незважаючи на те, що п.1 ст.6 Конвенції прав людини зобов`язує суди мотивуючи свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент…». Тобто, ступінь необхідності детально мотивувати аргументи сторін кримінального провадження визначається слідчим суддею з урахуванням обставин справи. У зазначеній справі слідчий суддя надав відповіді на всі вагомі аргументи сторін.

Зі змісту повідомлень про підозру від 12.09.2024 року слідує, що в ньому логічно та послідовно викладені фактичні обставини можливого вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

Водночас, скаржником не наведено у скарзі обставин, які б очевидно та беззаперечно вказували на будь-яку непричетність ОСОБА_3 до кримінального правопорушення, у вчиненні якого їй повідомлено про підозру, тому на цій стадії досудового розслідування відсутні підстави вважати, що повідомлення про підозру від 12.09.2024 року вручені за відсутності достатніх підстав для підозри та з порушенням вручення самої підозри.

Інші обставини, на які посилається скаржник у скарзі, також не спростовують обставини, встановлені під час досудового розслідування, та відносяться до питань, які є предметом судового розгляду, а не судового контролю з боку слідчого судді.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що повідомлення ОСОБА_3 про підозру від 12.09.2024 року у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України скасуванню не підлягають, підозра у вчиненні ОСОБА_3 зазначеного кримінального правопорушення є обґрунтованою та здійснена з дотриманням порядку письмового повідомлення про підозру, передбаченого КПК України, а тому у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 306, 307, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені скарги ОСОБА_3 подану її представником адвокатом ОСОБА_4 про скасування повідомлення про підозру від 12.09.2024 р. стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України у кримінальному провадженні за № 0000228 від 08.05.2024 р. - відмовити.

Матеріали кримінального провадження за № 0000228 від 08.05.2024 р. за ч. 1 ст. 369 КК України - повернути слідчому для продовження досудового розслідування.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

слідчий суддя ОСОБА_1