ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 апеляційну скаргу прокурора Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13 грудня 2024 року щодо ОСОБА_6 ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 13 грудня 2024 року задоволено клопотання засудженого вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 березня 2022 року за ч.3 ст. 286 КК України ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

На таке рішення прокурор подала апеляційну скаргу із проханням ухвалу скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання відмовити.

Звертає увагу, що додатковим покаранням, від якого суд може достроково звільнити особу, є лише позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, про що наголошено в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» (п.7).

Зазначає, що звільнення від додаткового виду покарання, окремо від основного, законом не передбачено.

Вважає, що зазначення районним судом про намір ОСОБА_6 влаштуватись на роботу водієм не є підставою для задоволення клопотання засудженого, оскільки законодавцем така обставина як підстава для звільнення від додаткового покарання не передбачена.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, доводи засудженого і захисника про відсутність підстав для скасування судового рішення, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Провадження№11-кп/822/437/24 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_9

Категорія: ст.81 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Згідно ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Однак, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону.

Відповідно до положень ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Згідно п.1 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування не лише основного, а і додаткового покарання, призначеного за необережний тяжкий злочин, може бути застосоване,якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення,а також відбув не менше половини строку додаткового покарання.

Відповідно до правової позиції,викладеної у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2022 року, коли питання про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання виникло після повного відбуття засудженим основного покарання, суд за поданням зазначених у ч. 1 ст. 407 КПК ( 1003-05 ) органів може повністю або частково звільнити його від додаткового покарання після фактичного відбуття встановленої законом частини останнього та за наявності інших

зазначених у законі умов.

За таких обставин посилання прокурора на те,що умовно дострокове звільнення засудженого від додаткового покарання,окремо від основного, не передбачене законом,суперечить змісту ст.81 КК України.

Всупереч доводам прокурора,позбавлення права керувати транспортними засобами є різновидом позбавлення права займатися певною діяльністю,а тому за наявності передбачених законом підстав засуджений може бути звільнений умовно достроково від відбування цього виду додаткового покарання

Разом із тим,слушними є доводи апелянта про те,що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно роз`яснень, які містяться у п.п.2,17 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Згідно з п.п. 9,10 глави 1 розділу ІV Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі (далі Порядок) у день поставлення на облік на кожну засуджену особу заводиться особова справа за формою, наведеною в додатку 12 до цього Порядку.

При призначенні засудженим особам додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю стосовно них заводяться дві особові справи - на основний і додатковий види покарань.

Особова справа містить матеріали, на підставі яких засуджену особу взято на облік, матеріали, що свідчать про здійснення контролю за виконанням покарання, поведінкою засудженої особи, виконанням нею покладених судом обов`язків, допущені правопорушення, застосовані до неї заходи впливу, інші матеріали з питань відбування покарання, крім відомостей, зазначених у пункті 12 цієї глави.

Строк додаткового покарання, виходячи із норм ч.3 ст.55 КК України, обчислюється з моменту набрання законної сили вироком.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 засуджений вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 березня 2022 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнений від відбування основного покарання, якщо він протягом 2 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки (а.с.3-9).

З 13.06.2022 року ОСОБА_6 перебуває на обліку в Першотравневому РС філії ДУ «Центр пробації»(а.с.12).

Ухвалою Першотравневого районного суду від 08.04.2024 року ОСОБА_6 було звільнено від відбування основного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку (а.с.10).

Строк відбування додаткового покарання закінчується 25.04.2025 року.

29 жовтня 2024 року ОСОБА_6 звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці з клопотанням про звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами (а.с.1-2).

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13 грудня 2024 року вказане клопотання задоволено.

Рішення мотивоване тим, що ухвалою суду від 08.04.2024 року встановлено виконання засудженим обов`язків,покладених вироком, до кримінальної відповідальності він не притягувався, і це,на думку суду, свідчить про виправлення засудженого.

Також суд вказав,що ОСОБА_6 має бажання працевлаштуватись.

Судова колегія вважає,що районний суд передчасно дійшов таких висновків,не дослідивши особову справу засудженого ОСОБА_6 ,яка і містить дані про фактичні обставини відбування ним додаткового покарання.

Те,що засуджений ухвалою від 08.04.2024 року звільнений від основного покарання,не є доказом його належної поведінки в інший період-з квітня 2024 до часу прийняття судом оскаржуваного прокурором рішення.

Однак,особова справа засудженого щодо відбування ним додаткового покарання судом не витребовувалась і не досліджувалась,відтак-наявні у ній відомості не були предметом оцінки районного суду.

За таких обставин апеляційний суд в межах його повноважень, визначених законом,позбавлений можливості на стадії апеляційного розгляду перевірити рішення районного суду з точки зору його обґрунтованості та вмотивованості, а також надати оцінку правильності викладених у ньому висновків.

Зазначені порушення,які свідчать про неповноту судового розгляду, є істотними та перешкодили суду прийняти законне і обгрунтоване рішення.

Викладене є відповідно до ст.412 ч.1,ст.415 КПК України підставою для скасування ухвали суду та призначення нового розгляду у суді 1 інстанції.

Отже,апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Під час нового розгляду необхідно усунути вказані порушення та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,412,415,418,419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13 грудня 2024 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд цього провадження у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3