ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/20/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 4 ст. 186 КК України
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2025 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю обвинуваченої ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/20/25 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 листопада 2023 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 та ОСОБА_10 визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за яким призначено покарання кожному із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_10 виділено в окреме провадження в зв`язку з розшуком останнього.

Строк відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_6 визначено обчислювати з часу застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту 28.10.2022.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк призначеного судом покарання ОСОБА_6 зараховано термін її попереднього ув`язнення з часу застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, а саме: з 28 жовтня 2022 року по 09 листопада 2023 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Постановлено вважати відбутим покарання у виді позбавлення волі за даним вироком ОСОБА_6 повністю.

Визначено скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.11.2022 (справа №607/15276/22) після набрання вироку законної сили.

В порядку КПК України вирішено питання про долю речових доказів та стягнуто процесуальні витрати за проведення експертиз.

Згідно з вироком суду, Верховною Радою України 24.02.2022 прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» № 2102-IX, яким затверджено Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.

В подальшому, Верховною Радою України 15.03.2022 прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» № 2119-IX, яким затверджено Указ Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

Також Верховною Радою України 21.04.2022 прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» № 2212-IX, яким затверджено Указ Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Також Верховною Радою України 21.05.2022 прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» № 2212-IX, яким затверджено Указ Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

В подальшому, Верховною Радою України 15.08.2022 прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» № 2212-IX, яким затверджено Указ Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 строком на 90 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

26 жовтня 2022 року о 13 годин 30 хвилин у особи, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, який перебуваючи у під`їзді №2 багатоквартирного житлового будинку, що за адресою АДРЕСА_1 , спільно зі своєю знайомою обвинуваченою ОСОБА_6 , виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, (грабіж) вчинений в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, особи, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, 26 жовтня 2022 року о 13 годині 30 хвилин, перебуваючи на сходовій клітці під`їзду №2, житлового будинку АДРЕСА_1 , навпроти дверей квартири АДРЕСА_2 , вступивши у змову із обвинуваченою ОСОБА_6 , та побачивши, що двері вище вказаної квартири відчинила ОСОБА_11 , яка виходила із помешкання, обвинувачена ОСОБА_6 силоміць заштовхала останню назад у приміщення, слідом за якими до квартири увійшла особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, та побачила, що потерпіла ОСОБА_11 перебуває на кухні і в силу віку не зможе чинити фізичну протидію підійшов до неї, та схопивши однією рукою за верхній одяг, а іншою закрила їй рот. У свою чергу обвинувачена ОСОБА_6 попрямувала у приміщення житлової кімнати, де під матрацом ліжка виявила хустку із документами та поліетиленовий файл, у якому знаходились грошові кошти у сумі 2 000 доларів США (що відповідно до курсу НБУ станом на 26.10.2022 року становить 73120 грн) та 46 000 грн, які відкрито, з корисливих мотивів та з метою власного збагачення, викрала.

Із викраденими грошовими коштами особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, разом із обвинуваченою ОСОБА_6 покинули приміщення квартири АДРЕСА_3 , отримавши реальну можливість розпоряджатись ними, чим спричинили потерпілій ОСОБА_11 , матеріальну шкоду на загальну суму 119 120 грн.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини, які суд визнав доведеними, та кваліфікацію дій обвинуваченої, просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного їй покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 186 КК України і призначити покарання позбавлення волі на строк 7 років. Також просить визнати єдиною обставиною, що пом`якшує її покарання добровільне відшкодування заподіяного збитку.

Вважає що місцевий суд безпідставно призначив ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України нижчої від найнижчої межі, передбаченої санкцією інкримінованої статті за відсутності двох і більше обставин, які істотно знижують тяжкість скоєного нею злочину, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зокрема, посилається на відсутність у її діях щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, які суд визнав обставинами, що пом`якшують її покарання. Вказує на те, що визнання ОСОБА_6 вини у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, не свідчить про її щире каяття оскільки вона відмовилась від надання показань, що не засвідчує критичну оцінку своєї діяльності обвинуваченою, дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї вини у вчиненні протиправних дій, щирий жаль з приводу скоєного та осуд своєї поведінки, що повинно виражатись у визнанні негативних наслідків діяння для потерпілої особи, бажанні виправити наслідки вчиненого правопорушення, готовності понести покарання та припиненні протиправної діяльності.

Зазначає, що відповідно до абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання №7 від 24.10.2023 року мінімальні вимоги, яким має відповідати позитивна посткримінальна поведінка у вигляді активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення полягає у добровільному наданні правдивих і повних свідчень про всі відомі особі обставини протиправного діяння. Однак, жоден із доказів, які доводять винуватість ОСОБА_6 , не здобутий за її активного сприяння, що свідчить про відсутність такої пом`якшуючої обставини як активне сприяння розкриттю злочину.

Також вважає призначене ОСОБА_6 покарання явно несправедливим та таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченої через м`якість з огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, якими є: спосіб його вчинення, зухвалість, розподіл ролей, розмір завданої шкоди, яке є недостатнім для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як нею, так і іншими особами.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляцію та просив її задовольнити з викладених у ній мотивів, обвинувачену та її захисника, які просили рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанцій було дотримано не в повній мірі.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Як передбачено ч. 2 ст. 409, ст. 420 КПК України підставою для скасування вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясував всі обставини кримінального провадження, перевірив їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, які досліджені в судовому засіданні та оцінені з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності, узгоджуються між собою у сукупності й взаємозв`язку, та яким дана належна оцінка у вироку.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вказаного у вироку злочину та кваліфікація її дій за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану є правильними та в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Перевіряючи доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого унаслідок м`якості колегія суддів виходить з наступного.

За змістом ст. 50 КК України, яка визначає поняття покарання та його мету, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Положеннями ч. 1 ст. 69 КК передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, мотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання врахував ступінь тяжкості скоєного нею кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, його характер та наслідки, визнав обставинами, що пом`якшують її покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку, які вважав такими що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, що з урахуванням даних про особу ОСОБА_6 , яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліках у лікаря психіатра та нарколога та позиції потерпілої щодо призначення обвинуваченій покарання не пов`язаного з реальним його відбуттям та за відсутності обставин, які обтяжують її покарання, дали підстави для призначення їй покарання у виді позбавлення волі та застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі встановленої санкцією ч. 4 ст. 186 КК України на строк 1 рік.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо виду призначеного покарання та застосування вимог ч.1 ст.69 КК України при його призначенні ОСОБА_6 оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону, однак вважає що при визначенні його розміру суд не врахував певних обставин кримінального провадження.

Однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст. 69 КК є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання.

Для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені пом`якшуючі покарання обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. Тобто, принаймні одна з встановлених обставин має істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. У поєднанні з обставинами, які пом`якшують покарання, та з урахуванням даних про особу, які відповідним чином характеризують винуватого, зазначені чинники у своїй сукупності утворюють підставу для застосування положень ст. 69 КК України.

Приймаючи рішення про призначення обвинуваченій ОСОБА_6 та покарання за вчинене кримінальне правопорушення із застосуванням ст. 69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі суд зазначив підстави, за наявності яких він дійшов такого висновку.

Так, однією з обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 та істотно знижує тяжкість скоєного нею злочину суд визнав добровільне відшкодування нею завданого збитку потерпілій, про що остання повідомила в судовому засіданні, окрім того, надала письмову заяву про те, що не має до обвинуваченої жодних претензій матеріального та морального характеру, пробачила її та просить не призначати їй покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства.

Крім того, суд першої інстанції в якості пом`якшуючої покарання ОСОБА_6 обставини визнав її щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Верховний суд у своїх постановах у справах № 559/1037/16,436/5953/15 та інших, на які також посилається в апеляційній скарзі прокурор неодноразово висловлював правову позицію про те, що розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та в готовності нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належне критичне оцінення винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка її після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю скоєного нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає в розшуку майна, здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

З матеріалів кримінального провадження вбачається що ОСОБА_6 повністю визнавала свою вину у скоєнні злочину як під час досудового розслідування так і в суді першої інстанції та повідомила про те, що в обвинувальному акті правильно викладені обставини вчинення нею кримінального правопорушення, які відповідають дійсності, повністю відшкодувала потерпілій заподіяні збитки та моральну шкоду, позиція потерпілої щодо непризначення їй реального покарання вказує на те, що вона повірила у щирість каяття обвинуваченої та пробачила її. Той факт у суді ОСОБА_6 скористалась своїм правом не надавати показання, що передбачено Конституцією України та КПК України, за висловленої нею позиції про те, що злочин мав місце за обставин викладених у обвинувальному акті, на думку колегії суддів не вказує на нещирість її каяття, а пов`язаний з її небажанням згадувати свою протиправну поведінку, а тому колегія суддів вважає що висновок суду ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, яка характеризується щирим осудом такої поведінки, визнанням своєї провини.

Як вказав Верховний Суд у постанові від 12 вересня 2019 року у справі № 674/1608/17) активне сприяння розкриттю злочину як обставина, яка пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним.

Однак, матеріали справи не містять інформації про те, що ОСОБА_6 надавала саме активну допомогу органам досудового розслідування щодо розслідування вчиненого ними злочину. Не дивлячись на те, ОСОБА_6 допомагала у розслідуванні вказаного провадження, а саме добровільно видала частину викрадених коштів та свій одяг для проведення експертизи, що підтверджується протоколом добровільної нею видачі речей та документів від 27.10.2022 року, а також у добровільному порядку надала згоду на відібрання у неї зразків пальців рук для проведення експертизи, про що свідчить протокол відібрання зразків від 27.10.2022 року та на досудовому слідстві слідчий та прокурор при направленні обвинувального акту прийшли до висновку про наявність в якості пом`якшуючої її покарання обставини не тільки щирого каяття, а й активного сприяння у розкритті кримінального правопорушення, колегія суддів вважає що хоч її дії і вказують на сприяння розкриттю злочину, однак достатніх доказів на підтвердження їх ініціативності немає .

Водночас Верховний Суд у постанові в справі № 344/15512/21 зауважує, що хоча перелік обставин, які пом`якшують покарання та передбачені ст. 66 КК України, не є вичерпним і суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті, проте, вони повинні характеризувати або істотно знижений ступінь суспільної небезпеки злочину або істотно знижений ступінь суспільної небезпеки особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

З урахуванням того що обвинувачена визнала вину, є особою молодого віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, потерпіла пробачила її оскільки просила не призначати покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства колегія суддів вважає за необхідне визнати ці обставини в якості пом`якшуючих її покарання.

За вказаних обставин, застосування ст. 69 КК України щодо призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, за ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі колегія суддів вважає правильним застосуванням кримінального закону.

Однак погоджується з прокурором щодо невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченої та тяжкості скоєного нею злочину через м`якість що є підставою для скасування вироку суду та постановлення свого у відповідності до вимог ст.420 КПК України з огляду на те що поза увагою суду залишилися характер та конкретні обставини вчиненого обвинуваченою злочину, а саме судом не враховано спосіб вчинення кримінального правопорушення у денну пору доби обвинувачена не дивлячись на неможливість потерпілої(1929 р.н.) чинити фізичну протидію під час того коли остання виходила з квартири заштовхала її у житло та, розподіл ролей( обвинувачена шукала грошові кошти, а інша особа закрила потерпілій рот руками), зухвалість її поведінки, яка мала місце в денну пору доби, що є підставою для призначення їй покарання у виді позбавлення волі у розмірі більшому за мінімальний, хоча й застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України.

Ухвалюючи новий вирок, колегія суддів відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, обставинами, які пом`якшують її покарання вважає: визнання вини, добровільне відшкодування завданого збитку, щире каяття, те що вона вперше притягується до кримінальної відповідальності, є особою молодого віку, а також вибачення її потерпілою, які істотно знижують тяжкість скоєного нею злочину, дані про особу винної, яка на обліках у лікарях психіатра та нарколога не перебуває, враховує відсутність обставин, що обтяжують покарання та приходить до переконання, що вони дають підстави для застосування до обвинуваченої положень ч.1 ст.69 КК України тобто призначення їй покарання за нижче він найнижчої межі, визначеної санкцією ч.4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, яке буде справедливим, співмірним характеру скоєного нею діяння, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових злочинів.

За таких обставин апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_6 - скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції свого вироку .

Строк відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_6 визначити слід обчислювати з часу застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту 28.10.2022, а також зарахувати ОСОБА_6 час застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, а саме: з 28 жовтня 2022 року по 09 листопада 2023 року та з 28 лютого 2025 року по дату ухвалення вказаного вироку з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України.

В решті вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 листопада 2023 року відносно ОСОБА_6 , в частині призначеного покарання, скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винною за ч. 4 ст. 186 КК України, за якою призначити їй покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_6 визначити обчислювати з часу застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту - 28.10.2022.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк призначеного судом покарання ОСОБА_6 зарахувати термін її попереднього ув`язнення з часу застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, а саме: з 28 жовтня 2022 року по 09 листопада 2023 року та 28 лютого 2025 року по дату ухвалення вказаного вироку з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту ухвалення і може бути оскаржений безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою в той же строк з моменту отримання його копії.

Головуючий

Судді