Провадження № 1-кп/643/500/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2025 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001015 від 20 лютого 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

04 грудня 2024 року до Московського районного суду м. Харкова звернувся прокурор Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 з клопотанням про закриття кримінального провадження, в якому просить:

кримінальне провадження № 0001015 від 20 лютого 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України закрити на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Клопотання обґрунтоване тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що 19.02.2018 до ЧЧ Московського ВП ГУНП в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_4 1980 р.н., про те, що 19.02.2018 приблизно о 14:30 не встановлена особа знаходячись біля будинку за адресою: м. Харків, вул. Світла 1 відкрито заволоділа мобільним телефоном у її малолітнього сина ОСОБА_5 , 2004 р. н., чим спричинила матеріальну шкоду у розмірі 4,500 гривень. Потерпілим у кримінальному провадженні являється ОСОБА_4 . Жодній особі повідомлення про підозру в межах кримінального провадження не повідомлено. Відповідно до п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо: не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. Згідно п. 1-1 ч. 2 та абзацу 4 ст. 4 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора. Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, у разі вчинення нетяжкого злочину складає п`ять років. Враховуючи, зо з 30.04.2019, тобто з дня вчинення кримінального правопорушення за даним кримінальним провадженням минуло більше ніж п`ять років, строк притягнення особи до кримінальної відповідальності встановлений ст. 49 КК України закінчився. Таким чином під час досудового розслідування особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України у кримінальному провадженні № 0001015 від 20.02.2018 не встановлено, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності закінчився, вказане кримінальне провадження не є особливо тяжким злочином проти життя чи здоров`я особи та не є злочином, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, що є підставою для закриття кримінального провадження згідно п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

У судове засідання прокурор не прибув, подав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримує.

ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином, заяв та клопотань до суду не подавала.

Суд, дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження, встановив таке.

Відповідно до п. 1-1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої п. 3-1 частини першої цієї статті. При цьому законодавець зазначив, що закриття кримінального провадження із вказаної підстави здійснюється судом за клопотанням прокурора (ч. 4 ст. 284 КК України).

Згідно з п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо: не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 186 КК України є нетяжким злочином.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

З моменту внесення відомостей до ЄРДР щодо кримінального правопорушення, а саме з 20 лютого 2018 року минуло більше 5 років. В той же час, досудовим розслідуванням особу, яка вчинила вказане правопорушення не встановлено.

З наданих прокурором матеріалів кримінального провадження слідує, таке.

20.02.2018 слідчим внесено відомості до ЄРДР за № 0001015 про те, що 19.02.2018 до ЧЧ Московського ВП ГУНП в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_4 1980 р.н., про те, що 19.02.2018 приблизно о 14:30 не встановлена особа знаходячись біля будинку за адресою: м. Харків, вул. Світла 1 відкрито заволоділа мобільним телефоном у її малолітнього сина ОСОБА_5 , 2004 р. н., чим спричинила матеріальну шкоду у розмірі 4,500 гривень. (а. с. 1, 2)

20.02.2018 начальником СВ Московського ВП ГУНП в Харківській області надано доручення про проведення досудового розслідування. (а. с. 3)

20.02.2018 слідчим направлено повідомлення керівнику Харківської місцевої прокурори № 4 Харківської області про початок досудового розслідування. (а. с. 4)

На аркушах кримінального провадження 5 11 містяться матеріали прийняття заяви від ОСОБА_4 щодо вчинення кримінального правопорушення, її пояснення, виклик до слідчого для надання пояснень.

22.02.2017 слідчим надано доручення на проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України, в якому просить повторно допитати ОСОБА_6 ; встановити свідків даної події та провести їх допит; встановити наявність відеоспостереження; перевірити можливі місця збуту викраденого майна. (а. с. 12)

01.03.2028 згідно рапорту слідчого ОСОБА_6 не змогла прибути для допиту, через перебування у лікарні. (а. с. 13)

26.12.2018 надано матеріали щодо неможливості виконати заходи зазначені у дорученні слідчого. (а. с. 14 16)

14.08.2023 винесено постанову про зміну групи слідчих. (а. с. 17)

15.09.2023, 09.01.2024 та 12.05.2024 слідчим надано доручення на проведення слідчих та розшукових дій у порядку ст. 40 КПК України, в якому просить встановити ймовірних свідків та провести їх допит; встановити особу причетну до вчинення вказаного кримінального правопорушення; провести радіотехнічну розвідку на місці вчинення кримінального правопорушення; провести комплекс оперативно-розшукових заходів, спрямованих на встановлення місцезнаходження невідомих осіб, причетних до вказаної події. (а. с. 18, 20, 22)

На виконання зазначених доручень слідчих, оперуповноваженим надано три рапорти, в яких зазначено, що вжиті заходи не принесли позитивного результату. (а. с. 19, 21, 23)

14.05.2024 першим заступником керівника Салтівської окружної прокуратури м. Харкова винесено постанову про зміну групи прокурорів. (а. с. 24)

Фактично, з лютого 2018 року, окрім відібрання пояснень у ОСОБА_4 , жодна слідча або процесуальна дія органом досудового розслідування не проводилася, заходи на встановлення особи причетної до вчинення кримінального правопорушення не вчинялися, лише надавалися формальні доручення слідчого, на виконання яких надавалися формальні рапорти про неможливість їх виконати.

Відтак, суд констатує, що належні та ефективні заходи, спрямовані на розкриття вказаного злочину, не були здійснені. Досудове розслідування та процесуальне керівництво з боку прокурора були неналежними.

Оскільки судом встановлено, що кримінальне провадження фактично не розслідувалося, тому вважати, що в ході досудового розслідування проведені всі можливі та необхідні слідчі (розшукові) дії, направлені на встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, однак осіб які вчинили злочин не встановлено, не можна, як про це зазначає у клопотанні прокурор, оскільки вони взагалі не встановлювалися, що є безумовним порушенням прав та інтересів ОСОБА_4 .

Крім цього, прокурор, який звертається із вказаним клопотанням і призначений процесуальним керівником у кримінальному провадженні жодних процесуальних рішень, вказівок на розкриття вказаного злочину не приймав та не надавав.

Взагалі, у суду склалося враження, що орган досудового розслідування та прокурор у межах цього кримінального провадження просто чекали закінчення строків притягнення особи до кримінальної відповідальності та, знімаючи з себе усю відповідальність, прокурор звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження. При цьому, ані органом досудового розслідування, ані прокурором не використовувалися ефективно, своєчасно та не поверхнево інші повноваження, визначені процесуальним законом, для розкриття злочину або закриття кримінального провадження.

Статтею 9 Конституції України передбачено: чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 9 ч. 4 КПК України передбачено: кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частина 1 статті 7 КПК України передбачає, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких у тому числі відносяться: законність, публічність.

Стаття 25 КПК України передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

З огляду на встановлені обставини досудового розслідування кримінального провадження, суд вважає, що його розслідування не може відповідати вимозі ефективності.

Як зазначив Європейський суд з прав людини по справі «Євген Петренко проти України» (заява № 55749/08 від 29 січня 2015 року) § 65 «…для того, щоб розслідування могло вважатися «ефективним», воно має в принципі призвести до встановлення фактів у справі та встановлення і покарання винних. Державні органи повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для збереження доказів, що стосуються події, включаючи показання свідків, висновки судових експертиз тощо. Будь-які недоліки розслідування, які підривають його здатність до встановлення причин заподіяння ушкоджень або винних осіб, ставлять під сумнів дотримання цього стандарту та вимог оперативності й розумної швидкості».

Тобто, з викладеного слідує, що у кримінальному провадженні слідчим не здійснювалось досудове розслідування належним чином та не здійснювались дії на виконання обов`язку, встановленого ст. 92 КПК України. А прокурор, не дивлячись на вказані обставини, направив до суду клопотання про закриття кримінального провадження.

Подібні висновки Верховного Суду викладені у постановах від 02.04.2024 у справі № 484/4403/22, від 13.05.2024 у справі № 210/4701/23, від 23.10.2024 у справі № 570/6533/23.

При цьому, Верховний Суд зазначив «з`ясування обставин для закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК, не звільняє суд від обов`язку перевірити, чи дотримався орган досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин справи. Прийняття рішення про закриття провадження з цієї підстави можливе лише після констатації того, що орган досудового розслідування провів повне, всебічне та неупереджене розслідування і вжив усіх можливих заходів, проте не встановив особу, яка вчинила кримінальне правопорушення» (справа № 570/6533/23).

У § 40 рішення Європейського суду з прав людини «Юрій Іларіонович Щокін проти України» від 03.10.2013 року, зазначено, що державні органи мають вживати усіх заходів, які було б розумно від них очікувати, для зібрання доказів щодо ходу подій. Якщо розслідування містить недоліки, які не дозволяють встановити причину смерті або визначити винних осіб, які є безпосередніми виконавцями злочину або особами, які його фінансували чи організовували, то таке розслідування може не відповідати вимозі ефективності.

Як на тому наголошено у постанові Верховного Суду від 20.11.2024 № 953/8874/23 закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК, не звільняє суд від обов`язку перевірити, чи дотримався орган досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин справи. Прийняття рішення про закриття провадження з цієї підстави можливе лише після констатації того, що орган досудового розслідування провів повне, всебічне та неупереджене розслідування і вжив усіх можливих заходів, проте не встановив особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Разом з цим, на переконання суду, органом досудового розслідування не вжито всіх дії, направлених на встановлення всіх обставин вчинення даного кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Крім цього, органом досудового розслідування навіть не встановлено дійсний розмір шкоди, завданий кримінальним правопорушення, лише зі слів ОСОБА_4 .

Суд вважає, що використання органами досудового розслідування норми, що була запроваджена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства» як можливості закінчити досудове розслідування кримінального провадження № 0001015 від 20 лютого 2018 року шляхом закриття судом на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, суперечить вимогам ст. 9 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, усталеній практиці Європейського суду з прав людини, завданням та загальним засадам, встановленим чинним КПК України.

Отже, суд доходить висновку, що в задоволенні клопотання прокурора слід відмовити, оскільки досудове розслідування проведено поверхнево, без дотриманням вимог ефективності, всебічності та повноти дослідження обставин кримінального провадження, а клопотання прокурора є передчасним.

Крім цього, у справі № 331/1020/24 Верховний Суд дійшов висновку, що оскарження ухвали про відмову в закритті кримінального провадження КПК України не передбачено.

Керуючись ст. 284, 371, 372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001015 від 20 лютого 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.

Матеріали кримінального провадження № 0001015 від 20 лютого 2018 року повернути до Салтівської окружної прокуратури м. Харкова для організації та продовження досудового розслідування.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_7