ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 568/1785/24

Провадження № 1-кп/568/142/24

23 грудня 2024 року м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

в складі головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Радивилів кримінальне провадження №0000271 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Іващуки Радивилівського району Рівненської області, жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, із неповною середньою освітою, вдови, пенсіонерки, на утриманні неповнолітніх та осіб непрацездатного віку немає, раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч.1 ст.357, , ч.3 ст.357, ч.4 ст. 185 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_5

в с т а н о в и в:

22 жовтня 2024 року приблизно о 12 годині ОСОБА_3 , перебуваючи в будинку за місцем проживання ОСОБА_6 , що в АДРЕСА_2 , помітила на столі однієї з кімнат грошові кошти в сумі 4000 гривень, які належали ОСОБА_6 . В цей час у ОСОБА_3 виник протиправний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , скориставшись тим, що за її діями ОСОБА_6 не спостерігає, діючи з урахуванням сприятливої для себе обстановки, яка на її переконання виключала можливість втручання власника майна чи сторонніх осіб, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, з метою власного збагачення, шляхом вільного доступу, умисно, таємно, викрала грошові кошти у сумі 4000 гривень, які належали ОСОБА_6 , заподіявши останньому майнову шкоду на вказану суму.

Крім того, 22 жовтня 2024 року приблизно о 12 годині ОСОБА_3 , перебуваючи в будинку за місцем проживання ОСОБА_6 , що в АДРЕСА_2 , помітила на столі однієї з кімнатзалишену без нагляду банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , видану на ім`я ОСОБА_6 , яка є офіційним електронним платіжним документом, як засіб доступу до банківського рахунку, розуміючи та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, умисно, таємно, шляхом вільного доступу, викрала вище вказану пластикову банківську картку, після чого залишила місце події.

Окрім того, 22 жовтня 2024 року приблизно о 12 годині ОСОБА_3 , перебуваючи в будинку за місцем проживання ОСОБА_6 , що в АДРЕСА_2 , помітила на столі однієї з кімнатпаспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий 31.08.2006 року Радивилівським РВ УМВС України в Рівненській області на ім`я ОСОБА_6 , який є офіційним документом, оскільки. В цей час у ОСОБА_3 виник протиправний умисел, направлений на таємне викрадення офіційного документа, який належить потерпілому ОСОБА_6 .

ОСОБА_3 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, розуміючи, що паспорт є важливим особистим документом, втрата якого ускладнює реалізацію особою своїх прав, свобод та законних інтересів, діючи умисно, з особистих мотивів та з метою незаконного заволодіння вказаним документам, таємно, шляхом вільного доступу, викрала зазначений паспорт, після чого покинула місце події.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст. 357 КК України, як викрадення офіційного документа, за ч.3 ст.357 КК України незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом та за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Під час досудового розслідування кримінального провадження 30 жовтня 2024 року між сторонами кримінального провадження було укладено угоду про визнання винуватості. Вказана угода була надіслана до суду разом з обвинувальним актом.

Згідно вказаної угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачена, за участі захисника виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч.1 ст.357, ч.3 ст.357, ч.4 ст.185 КК України, які ніким не оспорюються, зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини, а також розмір шкоди, завданої злочином. Згідно угоди про визнання винуватості ОСОБА_3 під час досудового розслідування повністю визнала вину у зазначених правопорушеннях та зобов`язалася беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.

В угоді про визнання винуватості сторони узгодили призначення обвинуваченій ОСОБА_3 покарання за ч.1 ст.357 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, за ч.3 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, за ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч.1 ст..70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання за сукупність кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст..75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування даного покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк та покласти обов`язки відповідно до ст. 76 КК України.

Роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст.473 КПК України та наслідки умисного невиконання угоди. В угоді зазначені права і обов`язки прокурора та обвинуваченого щодо укладення угоди.

Потерпілий ОСОБА_6 подав згоду на укладення угоди про визнання винуватості.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.3 ст.357, ч.4 ст.185 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті, визнала та зазначила, що вона розуміє надані їй законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення, вид покарання, який до неї буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні вказаної угоди.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні вказала, що вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, не заперечила проти затвердження вказаної угоди та призначення обвинуваченому узгодженого в угоді покарання.

Прокурор в судовому засіданні вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

В судове засідання потерпілий ОСОБА_6 не з`явився, подавши заяву про проведення судового засідання за його відсутності, не заперечив щодо затвердження угоди про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим.

Відповідно ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення яким затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу;

Відповідно до п.2 ч.1ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно п.1 ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Відповідно до ст.475 КПК України, якщо суд переконався що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

В судовому засіданні суд переконався у тому, що укладення угоди сторонами є добровільною, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При перевірці угоди про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, судом встановлено, що угода у повному обсязі відповідає вимогам вказаного законодавства, дії обвинуваченої ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч.1 ст.357, ч.3 ст.357, ч.4 ст.185 КК України. Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачена ОСОБА_3 визнала себе винуватою, відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком та тяжким злочином, що в силу вимог ч.4 ст.469 КПК України передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, відсутні будь-які підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, обвинувачена спроможна виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, узгоджене сторонами покарання відповідає загальним засадам призначення покарання та санкції ч.1 ст.357, ч.3 ст.357, ч.4 ст.185 КК України. Потерпілий ОСОБА_6 надав згоду на укладення вказаної угоди про визнання винуватості. Підстав для відмови у затвердженні угоди, передбачених п.п.1-6 ч.7 ст.474 КПК України, судом не встановлено.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_3 є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 не встановлено.

Також враховано дані про особу обвинувачену, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, пенсіонер, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Суд враховує ставлення обвинуваченої до вчинених кримінальних правопорушень, відшкодування завданих збитків, тому вбачає за належне визначити ОСОБА_3 узгоджену міру покарання в угоді про визнання винуватості. Зазначене покарання суд вважає необхідним та достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

З урахування вищевикладених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Цивільного позову в кримінальному провадженні не заявлено.

У кримінальному провадженні процесуальні витрати відсутні.

Підстав, передбачених ст. ст. 176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченої запобіжних заходів суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.314, 373, 374, 377, 475, 476 КПК України, суд, -

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості укладену 30 жовтня 2024 року прокурором у кримінальному провадження (начальником Радивилівського відділу Дубенської окружної прокуратури) ОСОБА_7 та обвинуваченою ОСОБА_3 , за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0000271 від 22.10.2024 року.

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.3 ст.357, ч.4 ст.185 КК України та призначити покарання:

- за ч.1 ст.357 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті становить 510 (п`ятсот десять) гривень;

- за ч.3 ст.357 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень;

- за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно ч.1 ст.76 КК України на час іспитового строку покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази у кримінальному провадженні:

-3 купюри номіналом 1000 гривень (№ГЛ3310010, №ЕВ8309245, №АК0228383), які знаходиться на його відповідальному зберіганні - залишити в користуванні останнього;

- паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 31 серпня 2006 року на ім`я ОСОБА_6 , що належить ОСОБА_6 та знаходиться на його відповідальному зберіганні - залишити в користуванні останнього;

- банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 видану на ім`я ОСОБА_6 , що належить ОСОБА_6 та знаходиться на його відповідальному зберіганні - залишити в користуванні останнього;

Роз`яснити ОСОБА_3 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1