ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №641/8777/21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/2387/24
Категорія: ч.5 ст.186, ч.3 ст.289, ч.3 ст.357,
ч.3 ст.28 ч.1 ст.353, ч.4 ст.187,
ч.4 ст.189, ч.3 ст.146 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові, в режимі відеоконференції, провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2024 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_7 , 1983 року народження та ОСОБА_8 , 1985 року народження, на 60 днів, тобто до 04 січня 2025 року та визначено розмір застави кожному окремо 302 800 грн.

Цією ж ухвалою запобіжний захід у вигляді триманні під вартою щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_12 змінено на цілодобовий домашній арешт за місцем мешкання (реєстрації):

- ОСОБА_11 у кв. АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_12 у кв. АДРЕСА_2 (була ухвала про виправлення описки).

Також покладено на ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обов`язки, передбачені п.п.1,2,3,8,9 ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби. В обґрунтування апеляційної скарги послався на те, що він перебуває під вартою вже понад 42 місяців та за цей період ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України перестали існувати. Наголосив, що за весь цей час прокуратура не змогла довести його причетність до інкримінованих йому злочинів. Також на його думку суддя визначив непомірний розмір застави, оскільки поза його увагою залишився той факт, що він користується послугами державного захисника.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. В обґрунтування апеляційної скарги послався на те, що він вже тримається під вартою дуже тривалий час, а прокурором за цей час не доведено існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також причетності його до інкримінованих йому злочинів. На думку обвинуваченого визначена судом застава є занадто великою та непомірною для нього, оскільки поза його увагою залишився той факт, що він користується послугами державного захисника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, обвинувачених та їх захисників, які підтримали апеляційні скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України щодо всіх обвинувачених та наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України щодо обвинуваченого ОСОБА_7 оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від органів досудового розслідування та суду що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину можуть вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.186, ч.3 ст.289, ч.3 ст.357, ч.3 ст.28 ч.1 ст.353, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, ч.3 ст.146 КК України, за які їм може бути призначено покарання у виді позбавлення волі до 15 років з конфіскацією майна, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні ряду корисливих злочинів, у тому числі особливо тяжкого, а також із застосуванням насильства, в умовах воєнного стану, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Оскільки ОСОБА_7 , раніше судимий, та знову обвинувачується у вчиненні ряду тяжких умисних злочинів, зазначене свідчить про можливість вчинення ним іншого кримінального правопорушення, в разі обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стосовно ОСОБА_8 не доведено наявність ризику вчинення ним іншого кримінального правопорушення, в разі обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки останній раніше не судимий.

До того ж, існування ризику впливу на свідків також на даний час перестало існувати, оскільки як зазначено судом першої інстанції свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 допитані судом, а потерпіла ОСОБА_15 за повідомленням Департаменту стратегічних розслідувань НП України 06.03.2022 р. виїхала за межі України і на цей час перебуває на території Німеччини.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 їх процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Згідно ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п.3 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно положень до ст.182 КПК України, суддя, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового стану обвинувачених, наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, визначив достатньою та необхідну суму застави для забезпеченням виконання обвинуваченими своїх обов`язків, передбачених КПК України, відповідно до п.3 ч.5 ст.182 КПК України саме в розмірі, який ближче до мінімальної межі розміру застави.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зменшення розміру застави.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також визначення розміру застави і відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги та обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: