Справа № 489/2568/25
Провадження № 1-кс/489/1004/25
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

іменем України

22 квітня 2025 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000061 від 22.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, про арешт майна,

встановив:

Слідчим відділом ВП №2 Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, правову кваліфікацію в якому постановою прокурора від 08.04.2025 змінено з ч.1 ст.125 КК України на ч.4 ст.187 КК України.

ОСОБА_4 підозрюється в тому, що 21.03.2025 близько 20:40 год, перебуваючи на території АЗС «БРСМ», що розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. 2 Набережна, 2/3, побачив працівника вказаної АЗС помічника оператора ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який здійснював йому заправку транспортного засобу «BMW Х5» сірого кольору д.н.з «ТРОЙ». Реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, ОСОБА_4 висунув потерпілому вимогу негайно передати йому грошові кошти в сумі 100 доларів США за нібито пошкодження його автомобіля. Після відмови потерпілого ОСОБА_6 задовольняти його надумані майнові претензії ОСОБА_4 , з метою заволодіння чужим майном, здійснив напад на ОСОБА_6 , поєднаний із насильством небезпечним для життя чи здоров`я, зокрема наніс один удар правою рукою в обличчя потерпілого, в результаті чого ОСОБА_6 короткочасно втратив свідомість та отримав тілесні ушкодження у вигляді ран в ділянці верхньої губи зліва та на слизовій оболонці верхньої губи зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я. В подальшому ОСОБА_4 змусив ОСОБА_6 переказати на банківську карту своєї дружини ОСОБА_7 № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 4221,11 грн. Заволодівши внаслідок здійснення нападу грошовими коштами потерпілого ОСОБА_6 на суму 4221,11 грн, ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись грошовими коштами на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_6 матеріальну шкоду на зазначену суму.

Ухвалою слідчого судді від 14.04.2025 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання підозрюваного.

17.04.2025 проведено відповідний обшук, в результаті якого виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Iphone» (IMEI1: НОМЕР_2 ), з сім-картою з мобільним номером телефону НОМЕР_3 ; темні тканинні кросівки «Jordan»; тканинні штани чорного кольору; тканинну куртку чорного кольору, які належать ОСОБА_4 , а також банківську карту АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_7 .

Як зазначено у клопотанні, арешт майна необхідний для подальшого проведення необхідних слідчих (процесуальний) дій, майно має значення речового доказу, що має істотне та доказове значення для встановлення всіх необхідних фактів та обставин у даному провадженні, а також для конфіскації майна.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що клопотання підтримує в повному обсязі. Вилучені в ході обшуку речі можуть мати значення для встановлення обставин у справі, а саме: одяг та взуття можуть мати сліди крові потерпілого, мобільний телефон використовувався для вчинення кримінального правопорушення (підозрюваний диктував номер картки дружини), на банківську картку за номером потерпілий перерахував кошти. Крім того, мобільний телефон може бути конфісковано як вид покарання та для забезпечення цивільного позову.

Власник майна та його захисник заперечували проти арешту майна в частині накладення арешту на телефон, оскільки його вартість неспівмірна із завданою шкодою. Телефон необхідний підозрюваному для роботи, оскільки містить всі необхідні контакти. Щодо решти майна не заперечувати проти накладення арешту. Підозрюваний підтвердив, що мобільний телефон знаходився на місці вчинення кримінального правопорушення.

Власниця банківської картки ОСОБА_7 у судове засідання не прибула, про дату, час і місце розгляду клопотання повідомлена.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з вимогами п. 1, 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; конфіскації майна як виду покарання.

За положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Згідно з ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

В ході розгляду клопотання на підставі досліджених доказів встановлена наявність достатніх підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000061 за ч. 4 ст. 187 КК України.

Згідно з протоколом допиту потерпілого від 15.04.2025, ОСОБА_6 21.03.2025 близько 20:31 год заправляв автомобіль «BMW» сірого кольору, номерний знак «ТРОЙ». Коли потерпілий вставив пістолет в отвір для заправки, побачив пошкодження лакового покриття правого заднього бампера. Після закінчення заправки водій вимагав від потерпілого визнати вину в пошкодженні автомобіля пістолетом при заправці. Оскільки потерпілий вину не визнавав, чоловік наніс йому удар в ліву частину обличчя, потерпілий втратив свідомість. Водій вимагав 100 доларів за пошкоджений автомобіль, інакше погрожував нанести другий удар. Потерпілий злякався та перевів кошти в сумі 4200 грн на банківську картку, названу водієм.

Факт побиття потерпілого підозрюваний не заперечує.

У ході обшуку 17.04.2025 вилучено мобільний телефон марки «Iphone» (IMEI1: НОМЕР_2 ), з сім-картою з мобільним номером телефону НОМЕР_3 ; темні тканинні кросівки «Jordan»; тканинні штани чорного кольору; тканинна куртка чорного кольору, які належать ОСОБА_4 , а також банківську карту АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_7 .

Постановою від 18.04.2025 вищевказане вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Вилучене в ході проведення обшуку майно дійсно має значення речових доказів по вказаному кримінальному провадженню, зокрема наявні достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям ст.98 КПК України, оскільки можуть бути використані як докази обставин події.

Таким чином, мета арешту для збереження речових доказів є обґрунтованою. Аналогічно є обґрунтованою мета конфіскації майна як виду покарання в частині мобільного телефону, оскільки санкція ч. 4 ст. 187 КК України передбачає такий вид покарання.

Враховуючи викладене вище, клопотання належить задовольнити.

При цьому, на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Керуючись статтями 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання про арешт майна задовольнити повністю.

Накласти арешт на мобільний телефон марки «Iphone» (IMEI1: НОМЕР_2 ), з сім-картою з мобільним номером телефону НОМЕР_3 ; темні тканинні кросівки «Jordan»; тканинні штани чорного кольору; тканинну куртку чорного кольору, які належать ОСОБА_4 , а також банківську карту АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_7 , із забороною відчуження, розпорядження та користування ними до скасування арешту майна у встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку.

Ухвала підлягає негайному виконанню прокурором.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1