У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах відділу) Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000293 від 05.06.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 240 КК України про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах відділу) Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000293 від 05.06.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно.

В обгрунтування вимог клопотання прокурор посилається на те, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Закарпатській області проводиться досудове розслідування по матеріалах кримінального провадження №0000293, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.06.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 Кримінального кодексу України.

У ході досудового розслідування встановлено, що громадянин ОСОБА_7 за попередньою змовою в групі з іншими невстановленими на даний час особами, на території Закарпатської області здійснюють незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення, без спеціального на те дозволу.

В подальшому на виконання доручення по даному кримінальному провадженні, працівниками УКР ГУНП в Закарпатській області отримано інформацію, що до вчинення даного кримінального правопорушення, причетна група осіб з числа мешканців Закарпатської області, до складу якої входять: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , Приватний підприємець ФОП ОСОБА_8 , за попередньою змовою у групі з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрованим та фактично проживаючим за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживаючим за адресою: АДРЕСА_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючим АДРЕСА_5 , який являється засновником та директором ТОВ «ОПТИМАЛ БУД» код ЄРДПОУ 42744556,м. Ужгород вул. Льва Толстого, 27 офіс № 8, організували незаконний видобуток корисних копалин загально-державного значення, а саме піщано-гравійної суміші із русла річки Тиса на території Руськополівської сільської ради, Тячівського району, Закарпатської області, на місцевості з наступними координатами:

48.026904, 23.511060; 48.026614, 23.511596; 48.026512, 23.510958;48.026461, 23.510014; 48.026392, 23.509070; 48.026153, 23.507947; 48.026034, 23.507131; 48.026205, 23.506416; 48.026631, 23.505880; 48.027757, 23.505957;48.027826, 23.506569; 48.027143, 23.507590; 48.026990, 23.508483; 48.026751, 23.509785; 48.026819, 23.510729.

Зокрема встановлено, що вище вказані особи облаштували неподалік місця незаконного видобутку корисних копалин, місце зберігання переробки, фрахтування та подальшого збуту на земельних ділянках з кадастровими номерами :03:003:0177 та :03:003:0178, які на праві власності належить матері організатора - гр. ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка в свою чергу 13.05.2021 укладає договір оренди з ТОВ «ОПТИМАЛ РЕСУРС» код ЄРДПОУ: 43642102 засновником та директором якого являється довірена особа її сина, а саме: гр. ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець Донецької області, м. Макіївка, та являється засновником і директором ТОВ «ОПТИМАЛ РЕСУРС» код ЄРДПОУ: 43642102.

Вжитими заходами встановлено, що ТОВ «ОПТИМАЛ РЕСУРС» не здійснює будь якої діяльності на даній земельній ділянці. Гр. ОСОБА_12 , як директор даного підприємства не виконує адміністративні або іншого характеру владні повноваження. Перебуває у дружніх відносинах гр. ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проводять спільне дозвілля.

До вказаної незаконної діяльності залучені й інші особи, а саме: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_6 , яка здійснює бухгалтерський супровід ФОП ОСОБА_7 , забезпечує підготовку документації для участі даного ФОП в тендерах. Зберігає документацію по фінансовій діяльності ОСОБА_7 , сертифікацію на продукцію, а також документи на транспортні засобі якими здійснюється незаконний видобуток та переробка піщано-гравійної суміші, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_6 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_7 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрований: АДРЕСА_8 ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_10 зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_6 , які здійснюють транспортування з місця видобутку до місця зберігання та подальше транспортування до замовників незаконно видобутих корисних копалин.

Прокурор зазначає, що 19.10.2024 на території Тячівського району між населеними пунктами Буштино та Тячів, на ділянці місцевості, яка охоплюється координатами 48.03102, 23.50724, проведено огляд місця події, де було виявлено та вилучено: транспортний засіб марки «Volvo» номерний знак НОМЕР_1 в кузові якого навантажена піщано-гравійна суміш вагою близько 14т; мобільний телефон марки «Нокіа» ІМЕІ: НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , в який вставлена сім картка оператора «Київстар» НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки «Редмі» ІМЕІ: НОМЕР_5 та НОМЕР_6 , в який вставлена сім картка з номером НОМЕР_7 ; два взірці піщано-гравійної суміші з кузова транспортного засобу, що поміщені до спеціальних пакетів Національна поліція України №WAR1382569, №WAR1382568; два взірці піщано-гравійної суміші з місця забору та відвантаження, що поміщені до спеціальних пакетів Національна поліція України №WAR1384490, №WAR1384500.

Прокурор зазначає, що зазначене тимчасово вилучене майно, саме по собі та в сукупності з іншими зібраними в ході досудового розслідування доказами, має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, а саме для з`ясування всіх обставин щодо права видобування корисних копалин загальнодержавного значення та наявності передбачених на те дозволів, а тому, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, як тимчасово вилучення майна та його арешт.

19.10.2024 у кримінальному провадженні винесено постанову про визнання речовими доказами вилученого під час проведення обшуків та оглядів майна.

Прокурор зазначає, що накладення арешту на вказане майно викликано необхідністю запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, у тому числі як речових доказів.

Прокурор зазначає, що у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вилучені під час обшуку речі відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та містять на собі сліди вчинення кримінальних правопорушень.

Прокурор зазначає, що вищевказане майно відповідно до статті 98 КПК України є речовим доказом даного кримінального провадження, а тому в органу досудового розслідування виникла необхідність у накладанні арешту на вилучене майно.

На даний час існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вищевказані речі є доказами у кримінальному провадженні, адже вони відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України (вони є матеріальні об`єкти, які могли зберегти на собі сліди злочину, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження). У зв`язку із цим є необхідність у накладенні арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив таке задовольнити з підстав та мотивів, викладених у клопотанні. Надав пояснення аналогічні викладеним у клопотанні.

Представник власника майна ОСОБА_4 ОСОБА_5 , в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив з посиланням на приписи ст. 131 КПК України. Зазначив, що даний транспортний засіб не використовувався при видобуванні суміші, з даного транспортного засобу було вилучено необхідні врізрі суміші. Представник вважає, що прокурором не доведено необхідність накладення арешту на даний транспортний засіб, вважає, що даний транспортний засіб не є речовим доказом у даному кримінальному провадженні. З огляду на викладене, просив слідчого суддю відмовити в задоволенні даного клопотання.

Старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_18 подав клопотання, згідно якого повідомив суд , що ним було повідомлено власників вилученого майна ОСОБА_4 та ОСОБА_19 про дату та час розгляду даного клопотання.

Власник майна ОСОБА_19 в призначене судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Перевіривши докази, якими обґрунтовується клопотання, заслухавши доводи сторін, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке 05.06.2024 року внесені до ЄРДР за №0000293, попередня правова кваліфікація ч.3 ст.240 КК України.

Слідчим суддею встановлено, що 19.10.2024 на без ухвали слідчого судді було проведено огляд місця події між населеними пунктами Буштино та Тячів, на ділянці місцевості, яка охоплюється координатами 48.03102, 23.50724 в ході якого виявлено та вилучено, а саме: транспортний засіб марки «Volvo» номерний знак НОМЕР_1 в кузові якого навантажена піщано-гравійна суміш вагою близько 14т; мобільний телефон марки «Нокіа» ІМЕІ: НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , в який вставлена сім картка оператора «Київстар» НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки «Редмі» ІМЕІ: НОМЕР_5 та НОМЕР_6 , в який вставлена сім картка з номером НОМЕР_7 ; два взірці піщано-гравійної суміші з кузова транспортного засобу, що поміщені до спеціальних пакетів Національна поліція України №WAR1382569, №WAR1382568; два взірці піщано-гравійної суміші з місця забору та відвантаження, що поміщені до спеціальних пакетів Національна поліція України №WAR1384490, №WAR1384500.

Слідчим суддею встановлено, що власником транспортного засобу марки «Volvo» номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 від 11.10.2024 року.

Як вбачається з протоколу огляду місця події від 19.10.2024 року, такий був проведений за участю понятих.

Постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів в сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУНП в Закарпатській області від 19.10.2024 року ОСОБА_20 , який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, вилучені речі, а саме: транспортний засіб марки «Volvo» номерний знак НОМЕР_1 в кузові якого навантажена піщано-гравійна суміш вагою близько 14т; мобільний телефон марки «Нокіа» ІМЕІ: НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , в який вставлена сім картка оператора «Київстар» НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки «Редмі» ІМЕІ: НОМЕР_5 та НОМЕР_6 , в який вставлена сім картка з номером НОМЕР_7 ; два взірці піщано-гравійної суміші з кузова транспортного засобу, що поміщені до спеціальних пакетів Національна поліція України №WAR1382569, №WAR1382568; два взірці піщано-гравійної суміші з місця забору та відвантаження, що поміщені до спеціальних пакетів Національна поліція України №WAR1384490, №WAR1384500, які було виявлено та вилучено 19.10.2024, під час проведення огляду місця події, визнано речовим доказом.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Згідно ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до частини 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Таким чином арешт може бути накладено на майно у вигляді речей, документів (в тому числі цінних паперів, грошей (у будь якій валюті готівкою або безготівковому вигляді), на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права.

Згідно положень ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) (п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК).

Застосовуючи положення п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК слідчий суддя зауважує, що стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого у даній ситуації передбачає ч. 3 ст. 170 КПК, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

При цьому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Отже, чинним КПК не заборонено з метою збереження речових доказів накладати арешт на майно у кримінальному провадженні, коли у ньому нікому, в тому числі й тим, на чиє майно накладається арешт, не повідомлено про підозру.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст.173 КПК України).

Щодо відповідності майна ознакам речового доказу

Надаючи оцінку тому чи майно, на яке просить слідчий накласти арешт, відповідає ознакам речового доказу, слідчим суддею ураховуються зміст поняття «речові докази» та обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Так, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (п. п. 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК).

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК).

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) (п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК)

Застосовуючи положення п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК слідчий суддя зауважує, що стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого у даній ситуації передбачає ч. 3 ст. 170 КПК, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст.173 КПК України).

За ч.7 ст.236 КПК предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України прокурор довів слідчому судді необхідність арешту майна на вилучені речі, а саме:

- транспортний засіб марки «Volvo» номерний знак НОМЕР_1 в кузові якого навантажена піщано-гравійна суміш вагою близько 14т; два взірці піщано-гравійної суміші з кузова транспортного засобу, що поміщені до спеціальних пакетів Національна поліція України №WAR1382569, №WAR1382568; два взірці піщано-гравійної суміші з місця забору та відвантаження, що поміщені до спеціальних пакетів Національна поліція України №WAR1384490, №WAR1384500, з метою збереження речових доказів та наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України, а тому клопотання в цій частині підлягає до задоволення.

Метою накладення арешту на це майно, слідчим суддею є забезпечення кримінального провадження у частині збереження речових доказів.

Одночасно, слідчий суддя вважає, що прокурором дотримано вимог ст.ст. 170,171 КПК України і в клопотанні прокурора наявне обґрунтування необхідності арешту на вилучені речі в цій частині виявлені під час огляду місця події та конкретизовано підстави та мета накладення арешту на них.

Слідчим суддею встановлено, клопотанням та матеріалами доданими до клопотання доведено, що вилучені в ході огляду місця події речі, а саме: транспортний засіб марки «Volvo» номерний знак НОМЕР_1 в кузові якого навантажена піщано-гравійна суміш вагою близько 14т; два взірці піщано-гравійної суміші з кузова транспортного засобу, що поміщені до спеціальних пакетів Національна поліція України №WAR1382569, №WAR1382568; два взірці піщано-гравійної суміші з місця забору та відвантаження, що поміщені до спеціальних пакетів Національна поліція України №WAR1384490, №WAR1384500 у відповідності до ст. 98 КПК України, мають значення у кримінальному провадженні як речовий доказ.

Слідчим суддею встановлена безумовна переконливість щодо застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки у разі його не застосування може призвести до зникнення та навіть втрати слідів, предметів як речових доказів, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, окрім того вилучення майна проведено згідно встановленої процедури, враховуючи правову підставу для арешту майна та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини та положення ст.1 Протоколу №1 до Конвенції, яка проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, при цьому позбавлення цього права відбувається в суворому додержанні як національного, так і міжнародного законів, щоб не призводити до свавілля з боку правоохоронних органів не втручання в право власності, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, тому слідчий суддя вважає, що клопотання в цій частині обґрунтоване й підлягає до задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Незастосування арешту майна може призвести до його зникнення, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а тому наявні правові підстави для арешту майна шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування .

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту та повернення вилученого майна.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово володіти, розпоряджатися та користуватися вказаним майном. Крім того, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, тому підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження слідчий суддя не вбачає.

Застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, у тому числі і арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, обов`язковою ж умовою для такого втручання має бути встановлення обставин, які б не допустили до порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Розяснити, що згідно ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Тимчасове накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження, з урахуванням чого слідчий суддя погоджується з висновком, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи осіб з метою виконання завдань кримінального провадження.

Разом з тим, слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання прокурора в частині накладення арешту на : мобільний телефон марки «Нокіа» ІМЕІ: НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , в який вставлена сім картка оператора «Київстар» НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки «Редмі» ІМЕІ: НОМЕР_5 та НОМЕР_6 , в який вставлена сім картка з номером НОМЕР_7 , які було вилучено, слід відмовити, оскільки прокурором у клопотанні необґрунтовано необхідність накладення арешту на вказані речі, не конкретизовано підстав та мети накладення арешту.

За ч.2 ст.168 КПК тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду. Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту. У разі необхідності слідчий чи прокурор здійснює копіювання інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, телекомунікаційних системах, інформаційно-телекомунікаційних системах, їх невід`ємних частинах, копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста.

З матеріалів справи вбачається, що на проведення даного огляду місця події не постановлялась ухвала слідчого судді, згідно якої було надано дозвіл на проведення огляду місця події.

Згідно із протоколом огляду місця події від 19.10.2024 під час проведення цієї слідчої дії огляду місця події між населеними пунктами Буштино та Тячів, на ділянці місцевості, яка охоплюється координатами 48.03102, 23.50724, виявлено, зокрема: мобільний телефон марки «Нокіа» ІМЕІ: НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , в який вставлена сім картка оператора «Київстар» НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки «Редмі» ІМЕІ: НОМЕР_5 та НОМЕР_6 , в який вставлена сім картка з номером НОМЕР_7 , які було вилучено.

Згідно з абз.2-4 ч.2 ст.168 КПК України тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду

При цьому відомості, що ОСОБА_19 відмовився надати пароль від системи логічного захисту пристроїв, у протоколі відсутні. Також під час здійснення цієї слідчої дії не було залучено спеціаліста, який би зміг скопіювати наявну на пристрої інформацію без вилучення такого у власника. Тобто відсутні докази, що доступ до вказаних пристроїв обмежувався ОСОБА_19 та був пов`язаний із подоланням системи логічного захисту.

Відтак, немає підстав вважати, що вилучення мобільних телефонів марки «Нокіа» ІМЕІ: НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , в який вставлена сім картка оператора «Київстар» НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки «Редмі» ІМЕІ: НОМЕР_5 та НОМЕР_6 , в який вставлена сім картка з номером НОМЕР_7 відбулося з дотриманням приписів КПК України.

Постановою слідчого від 19.10.2024 вилучені мобільні телефони марки «Нокіа» ІМЕІ: НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , в який вставлена сім картка оператора «Київстар» НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки «Редмі» ІМЕІ: НОМЕР_5 та НОМЕР_6 , в який вставлена сім картка з номером НОМЕР_7 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000293 від 05.06.2024 року. Водночас, в матеріалах справи відсутні відомості про призначення судової телекомунікаційної та комп`ютерно-технічної експертизи.

З протоколу обшуку вбачається , що подальше копіювання інформації та огляд такої не проводилися.

За вказаних обставин оскільки сторона обвинувачення не оглянула мобільні пристрої та не вчинила будь-які дії для отримання копій наявних на них інформації, відсутні підстави вважати, що він містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Із огляду на наведене слідчий суддя приходить до висновку, що в клопотанні прокурора не доведено наявність підстав для накладення арешту на вилучені мобільні пристрої та інформацію, що міститься на вилучених мобільних телефонах.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає недоведеним висновок прокурора про те, що вилучене майно: «Нокіа» ІМЕІ: НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , в який вставлена сім картка оператора «Київстар» НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки «Редмі» ІМЕІ: НОМЕР_5 та НОМЕР_6 , в який вставлена сім картка з номером НОМЕР_7 належить до речових доказів відповідно до вимог ст.98 КПК України, та про наявність підстав для накладення на нього арешту з метою забезпечення збереження речових доказів .

За вказаних обставин, слідчий суддя дійшов висновку про невідповідність вказаного вище майна критеріям, зазначеним у ст.98 КПК та недоцільність накладення на нього арешту з огляду на відсутність існування сукупності розумних підозр вважати, що інформація яка міститься на вказаних документах, речах та носіях інформації не може бути використана як докази під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, зокрема обставин виконання об`єктивної сторони кримінального правопорушення; кола осіб, які можуть бути причетні до вчинення кримінального правопорушення та зв`язків між такими особами, що забезпечить виконання завдань кримінального провадження, визначених ст.2 КПК.

Таким чином, клопотання прокурора підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні клопотання або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна. Керуючись ст.ст.170-173,309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах відділу) Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000293 від 05.06.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 240 КК України про накладення арешту на майно задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке вилучене 19.10.2024 в ході проведення обшуку, на території Тячівського району між населеними пунктами Буштино та Тячів, на ділянці місцевості, яка охоплюється координатами 48.03102, 23.50724, а саме:

- транспортний засіб марки «Volvo» номерний знак НОМЕР_1 в кузові якого навантажена піщано-гравійна суміш вагою близько 14т; два взірці піщано-гравійної суміші з кузова транспортного засобу, що поміщені до спеціальних пакетів Національна поліція України №WAR1382569, №WAR1382568; два взірці піщано-гравійної суміші з місця забору та відвантаження, що поміщені до спеціальних пакетів Національна поліція України №WAR1384490, №WAR1384500 - шляхом тимчасового обмеження права на відчуження, користування та розпорядження.

В решті вимог клопотання відмовити.

Копію ухвали вручити прокурору, а іншим учасникам направити не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Ухвала про накладення арешту виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Дата оголошення повного тексту ухвали- 13.12.2024 року о 09 год. 00 хв.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1