печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Київ

Суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

захисників, адвокатів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

підозрюваного - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву захисника, адвоката ОСОБА_3 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , про відвід слідчому судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_7 від участі у розгляді справи № 757/112419/25-к за клопотанням прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку відсторонення від посади підозрюваного ОСОБА_5 ,

УСТАНОВИВ:

1.Стислий опис провадження

Першим слідим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001090 від 19.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_7 надійшло клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку відсторонення від посади підозрюваного ОСОБА_5 .

2. Короткий виклад поданої заяви про відвід

20.03.2025 в судовому засіданні захисник підозрюваного ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_3 , заявив відвід слідчому судді ОСОБА_7 з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 75 КПК України.

Відвід обґрунтований тим, що слідчий суддя ОСОБА_7 , розглядаючи клопотання сторони обвинувачення про продовження підозрюваному ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, звернувся до прокурора з проханням про розгляд клопотань сторони захисту. При цьому, клопотання сторони захисту стосувались надання дозволу підозрюваному залишати місце проживання з різних підстав. На думку адвоката, звертаючись до прокурора з таким клопотанням, слідчий суддя заздалегідь прийняв рішення на користь сторони обвинувачення про продовження строку дії запобіжного заходу. Крім того, в обох справах докази є тотожними, а тому у слідчого судді, який продовжив строк дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, вже сформована позиція.

Захисник, адвокат ОСОБА_4 , підтримала відвід з тих підстав, що у слідчого судді ОСОБА_7 вже сформована позиція відносно підозрюваного, оскільки він розглядав клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_5 підтримав думку своїх захисників.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення заяви про відвід слідчому судді, оскільки, на його думку, вона зводиться до незгоди з ухваленим слідим суддею рішенням.

3. Обґрунтування позиції суду

Можливість неупередженого та об`єктивного розгляду справи є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя, та з метою дотримання цієї гарантії учасники судового провадження мають право заявити відвід, який повинен бути вмотивованим (ст. 80 КПК).

Перелік підстав, за наявності яких може бути заявлено відвід судді (суду), передбачений статтею 75 КПК України, й, зокрема, відповідно до її п. 4 ч. 1, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом. Основними критеріями, якими керується ЄСПЛ щодо визначення органу «судом» у розумінні статті 6 Конвенції є: 1) здатність ухвалювати обов`язкові для виконання рішення; 2) обов`язкова законодавча регламентація функціонування та діяльності суду; 3) наявність встановленої законом функції щодо розгляду юридично значимих питань; 4) ґарантованість незалежності від державної виконавчої влади та інших учасників справи.

Згідно з частиною 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

В пункті 104 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (Заява №21722/11) від 27.05.2013 року зазначено, що, як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).

Також в пункті 66 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочан проти України» (заява N 7577/02) від 03.05.2007 року зазначено, що «безсторонність», в сенсі пункту 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

В пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Білуха проти України» (заява №33949/02) від 09.11.2006 року зазначено, що стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

При вирішенні питання про відвід судді або складу суду необхідно перевірити додержання як об`єктивного, так і суб`єктивного критеріїв безсторонності суду, а саме формування суду (колегії суддів) для розгляду конкретної справи (об`єктивний критерій) у встановлений законом спосіб, та надати оцінку доводам заявника на предмет недодержання вимог щодо особистої безсторонності суду (суб`єктивний критерій).

У судовому засіданні був досліджений відеозапис судового засідання у справі № 757/12420/25-к з розгляду слідчим суддею ОСОБА_7 клопотання прокурора про продовження підозрюваному ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу.

З відео вбачається, що в ході розгляду справи сторона захисту скаржилась, що прокурором не вчасно надаються відповіді на клопотання сторони захисту, подані у порядку ст. 220 КПК України, або не надаються взагалі. При цьому, слідим суддею ОСОБА_7 було з`ясовано проблему не розгляду таких клопотань, яка, як слідує з пояснень прокурора, обумовлена їх невчасним отриманням, та у порядку здійснення судового контролю зобов`язано прокурора взяти на особистий контроль вчасність надання відповідей на клопотання сторони захисту.

Отже, слідчим суддею ОСОБА_7 , за наведених обставин, не висловлено наперед позицію щодо предмету розгляду, а в порядку судового контролю було відреаговано на скаргу сторони захисту.

Крім того, суддя зауважує, що обов`язок не відлучатися за межі м. Ірпіня - це обов`язок, визначений слідчим суддею на підставі п. 2 ч. 5 ст. 194 КПК України, та може бути покладений на особу як при застосуванні цілодобового домашнього арешту, так і інших запобіжних заходів, а саме: застави, домашнього арешту в певний період доби, особистого зобов`язання. Тому, позиція захисту про висловлення слідим суддею наперед позиції щодо предмету розгляду є хибною, оскільки клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу не виключало можливості покладення на підозрюваного означеного обов`язку.

Таким чином, підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, та які б свідчили про наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості, при розгляді заяви про відвід не встановлено. Захисниками не доведено наявність обставин, які б викликали достатні і обґрунтовані сумніви в неупередженості та унеможливлювали здійснення слідчим суддею подальшого об`єктивного розгляду вказаного провадження, а заява зводиться виключно до незгоди з його процесуальними рішеннями, ухваленого під час розгляду іншого клопотання.

Заява є необґрунтованою, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. 75, 81, 82, 309 КПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Заяву - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст проголошено 21.03.2025 о 11:55 год.

Суддя ОСОБА_8