Справа № 185/486/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2025 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Павлограді кримінальне провадження № 0000034 від 06 січня 2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянки України, із середньою освітою, не заміжньої, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України

за участі:

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченої - ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 , 22 грудня 2024 року приблизно о 15.00 год. (точного часу встановити не надалось можливим), знаходячись в лісовому масиві, розташованому неподалік вул. Войнової в м. Павлограді Дніпропетровської області, на ґрунті побачила мобільний телефон «Redmi Note 13 Pro+», який був залишений ОСОБА_7 , та визначила його як об`єкт свого злочинного посягання. В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану та звернення його на свою користь, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання наслідків, розуміючи, що мобільний телефон марки «Redmi Note 13 Pro+» їй не належить та вона не являється законним власником, діючи таємно, з метою приховання своїх злочинних дій, взяла до рук вказаний мобільний телефон «Redmi Note 13 Pro+».

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, ОСОБА_6 , перебуваючи в тому ж місці та в цей же час, тобто 22 грудня 2024 року приблизно о 15.00 год. (точного часу встановити не надалось можливим), скориставшись тим, що в цей час за нею ніхто не спостерігає та її дії є непоміченими, розуміючи протиправний характер своїх дій, але не відмовляючись від них, викрала мобільний телефон марки «Redmi Note 13 Pro+» вартістю 13764, 62 грн., який лежав на ґрунті в лісовому масиві, що розташований неподалік вул. Войнової в м. Павлограді Дніпропетровської області, поклавши його до кишені.

Надалі, ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зникла, викраденим майном розпорядилася на власний розсуд, при цьому витягнула з телефону сім-карту з номером мобільного телефону НОМЕР_1 оператору «Водафон», яка належить ОСОБА_7 , та видалила всю наявну інформацію, яка містилась в мобільному телефоні.

Своїми злочинними діями ОСОБА_6 спричинила ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 13764, 62 грн.

Ознаки встановленого судом діяння відповідають ознакам кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

16 січня 2025 року між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 та ОСОБА_6 укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України, яка надійшла до суду разом з обвинувальним актом. Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного. Дана угода укладена з письмової згоди потерпілої.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до укладеної угоди ОСОБА_6 беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, в обсязі висунутого обвинувачення.

ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що вона повністю розуміє, що має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину кримінального правопорушення. Також обвинувачена пояснила, що вона розуміє наслідки укладення та затвердження угоди у вигляді обмеження права оскаржити вирок згідно з положеннями статей 394 та 424 КПК України, а також відмови від судового розгляду, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого її обвинувачують, та відмову допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подавати докази, що свідчать на її користь. Також обвинувачена пояснила, що вона розуміє характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винною, вид покарання, який буде застосовано до неї у разі затвердження угоди. Угоду щодо визнання винуватості з прокурором вона уклала добровільно, без насильства, примусу чи погроз, та без впливу будь-яких обставин, не обумовлених в угоді. Просила суд затвердити укладену між нею та прокурором угоду про визнання винуватості.

Також зазначила, що вона прогулювалась та побачила телефон. Розуміла, що він кимось загублений. Вирішила залишити його собі. Прибрала сім карту з телефону, перезавантажила та стала ним користуватись. Потім їй подзвонили з поліції. У вчиненому розкаюється.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, просила розглядати провадження без її участі, надала заяву про згоду з Угодою.

Також судом досліджено характеризуючі дані щодо обвинуваченої.

Прокурор, захисник у підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просили цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання.

В угоді передбачено, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Розглядаючи у порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачена беззастережно визнала себе винуватою, згідно зі ст. 12 КК України є кримінальним злочином, який відноситься до тяжких, в результаті вчинення якого потерпілій було завдано матеріальну шкоду в сумі 13764,62 грн.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватою, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Тому суд приходить до висновку, що умови угоди не порушують інтереси сторін і відповідають інтересам суспільства, обвинувачена взмозі виконати взяті на себе зобов`язання та присутні фактичні підстави для визнання її винуватості у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, що встановлено під час допиту обвинуваченої,адже на відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику не відомо; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; д) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна. Обвинувачена мала можливість ідентифікувати власника телефону, але навпаки вийняла сім карту та почала користуватись телефоном у своїх інтересах.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою відповідають вимогам КПК України та КК України, суд, врахувавши викладені доводи сторін кримінального провадження, дослідивши докази, надані стороною обвинувачення, дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, та наявні всі правові та фактичні підстави для затвердження угоди.

Крім того, відповідно до укладеної угоди, сторони погодили покарання відповідно до санкції ч. 4 ст. 185 КК України - у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком із застосуванням положень ст. 76 КК України. Обвинувачена пояснила, що вона розуміє визначене покарання.

Обвинувачена підтримала думку свого захисника.

Прокурор не заперечував проти цього.

Оцінюючи узгоджене покарання на відповідність чинному КК України, суд приходить до висновку, що таке покарання з урахуванням особи обвинуваченої, пом`якшуючих обставин та відсутності обтяжуючих може бути призначено. Так, обвинувачена визнала вину повністю, розкаяся у вчиненому, за місцем проживання характеризується позитивно.

Судові витрати складають 1591, 80 грн., які під час досудового розслідування були затрачені на проведення судово-товарознавчої експертизи.

Долю речових доказів вирішити за правилами ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 та ОСОБА_6 від 16 січня 2025 року.

Визнати ОСОБА_6 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити їй покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного остаточного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, зобов`язавши її, згідно з п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_6 не обирати.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь держави 1591 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто одна) грн. 80 коп. судових витрат за проведення судово-товарознавчої експертизи.

Речові докази:

- мобільний телефон «Redmi Note 13 Pro+», переданий під розписку потерпілій ОСОБА_7 - залишити останній за належністю.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами 4,6,7 статті 474 цього Кодексу; прокурором виключно з підстав призначення покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною 4 статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок, якщо інше не передбачено законом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1