Справа №295/3694/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира об`єднаний обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002954 від 14.12.2021 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, дітей не має, офіційно не працює, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

13.12.2021 приблизно о 19 годині 30 хвилин ОСОБА_4 разом з ОСОБА_7 , перебували біля магазину ТОВ ТК «Полісся Продукт», що за адресою: м. Житомир, вул. Польський Бульвар, 13.

Приблизно о 19 годині 43 хвилині до вищезазначеного магазину зайшли ОСОБА_8 разом зі своєю дівчиною, для придбання продуктів харчування. Під час перебування ОСОБА_8 в приміщенні магазину, до нього підійшов раніше знайомий ОСОБА_4 , де між останніми виник словесний конфлікт.

В подальшому, в ході конфлікту, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . В цей же день, час, місці та за вказаних обставин, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_8 та наніс один удар внутрішньою долонею лівої руки в праву частину обличчя останнього. В подальшому, не припиняючи своїх злочинних дій, ОСОБА_4 наніс близько шести ударів кулаком правої руки в ліву частину обличчя та голови ОСОБА_8 , а також наніс один удар коліном правої ноги в праву частину щелепи останнього.

В цей же час, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 тримаючи обома руками за куртку ОСОБА_8 , повалив на підлогу та опинився сидячи зверху на ньому наніс удари обома руками по різним частинам верхньої частини тулубу.

В подальшому, ОСОБА_7 , який перебував на вулиці, забіг до приміщення магазину та помітивши дії ОСОБА_4 підбігши, намагався припинити конфлікт. Зокрема, намагався відтягнути ОСОБА_4 від потерпілого, однак останній не реагував, та ОСОБА_7 в свою чергу, наніс декілька ударів правою ногою по ОСОБА_4 та потерпілому, який в цей час закривався від ударів руками та один удар правою рукою в ліву частину верхньої частини тулуба ОСОБА_8 .

В результаті вказаних злочинних дій ОСОБА_4 . ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: садна на червоній каймі нижньої губи праворуч, перелом коронки 2-го зуба на верхній щелепі справа та скол емалі коронки 1-го зуба на верхній щелепі справа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, а також тілесних ушкоджень у вигляді синця у лівій навколоорбітальній ділянці, крововиливу під кон`юнктиву лівого ока, синця на лівій щоці ближче з переходом до ділянки тіла нижньої щелепи, синця на верхній повіці правого ока, перелому кісток носу, перелому стінок лівої гайморової пазухи, перелому великого крила клиновидної кістки ліворуч, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Кримінальна відповідальність за вчинене передбачена ч.1 ст.121 КК України, а саме за заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вказував, що обвинувачення їй зрозуміле, свою вину визнав повністю. Пояснював, що не оспорює фактичних обставин правопорушення, які встановлені на досудовому слідстві. Також пояснив, що дійсно 01.03.2022р. він перебував поруч із магазином за адресою: м. Житомир, вул. Польський бульвар, 13 разом із своїм братом ОСОБА_9 . Брат відійшов, а він зайшов всередину магазину, де у нього виник раптовий словесний конфлікт із потерпілим ОСОБА_8 , якому він наніс удар ладо нею в обличчя, потім ще близько 6 ударів кулаком в обличчя та голову, в результаті чого умисно заподіяв потерпілому тяжке тілесне ушкодження. В ході бійки до них підбіг його брат та намагався їх розтягнути, наніс кілька ударів обом, щоб роз`єднати їх, оскільки вони міцно зчепилися та лежали на підлозі. Після того, як брат роз`єднав їх, він вивів обвинуваченого із магазину.

У вчиненому щиро розкаюється, просив суворо не карати. Також повністю визнав цивільний позов прокурора про відшкодування витрат на лікування в розмірі 8030 грн.

Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд кримінального провадження за його відсутності, міру покарання просив призначити мінімальну, яка не пов`язана із позбавленням волі.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні просила притягнути ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КК України і призначити не суворе покарання, яке не пов`язане із реальним позбавленням волі. Підтвердила факт добровільного відшкодування потерпілому заподіяної шкоди.

Суд, у порядку ст. 325 КПК України, вирішив провести судовий розгляд у відсутності потерпілого.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції не має та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та вважає можливим обмежити обсяг дослідження доказів допитом обвинуваченого та письмових матеріалів, що характеризують його особу.

Таким чином, оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, та його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України.

Призначаючи міру покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 відповідно до ст. 12 КК України вчинив тяжкий злочин, раніше не судимий. На обліку у спеціалізованих медичних установах не перебуває, з 24.01.2013 по 30.01.2014 перебував на обліку в Обласному медичному спеціалізованому центрі з діагнозом «психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання стимуляторів, вживання зі шкідливими наслідками», за місце проживання характеризується посередньо. Вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, щиро каявся, добровільно відшкодував заподіяні потерпілому збитки.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому у відповідності до вимог ст. 66 КК України суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування потерпілому заподіяної шкоди.

Обставин, що обтяжує покарання, судом не встановлено.

За таких даних про особу обвинуваченого, з урахуванням обставин, які пом`якшують покарання, а також з урахуванням сукупності всіх обставин, які характеризують особу винного, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції статті кримінального закону з випробуванням виходячи з такого.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Так, згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до вимог ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Таким чином, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання ґрунтується на наведених вище вимогах.

Повною мірою врахувавши вказані обставини, а також зваживши на другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 є можливим без відбування покарання у виді позбавлення волі з встановленням 2 річного іспитового строку, який буде достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

На думку суду, такий захід примусу відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого діяння, його наслідкам та особі винного.

Натомість судом не встановлено обставин, які свідчили б про неможливість виправлення обвинуваченої без відбування покарання у виді позбавлення волі.

Позов прокурора щодо стягнення з обвинуваченого витрат в розмірі 8030 грн, понесених державою на стаціонарне лікування потерпілого, визнаний обвинуваченим ОСОБА_4 в повному обсязі та підтверджений матеріалами справи, а тому підлягає задоволенню.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Також ОСОБА_4 , відповідно до частини 5 статті 72 КК України, підлягає зарахуванню у строк покарання період попереднього ув`язнення з моменту затримання з 01.03.2022 по 10.01.2023 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі ч. 7 ст. 72 КК України ОСОБА_4 слід зарахувати у строк відбуття покарання строк дії запобіжного заходу - цілодобового домашнього арешту з 11.01.2023 по 08.05.2023, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Від свого цивільного позову у кримінальному провадженні потерпілий відмовився у зв`язку із повним добровільним відшкодуванням заподіяних збитків.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Зарахувати ОСОБА_4 у строк вiдбуття покарання за даним вироком попереднє ув`язнення з 01.03.2022 по 10.01.2023 включно, iз розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу - цілодобового домашнього арешту з 11.01.2023 по 08.05.2023р з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Цивільний позов прокурора задовольнити. Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави в особі Департаменту бюджету та фінансів Житомирської міської ради витрати на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_8 в сумі 8030 (вісім тисяч тридцять) грн. 00 коп.

Речові докази:

- три DVD-R диски із відеозаписами залишити в матеріалах справи;

- грошові кошти в сумі 296 грн., які зберігаються в камері зберігання речових доказів, згідно квитанції №8611 від 01.03.2022р., повернути потерпілому ФОП ОСОБА_10

- мобільний телефон в корпусі білого кольору, марки «NOMI» - повернути ОСОБА_4 .

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1