ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5867/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/88/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2025 р.

Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваної ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі, в режимі відеоконференцзв`язку, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000065 від 21 березня 2025 року, за апеляційною скаргою захисника підозрюваної ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2025 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_10 , та застосовано до підозрюваної

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки м. Улан-Уде республіка жительки АДРЕСА_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_2 , із середньою спеціальною освітою, не працюючої, розлученої, має на утриманні одну малолітню дитину, не судимої в силу ст.89 КК України

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Встановлено строк дії ухвали до 20 год. 47 хв. 19 травня 2024 року включно.

Як слідує з матеріалів провадження, слідчим відділом Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, за процесуального керівництва Тернопільської окружної прокуратури, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000605 від 21.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 21.03.2025 р. в передобідню пору доби (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перебувала в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , в стані сильного алкогольного сп`яніння, на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли раптово, під час словесного конфлікту із ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виник злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті останній. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , ОСОБА_7 21.03.2025 в передобідню пору доби (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли раптово під час словесного конфлікту із ОСОБА_11 , знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально карним, діючи з прямим умислом, маючи на меті позбавити ОСОБА_11 життя, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тримаючи у руці металевий табурет, умисно, цілеспрямовано і рішуче нанесла ОСОБА_11 декілька ударів (більше трьох) табуретом в потиличну та потилично-скроневу ділянки голови. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння смерті ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , утримуючи в своїй руці кухонний ніж, нанесла потерпілій одне ножове поранення в передню поверхню живота, в результаті чого спричинила їй проникаюче поранення грудей та живота з ушкодженням серцевої сорочки та правого шлуночка серця, що призвело до гемоперикарду і тампонади серця кров`ю. Поранення передньої поверхні живота відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння та призвело до смерті потерпілої ОСОБА_11 .

Слідчий у клопотанні зазначає, що за таких обставин, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

За даним фактом, 21.03.2025 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000605 за кримінально правовою кваліфікацією вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

21.03.2025 року ОСОБА_7 затримано в порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

22.03.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваної ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків слідчого судді, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, а також внаслідок істотного порушення вимог КПК України.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що висновок слідчого судді про те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, не підтверджується доказами, дослідженими під час розгляду клопотання слідчого.

Вказує, що стороною обвинувачення не додано відповідних висновків судово-медичної експертизи та не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між інкримінованими ОСОБА_7 діями і наслідками у вигляді смерті ОСОБА_11 .

Тому, апелянт вважає, що слідчий суддя не перевірив надані органами досудового розслідування докази на предмет наявності у них даних, що підтверджують наявність усіх ознак злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Стверджує про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України та не доведення можливості застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених у клопотанні.

Звертає увагу, що його підзахисна до моменту затримання в порядку ст.208 КПК України, не вчиняла жодних дій, які б підпадали під ознаки ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Вважає, що у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порушення вимог п.5 ч.1 ст.184 КПК України відсутнє посилання на матеріали, що підтверджують наявність наведених ризиків та, в порушення п.6 ч.1 ст.184 КПК України, відсутнє обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотання, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, що є підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого.

На переконання сторони захисту, слідчий суддя не в повній мірі дослідив клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, належним чином не перевірив його відповідність вимогам ст.ст.184, 194 КПК України, що є наслідком прийняття рішення із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, із невідповідністю висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.03.2025 р. про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрювану ОСОБА_7 та її захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану захисником апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просять скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді місцевого суду та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою; прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_12 і просить рішення суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється чи обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та або суду; знищити або сховати будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Виходячи з положень ч.1 ст.199 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Також, суд повинен враховувати, що відповідно до ч.3 ст.176, ч.1 ст.183 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом є тримання під вартою, який є винятковим та застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Виходячи з аналізу матеріалів кримінального провадження та клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що обрання підозрюваній ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає обставинам кримінального провадження,особі підозрюваної, а також характеру та тяжкості інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наведені у клопотанні слідчого обставини, які підтверджуються доданими до нього документами, що були предметом дослідження слідчого судді, з достатньою повнотою свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Окрім того, згідно рішення ЄСПЛ у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Аналіз матеріалів кримінального провадження та безпосередньо оскаржуваного апелянтом рішення місцевого суду, дає підстави колегії суддів для висновку, що на даній стадії кримінального провадження при вирішенні питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу, стандарт доказування «обґрунтована підозра» дотримано як слідчим, який звернувся до суду з відповідним клопотання, так і слідчим суддею, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 .

Тому, відсутність на етапі обрання запобіжного заходу у кримінальному провадженні певних висновків судово-медичних експертиз, про що сторона захисту зазначає в апеляційній скарзі, не впливає на можливість визначення обґрунтованості підозри, як однієї з підстав для вирішення питання про обрання запобіжного заходу.

Твердження апелянта про відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України колегія суддів вважає непереконливими, оскільки судом першої інстанції наведено аналіз ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, про які зазначено у клопотання слідчого, а також враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим і використано стандарт доказування обґрунтованої ймовірності, згідно з яким інші більш м`які запобіжні заходи, ніж окреслені прокурором по відношенню до обвинуваченого, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Апеляційний суд враховує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Також колегія суддів приймає до уваги, що згідно практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, мотиви наведені в ухвалі судді щодо тяжкості покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винним у вчиненні злочину, як одну з підстав продовження строку запобіжного заходу, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Також місцевий суд дійшов правильного висновку, що застосування на даній стадії більш м`яких запобіжних заходів не є можливим, так як вони не зможуть запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, зокрема ризику переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Кожен з цих ризиків слідчим суддею належним чином досліджено та відповідно аргументовано у судовому рішенні.

На думку колегії суддів, обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції у повній мірі та у визначеному законом порядку враховано особу підозрюваної, яка будучи особою працездатного віку ніде не працює і тому немає постійного джерела доходу; відсутність у неї міцних соціальних зв`язків, а також всі обставини справи, з якими закон пов`язує вирішення такого питання.

Задовольняючи вказане клопотання слідчого, слідчий суддя, встановивши наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого їй кримінального правопорушення, врахувавши вагомість наданих доказів про можливість вчинення підозрюваною інкримінованого їй злочину; її спосіб життя, майновий стан, дійшов обґрунтованого висновку, що відносно підозрюваної слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки саме такий запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваною ОСОБА_7 процесуальних обов`язків та попередить вчинення нею дій, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що з моменту встановлення факту смерті ОСОБА_11 та повідомлення про це підзахисну і до моменту приїзду працівників поліції ОСОБА_7 перебувала на місці події і не вчиняла дій для знищення слідів злочину, не спростовують наявності ризиків, які є підставою для обрання їй запобіжного заходу у виді тримання під вартою та не є безумовною підставою для скасування рішення суду.

Також, відповідно до положень п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, прийшов до правильно переконання щодо відсутності підстав для визначення розмір застави у даному кримінальному провадженні, з урахуванням того, що остання підозрюється у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини.

Тому, підстав для визначення підозрюваній ОСОБА_7 застави, як альтернативного запобіжного заходу, про що в суді апеляційної інстанції ставить питання сторона захисту, колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді є непереконливі, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою належним чином дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування даного виду запобіжного заходу.

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для зміни ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2025 року про обрання запобіжного заходу підозрюваній ОСОБА_7 законною та обґрунтованою і підстав для її скасування, про що ставить питання в апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_12 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2025 р. про обрання запобіжного заходу відносно підозрюваної ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді