Провадження № 1-кп/202/847/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська кримінальне провадження, відомості про яке внесені 21.08.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000274, у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дзержинськ Донецької області, українця, громадянина України, який має середню освіту, неодружений, офіційно не працюючий, раніше судимий:

- 23.12.2005 року Дзержинським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 129, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, звільнений 07.07.2018 року умовно-достроково з невідбутим строком 1 рік 2 місяця 20 днів;

- 15.02.2011 року Дзержинським міським судом Донецької області за ч. 1 ст. 296, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців, звільнений 20.12.2012 року умовно-достроково з невідбутим строком 1 рік 2 місяця 16 днів;

- 24.01.2014 року Дзержинським міським судом Донецької області за ч. 1 ст. 129, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України на 6 років позбавлення волі, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , -

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, дія якого неодноразово продовжувалась.

Згідно Указу Президента України № 469/2024 від 23 липня 2024 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №3891-ІХ від 23.07.2024, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 будучи особою засудженою за вчинення корисливого кримінального правопорушення судимість за яке не знята та не погашена 20 серпня 2024 року приблизно в 18 год. 00 хв. проник на територію домоволодіння, що розташоване за адресою АДРЕСА_2 перелізши через паркан, в подальшому ОСОБА_5 зайшов до господарчого приміщення де на підлозі виявив бензокосу марки «Craft-tec» моделі «GS-777» Watt 3300.

Реалізуючи свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, повторно, усвідомлюючи, що на всій території України введено воєнний стан ОСОБА_5 впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв дану бензокосу, яка належить ОСОБА_6 та виніс її з території домоволодіння, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викрадене майно звернув на власну користь та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_6 , майнову шкоду в сумі 3401 гривня 71 копійка.

Крім того, ОСОБА_5 , 09 вересня 2024 року (точний час під час проведення досудового розслідування встановити не виявилось можливим) знаходячись на відкритій ділянці місцевості неподалік від домоволодіння АДРЕСА_1 , де на землі побачив предмет зовні схожий на гранату типу «Ф-1 спорядженої запалом UZRGM (УЗРГМ)».

Надалі, на вказаному місці, у зазначений час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання, носіння та зберігання боєприпасів.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи незаконно, не маючи передбаченого законом дозволу, ОСОБА_5 взяв у руки вказаний предмет схожий на гранату типу «Ф-1 спорядженої запалом UZRGM (УЗРГМ)», тим самим придбав вказаний боєприпас. В подальшому продовжуючи свій злочинний, протиправний умисел, ОСОБА_5 переніс вказаний боєприпас за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 та почав зберігати у господарчому приміщенні, що розташоване на території домоволодіння, тим самим здійснив незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

11 вересня 2024 року, приблизно о 19 годині 00 хвилин ОСОБА_5 , попрямував до вищезазначеного господарського приміщення та взявши у руки раніше захований ним предмет зовні схожий на гранату типу «Ф-1 спорядженої запалом UZRGM (УЗРГМ)» після чого прийшов до будинку за місцем свого мешкання де утримуючи у руці зазначений предмет схожий на гранату типу «Ф-1» витягнув уніфікований запал ручної гранати типу UZRGM (УЗРГМ) та розуміючи, що від вказаних дій станеться вибух ОСОБА_5 кинув її на землю, після чого стався вибух.

11 вересня 2024 у період часу з 21 години 11 хвилин до 21 години 23 хвилини під час проведення огляду місця події, а саме ділянки місцевості за адресою: Донецька область, Краматорський район, м. Лиман, вул. Покровська, буд. 119, де на поверхні грунту було виявлено епіцентр вибуху в якому було виявлено та вилучено, предмети візуально схожі на металеві уламки (осколки) та спусковий важіль запалу UZRGM з маркуванням «354R0108» UZRGM354.

Виявлені та вилучені предмети є:

- металеві об`єкти є уламками корпусу гранати Ф-1 які утворились в наслідок вибуху її вибухового спорядження та частинами запалу «UZRGM» (УЗРГМ);

Граната типу Ф-1 споряджена запалом UZRGM (УЗРГМ) відноситься до категорії бойових припасів.

27.03.2025 під час судового розгляду кримінального провадження між прокурором Слов`янської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора в даному кримінальному провадженні, та підозрюваним ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 , на підставі ст.ст. 468, 469, 470, 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно змісту угоди, яка скріплена підписами сторін, ОСОБА_5 під час судового розгляду зобов`язується: беззастережно визнати обвинувачення у судовому провадженні, невідкладно з`являтися за викликом до прокурора, суду, погоджуючись на призначенні покарання за ч.1 ст. 263 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 185 КК України 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі зі звільненням останнього від відбуття покарання на підставі ст. ст. 75 КК України із встановленням іспитового строку.

В угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди, встановленні ст. 476 КПК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винуватим себе у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч. 4 ст. 185 КК України визнав повністю, вказавши, що час, місце та спосіб скоєння ним кримінальних правопорушень, описаних в обвинувальному акті , викладені вірно, вказані обставини відповідають подіям, що відбувалися в дійсності, і він їх в повному обсязі підтверджує. У скоєному - щиро розкаявся. Уклавши відповідну угоду про визнання винуватості, він цілком розуміє надані йому законом права, а також роз`яснені йому судом наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, визначені ст. 473 КПК України, - щодо обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями ст. 394 і ст. 424 КПК України, і щодо відмови від здійснення прав, передбачених ст. 474 ч. 4 п. 1 КПК України, а саме, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого кримінального правопорушення, права на виклик і на допит у судовому засіданні свідків, права заявлена клопотань, права надання суду своїх доказів, а також, характер пред`явленого обвинувачення, відповідно до якого він визнає себе винним, вид покарання, і інші заходи, які можливо будуть застосовані до нього у разі затвердження зазначеної угоди судом, в тому числі, і наслідки невиконання вказаної угоди, визначені у ст. 476 КПК України. При цьому зазначив, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання та просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання. Крім того, обвинувачений вказав, що вищезазначена угода про визнання винуватості укладена ним з прокурором добровільно, без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз. Розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Прокурор ОСОБА_7 в підготовчому судовому засіданні зазначив, що при укладенні угоди про визнання винуватості були враховані обставини, передбачені ст. 470 КПК України, дотримані вимоги процесуального та матеріального права, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання.

Захисник ОСОБА_4 також вважав можливим затвердити угоду про визнання винуватості, зазначивши, що при укладенні угоди між його підзахисним та прокурором були дотримані правила та вимоги, передбачені кримінальним процесуальним законодавством України та КК України, при цьому підозрюваним вищезазначена угода була укладена з прокурором добровільно, без застосування насильства, примусу та погроз.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, до суду надала заяву про розгляд угоди про визнання винуватості без її участі, що не суперечить вимогам ст. 474 КПК України.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинувачуваного про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному кримінальному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості з наступних підстав.

Згідно до ст. 474 ч. 3 КПК України якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Згідно до ст. 474 ч. 3 КПК України якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Відповідно до ст.ст. 468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів нетяжких та тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Відповідно до ст. 468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких та тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Потерпіла ОСОБА_6 надала письмову згоду прокурору на укладення угоди про визнання винуватості з обвинуваченим ОСОБА_5 .

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , а його дії органом досудового розслідування обґрунтовано кваліфіковані за:

- ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану та поєднаному з проникненням у інше приміщення;

-ч. 1 ст. 263 КК України як незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

В силу положення ст. 12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

На виконання вимог ст. 474 КПК України судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює свої права, визначені п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до нього застосоване, а також переконатися, що укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Обвинуваченому роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Судом встановлено, що ініціювання, порядок укладення та зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 469, ст. 472 КПК України. Під час досудового розслідування обвинуваченим скарги не подавались.

Умови даної угоди - не суперечать вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, узгоджена міра покарання, визначена в межах, передбачених санкціями ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, що відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого з врахуванням обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття, відсутності обставин, які його обтяжують, відповідно до ст. 67 КК України.

Очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань - не вбачається.

Згідно ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконався, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Виходячи з викладеного, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ст. 474 ч. 7 КПК України, судом не встановлено.

Враховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлений. Долю процесуальні витрат суд вирішує на підставі ст.ст. 118-124 КПК України. Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ч. 2 ст. 373, ст.ст. 374, 474,475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 27.03.2025 між прокурором Лиманського відділу Слов`янської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 21.08.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000274 у відношенні ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.185, ч. 1 ст. 263 КК України.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання:

-за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

-за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_5 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації; повідомляти уповноважений орган пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Речові докази:

-металеві об`єкти є уламками корпусу гранати Ф-1 які утворились в наслідок вибуху її вибухового спорядження та частинами запалу «UZRGM» (УЗРГМ), які передані на зберігання до камери схову ВП №3 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області знищити;

-бензокосу марки «Craft-tec» моделі «GS-777» Watt 3300, яку передано на відповідальне зберігання потерплій ОСОБА_6 залишити у власності останньої.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням судової комплексної судової вибухова-технічної експертизи № КСЕ-19/105-24/6543 від 23.09.2024 року, які згідно довідки складають 7 572 (сім тисяч п`ятсот сімдесят дві) грн. 80 коп.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Цей вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку виключно з підстав, визначених у ч. 3 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому в порядку, передбаченому ст. 376 КПК України.

Головуючий суддя ОСОБА_1